Справа № 600/8148/23-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

04 квітня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/8148/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Чернівецькій області №1586-п від 26.12.2023р. про проведення фактичної перевірки.

Ухвалою суду від 02.04.2024р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

18.01.2024р. відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 08.09.2021р. у справі №816/228/17, якщо контролюючий орган був допущений до перевірки на підставі наказу на її проведення, то цей наказ реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків.

Судом установлено, що предметом розгляду є протиправність наказу Головного управління ДПС у Чернівецькій області №1586-п від 26.12.2023р. про проведення фактичної перевірки суб"єкта господарювання: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Вказаним наказом передбачено проведення перевірки тривалістю 10 робочих днів з 26 грудня 2023 року по 04.01.2024 року.

Водночас за результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено Акт (довідка) фактичної перевірки від 04 січня 2024 року №82/245/24-13-07-04/, у якому зафіксовано виявлені в ході такої перевірки порушення, що підтверджує факт допущення контролюючого органу до проведення перевірки.

Перевіривши матеріали справи та доводи відзиву, суд вважає, що наявні підстави для закриття провадження у справі, зокрема суд враховує наступне.

Пунктом 19 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року №2-зп у справі №3/35-313 зазначено, що "…за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію".

У пункті 5 рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 у справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акта індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому, підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Так, Велика Палата Верховного Суду, приймаючи постанову від 08 вересня 2021 року у справі №816/228/17, не погодилася із висновками судів попередніх інстанцій у частині задоволення позову про протиправність наказу щодо призначення перевірки, оскільки такий спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" необхідно тлумачити у широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 27 січня 2015 року (справа № 21-425а14).

Згідно з частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, враховуючи правові висновки, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №816/228/17, суд дійшов висновку, що цей спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, у постанові від 08 вересня 2021 року зазначено, що хоча Велика Палата Верховного Суду закрила провадження у справі саме на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, все ж суд роз`яснив, що такі позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку жодного виду судочинства.

Разом із тим, необхідно зазначити, що з огляду на висновки, сформовані у наведеній вище постанові Великої Палати Верховного Суду, позивач не позбавлений можливості посилатись на допущені контролюючим органом при призначенні та проведенні перевірки порушення при оскарженні в судовому порядку рішення (рішень), що прийняті за результатами такої перевірки.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, суд вважає, що провадження у справі належить закрити.

За приписами частини 2 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Так, при зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 гривень, що підтверджується квитанцією від 28 грудня 2023 року.

Особливості повернення судового збору врегульовано Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відтак з огляду на те, що провадження у справі закрито у зв`язку із непідсудністю цієї справи адміністративному суду, наявні підстави для повернення сплаченого позивачем судового збору.

На підставі наведеного та керуючись статтями 238, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження у справі.

2. Повернути фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, сплачений згідно квитанції №ПН14477 від 28 грудня 2023 року.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя В.О. Кушнір