Справа № 420/27587/23
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2024 р. Категорія 106000000м. ОдесаСправа № 420/27587/23
Перша інстанція: суддя Юхтенко Л.Р.,

час і місце ухвалення: м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Домусчі С.Д., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді повернуто позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду та направити матеріали справи до суду першої інстанції для розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелент посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції не врахував, що на момент встановлених строків для звернення до суду з позовом не було прийнято рішення по адміністративній справі, обставини якої слугували підґрунтям щодо проведення дисціплінарної перевірки відносно ОСОБА_1 , що не надавало, на той час, обґрунтувати позиції захисту. Також, на поважність причин пропущення строку звернення з позовом, повідомлено, що дружина позивача в той час знаходилась в стані ускладненої вагітності та потребувала постійного, цілодобового догляду з боку позивача. Вказана обставина підтверджена медичною довідкою від 24.04.2023 року Полового об`єднання № 2, Жіночої консультації № 2 м Миколаїв вул. Електронна буд 61, про ризики загрози переривання вагітності. Весь час позивач турбувався про дружину, не міг залишити її на одинці в її важкому стані, оскільки життя спільної дитини залежало від належного догляду та умов перетікання вагітності. Додатково зазначено наступні об`єктивні факти про те, що факт звільнення ОСОБА_1 з лав поліції мав наслідки викликання тяжкого психоемоційного стану.

Головним управлінням Національної поліції в Херсонській області було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року винесена законно та обґрунтовано, а тому підстави для її скасування відсутні. Крім того, відповідач вказує, що ОСОБА_1 не вказав, які саме об`єктивні поважні (непереборні) причини унеможливили його звернення до суду у встановлений процесуальним законодавством строк. Позивач не навів змістовних і вагомих доводів щодо вчинення ним всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати його процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку; не довів, що в цій справі можливість вчасного подання ним позовної заяви не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від його волевиявлення.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано термін для усунення недоліків шляхом подання належним чином оформленої позовної заяви в кількості для суду та відповідача з урахуванням приписів ст. 160 КАС України та заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із обґрунтуванням причин поважності пропуску такого строку.

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, в якій позивачем зазначено перелік доданих до позовної заяви копій документів, та позивач просить поновити строк звернення до суду. На обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду позивач зазначає, що про оскаржувані накази йому стало відомо 10.07.2023 року. Позивач зазначає, що не оскаржував дані накази у зв`язку з тим, що на розгляді у Херсонському міському суді Херсонської області перебував протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, який був підставою для прийняття оскаржуваних наказів. Копію вказаної постанови позивач отримав лише 06.10.2023 року, обґрунтовуючи це постійними обстрілами м. Херсон та загрозою для життя.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року суд визнав наведені у заяві причини пропуску строку звернення до суду неповажними, а тому дійшов висновку, що позивачем не усунуто повністю викладені в ухвалі від 13.10.2023 року недоліки та цією ухвалою продовжено строк ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на усунення недоліків викладених в ухвалі від 13.10.2023 року про залишення позову без руху.

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла від представника позивача заява про поновлення строку звернення до суду. На обґрунтування вказаної заяви представник зазначив, що на момент встановлених строків для звернення до суду з позовом не було прийнято рішення по адміністративній справі, обставини якої слугували підґрунтям, що до проведення дисциплінарної перевірки відносно ОСОБА_1 , що не надавало, на той час, обґрунтувати позиції захисту. Окрім того, на поважність причин пропуску строку звернення до суду, представник повідомив, що дружина позивача, в той час знаходилась в стані ускладненої вагітності та потребувала постійного, цілодобового догляду з боку позивача. Вказана обставина підтверджується медичною довідкою від 24.04.2023 року Полового об`єднання № 2, Жіночої консультації № 2 м. Миколаїв вул. Електронна, буд. 61, про ризики загрози переривання вагітності. Весь час позивач турбувався про дружину, та не міг залишити її на одинці в її важкому стані, оскільки життя дитини залежало від належного догляду та умов перетікання вагітності. А також, факт звільнення позивача з лав поліції мало наслідком викликання в позивача тяжкого психоемоційного стану.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції зазначив, що позивач не наводить причини, які б стосувалися безпосередньо позивача, які заважали саме позивачу своєчасно звернутися до суду із цим позовом, а саме: протягом 15 днів з дати коли стало відомо про прийняття оскаржувані накази 10.07.2023 року. Всі наведені позивачем доводи стосуються інших часових меж, та не доводять, що позивач був позбавлений можливості звернутися до суду у строк встановлений законом.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ч.1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 4 ст. 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої, якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі, і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Процесуальні строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин пропуску чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19 та Верховним Судом у постанові від 26 жовтня 2023 року у справі № 140/7823/22.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознак стабільності.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа "Олександр Шевченко проти України", п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Також чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Скорочення строків здійснення окремих процесуальних дій не звужує змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (абзац дев`ятий десятий підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011).

Пунктами 6, 7 частини 5 статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом, упродовж визначених для цього строків.

Отже, учасник справи, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на пред`явлення позову, повинен забезпечити неухильне і своєчасне виконання своїх процесуальних обов`язків, вимог закону і суду, зокрема, стосовно належного оформлення позовної заяви, в тому числі подання її у строки, встановлені КАС України або іншими законами, для чого особа має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 10 жовтня 2023 року щодо оскарження наказу від 30.06.2023 року № 631 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » та наказу від 10.07.2023 року № 301 о/с «Про особовий склад, яким звільнено ОСОБА_1 зі служби в поліції».

В обґрунтування заяви від 31.10.2023 року про поновлення строку звернення до суду, позивач зазначає, що про оскаржувані накази йому стало відомо 10.07.2023 року. Не оскаржував дані накази у зв`язку з тим, що на розгляді у Херсонському міському суді Херсонської області перебував протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, який був підставою для прийняття оскаржуваних наказів. Копію вказаної постанови позивач отримав лише 06.10.2023 року, обґрунтовуючи це постійними обстрілами м. Херсон та загрозою для життя.

Продовжуючи строк на усунення недоліків викладених в ухвалі від 13.10.2023 року про залишення позову без руху, судом першої інстанції вірно зазначено, що наведені позивачем доводи та підстави для поновлення строку звернення до суду є неповажними, оскільки такі підстави як розгляд Херсонським міським судом Херсонської області протоколу про адміністративне правопорушення, за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не перешкоджали позивачу у зверненні до суду з цим позовом у строк встановлений законом.

До Одеського окружного адміністративного суду 05.02.2024 року надійшла друга заява позивача про поновлення строку звернення до суду. На обґрунтування вказаної заяви представник позивача зазначив, що на момент встановлених строків для звернення до суду з позовом не було прийнято рішення по адміністративній справі, обставини якої слугували підґрунтям, що до проведення дисциплінарної перевірки відносно ОСОБА_1 , що не надавало, на той час, обґрунтувати позиції захисту. Окрім того, на поважність причин пропуску строку звернення до суду, представник повідомив, що дружина позивача в той час знаходилась в стані ускладненої вагітності та потребувала постійного, цілодобового догляду з боку позивача. Вказана обставина підтверджується медичною довідкою від 24.04.2023 року Полового об`єднання № 2, Жіночої консультації № 2 м. Миколаїв вул. Електронна, буд. 61, про ризики загрози переривання вагітності. Весь час позивач турбувався про дружину, та не міг залишити її на одинці в її важкому стані, оскільки життя дитини залежало від належного догляду та умов перетікання вагітності. А також, факт звільнення позивача з лав поліції мало наслідком викликання в позивача тяжкого психоемоційного стану.

Водночас судом першої інстанції встановлено, що всі наведені позивачем доводи стосуються інших часових меж, та не доводять, що позивач був позбавлений можливості звернутися до суду у строк встановлений законом.

Так, з медичної довідки від 24.04.2023 року Полового об`єднання № 2, Жіночої консультації № 2 м. Миколаїв вул. Електронна, буд. 61 вбачається, що дружина ОСОБА_1 знаходилась у стаціонарі з 19.04.2023 року по 24.04.2023 рік та була виписана в задовільному стані (а.с.49-50).

Тобто, дружина позивача знаходилась у стаціонарі пологового будинку більш ніж за два місяці, як виникли спірні правовідносини та була виписана у задовільному стані.

Крім того, статтею 55 КАС України встановлено, що сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що особа має право звертатися до суду як особисто, так і через уповноваженого представника, який може бути наділений всіма процесуальними правами, які належать позивачу (чи іншому учаснику справи).

Також, слід звернути увагу, що позивач мав право скористатися безоплатною правовою допомогою.

Так, право на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги визначені Законом України від 02.06.2011 № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону № 3460-VI безоплатна правова допомога - правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел.

Статтею 3 Закону № 3460-VI визначено, що право на безоплатну правову допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця, чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.

Верховний Суд вважає за потрібне роз`яснити позивачу, що у тому разі, якщо заявники не мають спеціальних знань у сфері права для належного й ефективного судового захисту своїх прав, держава гарантує надання відповідних правових послуг за кошти Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел для соціально незахищених верств населення.

Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року у справі № 620/13656/21.

Враховуючи вище викладене, беручи до уваги пропуск строку звернення до суду та відсутність безперервних об`єктивних причин, які не надавали можливості протягом пропущеного строку звернутися позивачу до суду, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції інстанцій про наявність підстав для повернення позовної заяви, оскільки позивач пропустив 15 денний строк звернення до суду і поважних причин такого пропуску суду не надав.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року по справі № 420/27587/23, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді С.Д. Домусчі О.І. Шляхтицький