Справа № 200/4320/23
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2024 року Справа№200/4320/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності та дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

09 серпня 2023 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), надісланий засобами поштового зв`язку 04 серпня 2023 року, в якому позивач просив:

1. визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення повного нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року за виключенням вже виплаченої частини індексації;

2. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за вказаний період проходження військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця): в період з 14 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року січень 2008 року; в період з 01 березня 2018 року по 29 жовтня 2020 року березень 2018 року; в період з 01 жовтня 2020 року по 29 жовтня 2020 року жовтень 2020 року, з урахуванням абз. 4 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 та виплатити ОСОБА_1 її неотриману частину за виключенням вже виплаченої частини індексації;

3. визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період з 01 січня 2019 року по 29 жовтня 2020 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки за період проходження військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року при звільненні з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 із застосуванням з 29 січня 2020 року показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, для визначення розмірів складових грошового забезпечення;

4. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18) за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2019 року; за період з 01 січня 2020 року по 29 жовтня 2020 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, шляхом його множення на відповідний тарифний коефіцієнт, а також здійснити перерахунок та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період проходження військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року, що були нараховані під час звільнення, шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року на відповідний тарифний коефіцієнт.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

10 серпня 2023 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановив строк для подання заяв по суті справи; витребував докази.

Про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі сторони повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС).

03 квітня 2024 року суд постановив ухвалу, якою залишив без розгляду позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в частині позовних вимог про зобов`язання нарахувати індексацію грошового забезпечення за вказаний період проходження військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця): в період з 14 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року січень 2008 року; в період з 01 березня 2018 року по 29 жовтня 2020 року березень 2018 року та виплатити її неотриману частину за виключенням вже виплаченої частини індексації на підставі п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС.

З клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін учасники справи до суду не зверталися, а тому на підставі ч. 5 ст. 260 КАС справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Як на час прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі, так і на час розгляду справи по суті триває широкомасштабна військова агресія російської федерації, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».

Указом Президента України від 05 лютого 2024 року № 49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що в період з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач доводив, що Військова частина НОМЕР_1 допустила протиправну бездіяльність, яка полягає у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення в повному розмірі, оскільки за період з 14 серпня 2017 року по 30 листопада 2018 року індексація взагалі не нарахована і не виплачена; за період з 01 грудня 2018 року по 29 жовтня 2020 року нарахована і виплачена лише частина індексації, а саме: за грудень 2018 року лютий 2019 року в сумі 71,08 грн щомісячно, за березень 2019 року червень 2019 року в сумі 134,47 грн щомісячно, за липень 2019 року грудень 2019 року в сумі 206,72 грн щомісячно, за січень 2020 року липень 2020 року в сумі 216,51 грн щомісячно, за серпень 2020 року вересень 2020 року в сумі 226,29 грн щомісячно та за жовтень 2020 року в сумі 437,98 грн.

Позивач вказував на те, що у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення військовослужбовців індексація мала проводитись в період з 14 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року, в період з 01 березня 2018 року по 30 вересня 2020 року березень 2018 року, в період з 01 жовтня 2020 року по 29 жовтня 2020 року жовтень 2020 року.

При визначенні базового місяця позивач виходив з норм п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, (далі Порядок № 1078) і зазначав, що місяць підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру, є базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Позивач покликався на лист Міністерства соціальної політики України від 29 грудня 2017 року № 122/о/66-17 «Про індексацію грошового забезпечення», в якому вказано, якщо посадові оклади військовослужбовців востаннє підвищувались у січні 2008 року, то сума індексації у грудні 2017 року становить 4 258,75 грн (1 762 х 241,7 : 100).

З посиланням на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 816/1728/16, позивач доводив, що фіксована сума індексації виплачується до наступного підвищення тарифної ставки (окладу), при якому сума збільшення заробітної плати перевищить фіксовану суму індексації.

З огляду на викладене позивач стверджував, що існує таке поняття як «фіксована сума індексації», яка залишається після підвищення посадових окладів, якщо сума підвищення грошового доходу не перевищила суму індексації, що склалася у місяці підвищення посадових окладів, і виплачується до наступного підвищення посадових окладів (абз. 4 п. 5 Порядку № 1078).

Також позивач покликався на норми п. п. 10-2, 14 Порядку № 1078 та листи Міністерства соціальної політики України від 28 квітня 2016 року № 201/10/1.37-16 та від 23 червня 2020 року № 76/0/214-20 і зазначав, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації, починаючи з грудня 2015 року, здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник; починаючи з грудня 2015 року до чергового підвищення посадових окладів згідно із рішенням Уряду обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації має здійснюватись з місяця, наступного за місяцем підвищення посадового окладу за посадою, яку займає військовослужбовець, а саме з лютого 2008 року.

Позивач наводив висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 22 липня 2020 року у справі № 400/3017/19, про те, що після 01 грудня 2015 року підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початком відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100%, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. Нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції. Зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на встановлення базового місяця для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.

Визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яка вперше відбулась у січні 2008 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова КМУ № 1294), що набрала чинності 01 січня 2008 року та втратила чинність 01 березня 2018 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова КМУ № 704).

01 березня 2018 року набрала чинності Постанова КМУ № 704, якою затверджені тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, а також нові схеми тарифних розрядів та тарифних коефіцієнтів. Згідно з вказаною постановою відбулося наступне підвищення посадових окладів військовослужбовців після січня 2008 року.

03 листопада 2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2018 року № 1038 (далі Постанова КМУ № 1038), якою внесені зміни до Постанови КМУ № 704.

За висновком позивача, на підставі Постанови КМУ № 1038 з 01 жовтня 2020 року затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, а також нові схеми тарифних розрядів та тарифних коефіцієнтів, тобто відбулося наступне підвищення посадових окладів військовослужбовців.

З наведених вище мотивів позивач дійшов висновку, що січень 2008 року, березень 2018 року та жовтень 2020 року є місяцями підвищення тарифних ставок (посадових окладів), а тому, відповідно до Порядку № 1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації з 01 січня 2008 року по 28 лютого 2018 року, березень 2018 року базовим місяцем для нарахування індексації з 01 березня 2018 року по 30 вересня 2020 року, а жовтень 2020 року базовим місяцем для нарахування індексації з 01 жовтня 2020 року.

Також позивач наполягав на тому, що індексація грошового забезпечення мала проводитись із застосуванням щомісячної мінімальної фіксованої індексації в сумі 4 258,75 грн відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку № 1078.

Однак, в порушення вимог законодавства в період з 14 серпня 2017 року по 30 листопада 2017 року включно індексація грошового забезпечення йому взагалі не нараховувалась і не виплачувалась, а за період з 01 грудня 2018 року по 29 жовтня 2020 року відповідач нарахував та виплатив лише частину індексації в сумі 4 510,18 грн, тобто в меншому розмірі, ніж встановлено законодавством.

Крім того, позивач доводив, що в період проходження ним військової служби відповідач обчислював його посадовий оклад та оклад за військове звання, не дотримуючись вимог чинного законодавства.

Позивач зауважив, що п. 4 Постанови КМУ № 704 в первинній редакції передбачав, що розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями військовослужбовців визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14.

На підставі п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим особам» (далі Постанова КМУ № 103) п. 4 Постанови КМУ № 704 був викладений у новій редакції, згідно з якою розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями військовослужбовців визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14.

Отже, з лютого 2018 року була змінена розрахункова величина, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими званнями: замість «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на І січня календарного року)» передбачено використання «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року».

П. 6 Постанови КМУ № 103 втратив чинність у зв`язку з набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18. Тобто, з 29 січня 2020 року відновлена дія п. 4 Постанови КМУ № 704 у первісній редакції.

З огляду на це позивач доводив, що з 29 січня 2020 року виникли підстави для встановлення розміру посадового окладу, окладу за військовим званням військовослужбовців, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до Постанови КМУ № 704.

Згідно з п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі Закон № 1774) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Позивач доводив, що норми п. 4 Постанови КМУ № 704 та п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774 підлягають солідарному застосуванню і вказують на те, що з 29 січня 2020 року розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями слід визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до Постанови КМУ № 704.

Позивач вважає, що всупереч наведеним вище приписам з 01 січня 2019 року його місячне грошове забезпечення, а також одноразові виплати у зв`язку зі звільненням з військової служби відповідач обчислював із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Позивач доводив, що його грошове забезпечення за період з 01 січня 2019 року по 29 жовтня 2020 року має бути перераховано в сторону збільшення шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2019 року та на 01 січня 2020 року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт. Так само підлягають перерахунку матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, грошова допомога на оздоровлення та грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки.

Просив задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву; доводив, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законодавством.

З приводу позовних вимог в частині, яка стосується індексації, відповідач зауважив, що в провадженні Першого апеляційного адміністративного суду перебуває адміністративна справа № 200/18595/21, яка надійшла з Донецького окружного адміністративного суду, про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що виключає можливість розгляду по суті позовних вимог ОСОБА_1 про індексацію його грошового забезпечення.

Відповідач заперечував проти позовних вимог в частині, яка стосується нарахування та виплати позивачу місячного грошового забезпечення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, стверджуючи, що мінімальна заробітна плата не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів та окладів за військовим званням військовослужбовців.

Просив відмовити в позові.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

З 22 грудня 2017 року постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в паспорті.

Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим Командуванням Високомобільних десантних військ Збройних Сил України 01 листопада 2017 року.

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) зареєстрована як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений відповідний запис.

В період з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом в Збройних Силах України у Військовій частині НОМЕР_1 , де перебував на грошовому забезпеченні.

Так, згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14 серпня 2017 року № 235 солдат ОСОБА_1 , призначений наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 05 серпня 2017 року на посаду номера обслуги 2 відділення 2 розвідувального взводу розвідувальної роти, який прибув з Військової частини НОМЕР_6 , був зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення з 14 серпня 2017 року.

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29 жовтня 2020 року № 311 старший солдат ОСОБА_1 , номер обслуги 2 відділення 2 розвідувального взводу розвідувальної роти Військової частини НОМЕР_1 , звільнений наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 09 жовтня 2020 року № 146-РС відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби у запас за п. 2 пп. «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту), був виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 29 жовтня 2020 року.

Ці обставини також підтверджені записами у військовому квитку серії НОМЕР_7 .

З приводу нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року суд встановив таке.

Згідно з довідкою про доходи від 10 липня 2023 року № 875/ФС Військова частина НОМЕР_1 нарахувала ОСОБА_1 грошове забезпечення у таких розмірах:

вересень 2017 року грошове забезпечення 5 682,77 грн, індексація грошового забезпечення 0,00 грн, інші нарахування, що включають суми винагороди за участь в операції об`єднаних сил, премії згідно зі Статутом Збройних Сил України, а також матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, 3 048,39 грн

жовтень 2017 року грошове забезпечення 8 195,20 грн, індексація 0,00 грн, інші нарахування 4 500,00 грн;

листопад 2017 року грошове забезпечення 8 262,40 грн, індексація 0,00 грн, інші нарахування 3 612,90 грн;

грудень 2017 року грошове забезпечення 8 262,40 грн, індексація 0,00 грн, інші нарахування 6 450,00 грн;

січень 2018 року грошове забезпечення 8 262,40 грн, індексація 0,00 грн, інші нарахування 4 500,00 грн;

лютий 2018 року грошове забезпечення 8 474,40 грн, індексація 0,00 грн, інші нарахування 3 338,71 грн;

березень 2018 року грошове забезпечення 8 898,40 грн, індексація 0,00 грн, інші нарахування 2 571,43 грн;

квітень 2018 року грошове забезпечення 9 342,37 грн, індексація 0,00 грн, інші нарахування 1 306,45 грн;

травень 2018 року грошове забезпечення 9 342,37 грн, індексація 0,00 грн, інші нарахування 1 500,00 грн;

червень 2018 року грошове забезпечення 9 460,64 грн, індексація 0,00 грн, інші нарахування 13 842,37 грн;

липень 2018 року грошове забезпечення 9 460,64 грн, індексація 0,00 грн, інші нарахування 3 900,00 грн;

серпень 2018 року грошове забезпечення 9 460,64 грн, індексація 0,00 грн, інші нарахування 5 400,00 грн;

вересень 2018 року грошове забезпечення 9 460,64 грн, індексація 0,00 грн, інші нарахування 3 048,39 грн;

жовтень 2018 року грошове забезпечення 9 460,64 грн, індексація 0,00 грн, інші нарахування 4 500,00 грн;

листопад 2018 року грошове забезпечення 9 460,64 грн, індексація 0,00 грн, інші нарахування 5 380,00 грн;

грудень 2018 року грошове забезпечення 9 460,64 грн, індексація 71,08 грн, інші нарахування 9 460,64 грн;

січень 2019 року грошове забезпечення 9 460,64 грн, індексація 71,08 грн, інші нарахування 3 048,38 грн;

лютий 2019 року грошове забезпечення 12 272,78 грн, індексація 71,08 грн, інші нарахування 16 772,78 грн;

березень 2019 року грошове забезпечення 12 272,78 грн, індексація 247,08 грн, інші нарахування 4 500,00 грн;

квітень 2019 року грошове забезпечення 12 272,78 грн, індексація 134,47 грн, інші нарахування 5 500,00 грн;

травень 2019 року грошове забезпечення 12 272,78 грн, індексація 134,47 грн, інші нарахування 11 350,00 грн;

червень 2019 року грошове забезпечення 12 272,78 грн, індексація 134,47 грн, інші нарахування 17 000,00 грн;

липень 2019 року грошове забезпечення 12 272,78 грн, індексація 206,72 грн, інші нарахування 25 418,22 грн;

серпень 2019 року грошове забезпечення 12 272,78 грн, індексація 206,72 грн, інші нарахування 3 516,12 грн;

вересень 2019 року грошове забезпечення 12 272,78 грн, індексація 206,72 грн, інші нарахування 5 661,29 грн;

жовтень 2019 року грошове забезпечення 12 272,78 грн, індексація 206,72 грн, інші нарахування 6 500,00 грн;

листопад 2019 року грошове забезпечення 12 272,78 грн, індексація 206,72 грн, інші нарахування 11 241,94 грн;

грудень 2019 року грошове забезпечення 12 272,78 грн, індексація 206,72 грн, інші нарахування 17 000,00 грн;

січень 2020 року грошове забезпечення 12 484,01 грн, індексація 216,51 грн, інші нарахування 13 951,62 грн;

лютий 2020 року грошове забезпечення 12 570,44 грн, індексація 216,51 грн, інші нарахування 13 612,90 грн;

березень 2020 року грошове забезпечення 12 570,44 грн, індексація 216,51 грн, інші нарахування 17 000,00 грн;

квітень 2020 року грошове забезпечення 12 868,10 грн, індексація 216,51 грн, інші нарахування 13 612,90 грн;

травень 2020 року грошове забезпечення 12 868,10 грн, індексація 216,51 грн, інші нарахування 3 683,33 грн;

червень 2020 року грошове забезпечення 12 868,10 грн, індексація 216,51 грн, інші нарахування 2 935,48 грн;

липень 2020 року грошове забезпечення 12 868,10 грн, індексація 216,51 грн, інші нарахування 6 500,00 грн;

серпень 2020 року грошове забезпечення 12 868,10 грн, індексація 226,29 грн, інші нарахування 4 403,23 грн;

вересень 2020 року грошове забезпечення 12 868,10 грн, індексація 226,29 грн, інші нарахування 13 274,44 грн;

жовтень 2020 року грошове забезпечення 45 923,90 грн, індексація 437,98 грн, інші нарахування 0,00 грн.

На підставі картки особового рахунку військовослужбовця № НОМЕР_8 за 2017 рік суд встановив, що позивач перебував у військовому званні солдат, проходив службу за штатною посадою навідник з посадовим окладом 530,00 грн, йому нараховано грошове забезпечення у таких розмірах:

серпень 2017 року 8 445,22 грн, в тому числі посадовий оклад 307,74 грн, оклад за військовим званням 17,42 грн, надбавка за вислугу років 16,26 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 170,71 грн, премія 2 215,73 грн, щомісячна додаткова грошова винагорода 1 636,72 грн, винагорода АТО 4 080,64 грн;

вересень 2017 року 12 695,20 грн, в тому числі посадовий оклад 530,00 грн, оклад за військовим званням 30,00 грн, надбавка за вислугу років 28,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 294,00 грн, премія 4 240,00 грн, щомісячна додаткова грошова винагорода 3 073,00 грн, винагорода АТО 4 500,00 грн;

жовтень 2017 року 11 875,31 грн, в тому числі посадовий оклад 530,00 грн, оклад за військовим званням 30,00 грн, надбавка за вислугу років 56,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 308,00 грн, премія 4 240,00 грн, щомісячна додаткова грошова винагорода 3 098,40 грн, винагорода АТО 2 612,91 грн, премія одноразова 1 000,00 грн;

листопад 2017 року 14 712,40 грн, в тому числі посадовий оклад 530,00 грн, оклад за військовим званням 30,00 грн, надбавка за вислугу років 56,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 308,00 грн, премія 4 240,00 грн, щомісячна додаткова грошова винагорода 3 098,40 грн, винагорода АТО 1 050,00 грн, матеріальна допомога 2 400,00 грн, премія одноразова 3 000,00 грн.

На підставі картки особового рахунку військовослужбовця № 301162 за 2018 рік суд встановив, що позивач перебував у військовому званні солдат, проходив службу за штатною посадою навідник з посадовим окладом 530,00 грн, а також за посадою номер обслуги з посадовим окладом 530,00 грн, а в подальшому 2 640,00 грн, йому нараховано грошове забезпечення в таких розмірах:

січень 2018 року 12 762,40 грн, в тому числі посадовий оклад 530,00 грн, оклад за військовим званням 30,00 грн, надбавка за вислугу років 56,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 308,00 грн, премія 4 240,00 грн, щомісячна додаткова грошова винагорода 3 098,40 грн, винагорода АТО 4 500,00 грн;

лютий 2018 року 11 813,11 грн, в тому числі посадовий оклад 530,00 грн, оклад за військовим званням 30,00 грн, надбавка за вислугу років 56,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 308,00 грн, надбавка за особливі умови служби 132,80 грн, премія 4 240,00 грн, щомісячна додаткова грошова винагорода 3 177,90 грн, винагорода АТО 3 338,71 грн;

березень 2018 року 11 469,83 грн, в тому числі посадовий оклад 530,00 грн, оклад за військовим званням 30,00 грн, надбавка за вислугу років 56,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 308,00 грн, надбавка за особливі умови служби 132,50 грн, премія 4 505,00 грн, щомісячна додаткова грошова винагорода 3 336,90 грн, винагорода АТО 2 571,43 грн;

квітень 2018 року 10 648,82 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 792,50 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 534,94 грн, премія 4 844,93 грн, винагорода АТО 1 306,45 грн;

травень 2018 року 12 107,37 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 792,50 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 534,94 грн, премія 4 844,93 грн, винагорода АТО 1 500,00 грн, премія одноразова 1 265,00 грн;

червень 2018 року 23 303,01 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 792,50 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 534,94 грн, премія 4 963,20 грн, винагорода АТО 4 500,00 грн, грошова допомога на оздоровлення 9 342,37 грн;

липень 2018 року 13 360,64 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 792,50 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 534,94 грн, премія 4 963,20 грн, винагорода АТО 3 600,00 грн, премія одноразова 300,00 грн;

серпень 2018 року 14 860,64 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 792,50 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 534,94 грн, премія 4 963,20 грн, винагорода АТО 5 400,00 грн;

вересень 2018 року 12 509,03 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 792,50 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 534,94 грн, премія 4 963,20 грн, винагорода АТО 3 048,39 грн;

жовтень 2018 року 13 960,64 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 792,50 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 534,94 грн, премія 4 963,20 грн, винагорода АТО 4 500,00 грн;

листопад 2018 року 14 840,64 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 792,50 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 534,94 грн, премія 4 963,20 грн, винагорода АТО 4 500,00 грн, премія одноразова 880,00 грн;

грудень 2018 року 14 031,72 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 792,50 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 534,94 грн, премія 4 963,20 грн, винагорода АТО 4 500,00 грн, премія одноразові та інше 71,08 грн.

На підставі картки особового рахунку військовослужбовця № 301162 за 2019 рік суд встановив, що позивач перебував у військовому званні солдат, проходив службу за штатною посадою номер обслуги з посадовим окладом 2 640,00 грн, йому нараховано грошове забезпечення в таких розмірах:

січень 2019 року 12 580,10 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 792,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 534,94 грн, премія 4 963,20 грн, винагорода за участь в ЗНБО 3 048,38 грн, індексація 71,08 грн;

лютий 2019 року 29 116,64 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 792,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 3 479,08 грн, премія 4 831,20 грн, винагорода за участь в ЗНБО 4 500,00 грн, грошова допомога на оздоровлення 12 272,78 грн, індексація 71,08 грн;

березень 2019 року 17 019,86 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 792,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 3 479,08 грн, премія 4 831,20 грн, винагорода за участь в ЗНБО 4 500,00 грн, премія, винагорода 176,00 грн, індексація 71,08 грн;

квітень 2019 року 17 907,25 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 792,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 3 479,08 грн, премія 4 831,20 грн, винагорода за участь в ЗНБО 5 500,00 грн, індексація 134,47 грн;

травень 2019 року 23 757,25 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 792,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 3 479,08 грн, премія 4 831,20 грн, винагорода за участь в ЗНБО 11 350,00 грн, індексація 134,47 грн;

червень 2019 року 29 407,25 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 792,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 3 479,08 грн, премія 4 831,20 грн, винагорода за участь в ЗНБО 17 000,00 грн, індексація 134,47 грн;

липень 2019 року 37 897,72 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 792,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 3 479,08 грн, премія 4 831,20 грн, винагорода за участь в ЗНБО 15 600,00 грн, матеріальна допомога 9 818,22 грн, індексація 206,72 грн;

серпень 2019 року 15 995,62 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 792,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 3 479,08 грн, премія 4 831,20 грн, винагорода за участь в ЗНБО 1 516,12 грн, премія, винагорода 2 000,00 грн, індексація 206,72 грн;

вересень 2019 року 18 140,79 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 792,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 3 479,08 грн, премія 4 831,20 грн, винагорода за участь в ЗНБО 5 661,29 грн, індексація 206,72 грн;

жовтень 2019 року 18 772,78 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 792,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 3 479,08 грн, премія 4 831,20 грн, винагорода за участь в ЗНБО 6 500,00 грн, індексація 0,00 грн;

листопад 2019 року 23 721,44 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 792,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 3 479,08 грн, премія 4 831,20 грн, винагорода за участь в ЗНБО 11 241,94 грн, індексація 206,72 грн;

грудень 2019 року 29 479,50 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 792,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 3 479,08 грн, премія 4 831,20 грн, винагорода за участь в ЗБНО 17 000,00 грн, індексація 206,72 грн.

На підставі розгорнутої довідки про розмір грошового забезпечення за період з 01 січня 2020 року по 29 жовтня 2020 року, яка видана на підставі роздільних відомостей, суд встановив, що позивачу нараховано грошове забезпечення в таких розмірах:

січень 2020 року 26 652,14 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 907,98 грн, надбавка за особливості проходження служби 3 577,83 грн, премія 4 831,20 грн, індексація 216,51 грн, додаткова винагорода 13 951,62 грн;

лютий 2020 року 29 238,56 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 951,00 грн, надбавка за особливості проходження служби 3 618,24 грн, премія 4 831,20 грн, індексація 216,51 грн, додаткова винагорода 16 451,61 грн;

березень 2020 року 29 786,95 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 951,00 грн, надбавка за особливості проходження служби 3 618,24 грн, премія 4 831,20 грн, індексація 216,51 грн, додаткова винагорода 17 000,00 грн;

квітень 2020 року 26 697,51 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 1 109,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 3 757,40 грн, премія 4 831,20 грн, індексація 216,51 грн, додаткова винагорода 13 612,00 грн;

травень 2020 року 16 767,94 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 1 109,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 3 757,40 грн, премія 4 831,20 грн, індексація 216,51 грн, додаткова винагорода 3 683,33 грн;

червень 2020 року 16 020,09 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 1 109,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 3 757,40 грн, премія 4 831,20 грн, індексація 216,51 грн, додаткова винагорода 2 935,48 грн;

липень 2020 року 19 584,61 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 1 109,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 3 757,40 грн, премія 4 831,20 грн, індексація 216,51 грн, додаткова винагорода 6 500,00 грн;

серпень 2020 року 17 497,62 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 1 109,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 3 757,40 грн, премія 4 831,20 грн, індексація 226,29 грн, додаткова винагорода 4 403,23 грн;

вересень 2020 року 26 368,99 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 1 109,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 3 757,40 грн, премія 4 831,20 грн, індексація 226,29 грн, грошова допомога на оздоровлення 12 868,26 грн, додаткова винагорода 406,34 грн;

жовтень 2020 року 46 361,88 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 1 109,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 3 757,40 грн, премія 4 831,20 грн, індексація 437,98 грн, додаткова винагорода 0,00 грн, інші (одноразові премії або утримання) 33 055,80 грн.

У відповідь на адвокатський запит представника позивача адвоката Берзінь С.Л. від 27 червня 2023 року листом від 20 липня 2023 року № 692/5045 Військова частина НОМЕР_1 , серед іншого, повідомила про таке:

- ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року;

- за період проходження служби позивачу нараховано та виплачено грошове забезпечення на загальну суму 446 165,80 грн, що підтверджено довідкою про доходи від 10 липня 2023 року № 875/фс;

- за період проходження служби позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення на загальну суму 4 510,18 грн, що підтверджено вказаною вище довідкою.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Ухвалою від 10 серпня 2023 року суд витребував у відповідача грошові атестати ОСОБА_1 за 2017-2020 роки із зазначенням сум грошового забезпечення (в розрізі його окремих складових), які були нараховані та фактично виплачені позивачеві; довідки про розмір грошового забезпечення позивача за лютий 2018 року та березень 2018 року (із зазначенням його окремих складових); довідки про розмір грошового забезпечення позивача за вересень 2020 року та жовтень 2020 року (із зазначенням його окремих складових); розрахунок індексації (поточної та індексації-різниці) грошового забезпечення за період з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року, яка була нарахована і фактично виплачена позивачеві, із зазначенням застосованих місяців підвищення доходу, а також відомостей про застосування норм абз. абз. 4-6 п. 5 Порядку № 1078 в частині нарахування та виплати позивачеві індексації-різниці; розрахунок суми грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, яка була виплачена позивачу при звільненні, із зазначенням суми грошового забезпечення, з якого вона була обчислена, та її окремих складових; розрахунок грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої позивачу за 2020 рік, із зазначенням суми грошового забезпечення, з якої вона була обчислена, та її окремих складових; розрахунок матеріальної допомоги, виплаченої позивачу за 2020 рік, із зазначенням суми грошового забезпечення, з якої вона була обчислена, та її окремих складових; розрахунок грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, яка була виплачена позивачу при звільненні, із зазначенням суми грошового забезпечення, з якої вона була обчислена, та її окремих складових; всі інші докази, які стали підставою для допущення спірної бездіяльності, вчинення спірних дій та прийняття рішень.

В повному обсязі витребувані докази відповідач суду не надав, про причини, що унеможливили їх подання, суд не повідомив, а тому справа розглянута по суті за наявними у ній матеріалами.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Висновки суду по суті позовних вимог.

Щодо визначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Ч. 4 ст. 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011) передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

П. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова КМУ № 704) затверджені, зокрема, тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1, а також схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

П. 2 Постанови КМУ № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

П. 4 Постанови КМУ № 704 (в первинній редакції) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови КМУ № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема, посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим особам» (далі Постанова КМУ № 103), п. 6 якої внесені зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, в Постанові КМУ № 704 пункт 4 викладено в такій редакції:

«4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Постанова КМУ № 103 набрала чинності 24 лютого 2018 року.

Проте, зміст приміток до додатків 1 та 14 Постанови КМУ № 704 не був приведений у відповідність з нормою п. 4 цієї ж постанови.

Згідно з п. 4 Постанови КМУ № 704 в редакції Постанови КМУ № 103, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 Постанови КМУ № 103, яким, зокрема, були внесені зміни в п. 4 Постанови КМУ № 704.

Отже, зміни до п. 4 Постанови КМУ № 704, внесені на підставі п. 6 Постанови КМУ № 103, з 29 січня 2020 року не підлягають застосуванню.

Таким чином, відповідно до п. 4 Постанови КМУ № 704 в редакції, яка діяла до внесення змін п. 6 Постанови КМУ № 103, та правил, наведених в п. 1 Приміток до додатку 1 та в п. 1 Приміток до додатку 14 до Постанови КМУ № 704, розміри посадового окладу та окладу за військовими званнями з 29 січня 2020 року мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Закон України від 05 жовтня 2000 року № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі Закон № 2017) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями ст. 1 якого державні соціальні стандарти це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

Базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (ст. 6 Закону № 2017).

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (п. 1) та порядок встановлення державних стандартів (п. 3).

Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів (окладів за військове (спеціальне) звання) із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

При цьому, п. 8 Прикінцевих положень Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу, Закон України від 14 листопада 2019 року № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі Закон № 294) таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема, грошового забезпечення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року, на 2020 рік не містить.

Тобто, положення п. 4 Постанови КМУ № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військове (спеціальне) звання, розрахованих згідно з Постановою КМУ № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01 січня 2020 року набрання чинності Законом № 294 не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

У справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) Європейський суд з прав людини наголосив, що в межах свободи дій держави перебуває право визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідних для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (п. 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв, і якщо людина очевидно підходить під ці критерії це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Відповідно до ст. 7 КАС суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19).

Отже, з огляду на визначені в ч. 3 ст. 7 КАС правила, а також враховуючи на те, що з 01 січня 2020 року положення п. 4 Постанови КМУ № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів та окладів за військове (спеціальне) звання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню п. 4 Постанови КМУ № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу Закону № 294, із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Верховний Суд в постанові від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21 навів такі висновки:

(1) з 01 січня 2020 року положення п. 4 Постанови КМУ № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою КМУ № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;

[…]

(3) встановлене положеннями п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою КМУ № 704, жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Аналогічний висновок наведений Верховним Судом в постановах від 19 жовтня 2022 року у справі № 400/6214/21, від 28 лютого 2023 року у справі № 380/18850/21.

При цьому під час розгляду справи № 380/18850/21 Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про необхідність застосування до спірних правовідносин з 29 січня 2020 року (дати набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18) положень п. 4 Постанови № 704 в редакції до 24 лютого 2018 року, тобто в редакції, яка була чинною до набрання чинності Постановою КМУ № 103.

12 травня 2023 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704» (далі Постанова КМУ № 481).

Постанова КМУ № 481 набрала чинності 20 травня 2023 року.

На підставі п. 2 Постанови КМУ № 481 внесені зміни до п. 4 Постанови КМУ № 704, шляхом викладення абз. 1 в такій редакції:

«4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Таким чином, в період з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року розмір посадового окладу та окладу за військовим званням військовослужбовців мав визначатися відповідно до п. 4 Постанови КМУ № 704 в редакції, чинній до 24 лютого 2018 року, та з урахуванням правил, наведених в п. 1 Приміток до додатку 1 та в п. 1 Приміток до додатку 14 до цієї постанови, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1 і 14 до Постанови КМУ № 704.

Суд встановив, що в 2019-2020 роках ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді номера обслуги, маючи військове звання солдат, а в подальшому старший солдат.

Аналіз карток особового рахунку військовослужбовця та розгорнутої довідки про розмір грошового забезпечення за 2019-2020 роки дозволяє дійти таких висновків.

Посадовий оклад ОСОБА_1 за посадою номер обслуги був визначений згідно з додатком 1 до Постанови КМУ № 704, а саме відповідно до 3 тарифного розряду, із застосуванням тарифного коефіцієнту 1,5 та з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 07 грудня 2017 року № 2246-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» (далі Закон № 2246) на 01 січня 2018 року:

1,5 х 1 762,00 грн = 2 643,00 грн.

З урахуванням правила заокруглення, наведеного в п. 1 Примітки до додатку 1 Постанови КМУ № 704, відповідно до якого, у разі коли розмір окладу визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище заокруглюються до 10 гривень, посадовий оклад позивача склав 2 640,00 грн.

Оклад позивача за військовим званням солдат був визначений згідно з додатком 14 до Постанови КМУ № 704 із застосуванням тарифного коефіцієнту 0,3 та з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом № 2246 на 01 січня 2018 року:

0,3 х 1 762,00 грн = 528,60 грн.

З урахуванням правила заокруглення, наведеного в п. 1 Примітки до додатку 14 до Постанови КМУ № 704, відповідно до якого, у разі коли розмір окладу визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище заокруглюються до 10 гривень, оклад за військове звання склав 530,00 грн.

Наведені вище складові грошового забезпечення були визначені із застосуванням Постанови КМУ № 704 в редакції Постанови КМУ № 103, яка діяла з 24 лютого 2018 року по 29 січня 2020 року, тобто до набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому щомісячного грошового забезпечення за період з 01 січня 2019 року по 29 жовтня 2020 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки за період проходження військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року при звільненні з порушенням вимог Постанови КМУ № 704 з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 із застосуванням з 29 січня 2020 року показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, для визначення розмірів складових грошового забезпечення.

З огляду на встановлені фактичні обставини та виходячи з правового регулювання спірних правовідносин, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС суд дійшов висновку, що бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у незастосуванні п. 4 Постанови КМУ № 704 в редакції, чинній до 24 лютого 2018 року, та п. 1 Приміток до додатку 1 та п. 1 Приміток до додатку 14 до цієї постанови при обчисленні ОСОБА_1 розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням в період з 29 січня 2020 року по 29 жовтня 2020 року включно, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1 і 14 до Постанови КМУ № 704, підлягає визнанню протиправною.

Протиправна бездіяльність відповідача мала наслідком не лише неправильне визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, а й інших щомісячних основних і додаткових видів грошового забезпечення, а також одноразових додаткових видів грошового забезпечення та компенсаційних виплат, які обчислюються з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням (місячного грошового забезпечення), які були нараховані та виплачені позивачу в період з 29 січня 2020 року по 29 жовтня 2020 року, в тому числі грошова допомога на оздоровлення (вересень 2020 року) та грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2020 роки (жовтень 2020 року), виплата якої була передбачена наказом від 29 жовтня 2020 року № 311.

За вказаних обставин відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача на отримання грошового забезпечення в повному розмірі, визначеному відповідно до законодавства, є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 29 жовтня 2020 року включно, включаючи щомісячні основні і додаткові види грошового забезпечення, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення (грошова допомога на оздоровлення за 2020 рік), а також грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2020 роки, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови КМУ № 704, та виплатити різницю з урахуванням виплачених сум.

Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік позивачу не була нарахована і виплачена, рівно як і грошова компенсація за невикористані дні основної відпустки, про що свідчить зміст наказу від 29 жовтня 2020 року № 311 та розгорнута довідка про розмір грошового забезпечення за 2020 рік.

Як наслідок, відсутні підстави для визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік та грошової компенсації за невикористані дні основної відпустки і зобов`язання відповідача здійснити перерахунок цих виплат, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови КМУ № 704, та виплатити різницю з урахуванням виплачених сум, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період з 01 січня 2019 року по 28 січня 2020 року включно, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (липень 2019 року), грошової допомоги на оздоровлення (лютий 2019 року) з порушенням вимог Постанови КМУ № 704 з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 із застосуванням з 29 січня 2020 року показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, для визначення розмірів складових грошового забезпечення, не підлягають задоволенню з наведених вище мотивів.

Також не підлягають задоволенню, як такі, що заявлені безпідставно, позовні вимоги в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення відповідно до положень Постанови КМУ № 704 (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18) за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2019 року; за період з 01 січня 2020 року по 28 січня 2020 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, шляхом його множення на відповідний тарифний коефіцієнт, а також здійснити перерахунок та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (липень 2019 року), грошової допомоги на оздоровлення (лютий 2019 року), шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року на відповідний тарифний коефіцієнт.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що до 29 січня 2020 року правових підстав для застосування як розрахункової величини показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, у відповідача не було.

Заперечення відповідача суд відхиляє, оскільки питання щодо наявності/відсутності підстав для застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини у спірних правовідносинах не поставало.

Щодо нарахування і виплати індексації грошового забезпечення.

Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення повного нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року, (за виключенням вже виплаченої частини індексації).

Перш за все, суд вважає за необхідне надати оцінку твердженню відповідача про те, що ОСОБА_1 вже звертався з аналогічним позовом до суду і цей позов розглядається в рамках справи № 200/18595/21.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 11-257заі18, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Необхідно зауважити, що відповідно до наведеної норми тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

В постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 809/487/18 Верховний Суд зазначив, що підстави адміністративного позову це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС є одночасна сукупність таких умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність в іншій справі постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи і які набрали законної сили.

У разі ж відсутності в іншій справі такого, що набрало законної сили судового рішення, яким завершено розгляд справи, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, спірним є питання наявності в межах двох справ (№ 200/4320/23 і № 200/18595/21) одночасної сукупності вищевказаних умов для закриття провадження у справі, що розглядається, або для залишення позову без розгляду).

На підставі відомостей комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» суд встановив, що 19 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року з врахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців для розрахунку із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 14 вересня 2017 року по день її фактичної виплати відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що за час проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 йому не була нарахована в належному розмірі та виплачена індексація грошового забезпечення за період з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року.

Позивач вважав, що відповідач своєю бездіяльністю порушує його права щодо своєчасного отримання однієї із складових свого грошового забезпечення, яке підлягає поновленню, зокрема, шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року із застосуванням базових місяців січень 2008 року і березень 2018 року.

21 січня 2022 року Донецький окружний адміністративний суд ухвалив рішенні у справі № 200/18595/21, яким позов ОСОБА_1 задовольнив частково, а саме:

- визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року;

- зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;

- зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 14 вересня 2017 року по день її фактичної виплати відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

В решті позовних вимог суд відмовив.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі № 200/18595/21.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2024 року розгляд апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року призначений на 11 квітня 2024 року.

Тобто, на час розгляду по суті справи № 200/4320/23 у справі № 200/18595/21 відсутнє таке, що набрало законної сили, судове рішення, яким завершено розгляд справи.

Для вирішення публічно-правового спору, що виник між сторонами у справі № 200/18595/21, серед іншого, суд надав (надаватиме) оцінку правомірності дій Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження ним військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року, а також вирішив (вирішуватиме) питання щодо наявності/відсутності підстав для проведення індексації грошового забезпечення позивача із застосуванням базових місяців січень 2008 року і березень 2020 року.

У справі № 200/4320/23 спірними питаннями є те, чи допустила Військова частина НОМЕР_1 протиправну бездіяльність внаслідок неповного нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження ним військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року; про те, чи наявні/відсутні підстави для індексації грошового забезпечення позивача за період з 14 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року, за період з 01 березня 2018 року по 29 жовтня 2020 року (як зазначено в прохальній частині позовної заяви) із застосуванням базового місяця березень 2018 року, за період з 01 жовтня 2020 року по 29 жовтня 2020 року із застосуванням базового місяця жовтень 2020 року; про те, чи наявні/відсутні підстави для індексації грошового забезпечення позивача з урахуванням абз. 4 п. 5 Порядку 1078.

Таким чином, у справі, що розглядається, суду належить вирішити низку питань, які є не предметом розгляду у справі № 200/18595/21, а саме: щодо наявності/відсутності підстав для проведення індексації грошового забезпечення позивача із застосуванням базового місяця (місяця підвищення доходу) жовтень 2020 року, а також щодо наявності/відсутності підстав для проведення індексації грошового забезпечення позивача з урахуванням абз. 4 п. 5 Порядку № 1078, тобто в цій частині спори не є тотожними.

Водночас, з огляду на склад сторін, предмет та підстави позову у справі № 200/18595/21, суд дійшов висновку, що при розгляді справи № 200/4320/23 не може вирішувати питання про те, чи наявні/відсутні підстави для індексації грошового забезпечення позивача за період з 14 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року, за період з 01 березня 2018 року по 29 жовтня 2020 року (як зазначено в прохальній частині позовної заяви) із застосуванням базового місяця березень 2018 року.

Як наслідок, позов ОСОБА_1 в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати йому індексацію грошового забезпечення за вказаний період проходження військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця): в період з 14 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року січень 2008 року; в період з 01 березня 2018 року по 29 жовтня 2020 року березень 2018 року та виплатити її неотриману частину за виключенням вже виплаченої частини індексації, підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС, про що 03 квітня 2024 року судом постановлена відповідна ухвала.

Натомість позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення повного нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року, (за виключенням вже виплаченої частини індексації), та про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати позивачу індексацію грошового забезпечення за період проходження ним військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01 жовтня 2020 року по 29 жовтня 2020 року жовтень 2020 року, з урахуванням абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 та виплатити ОСОБА_1 її неотриману частину за виключенням вже виплаченої частини індексації, підлягають розгляду та вирішенню по суті у справі № 200/4230/23.

Розглядаючи ці позовні вимоги по суті, суд виходить з такого.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України установлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон № 1282).

Згідно зі ст. 1 Закону № 1282 індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індекс споживчих цін показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання;

Поріг індексації величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Об`єкти індексації грошових доходів населення визначає ст. 2 Закону № 1282, відповідно до якої індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).

Ст. 2 Закону № 1282 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ст. 3 Закону № 1282 індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Підстави для проведення індексації визначає ст. 4 Закону № 1282.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 1282 в редакції, що була чинною до 01 січня 2016 року, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

На підставі п. 21 розділу І Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2016 року, у ч. 1 ст. 4 Закону № 1282 цифри «101» замінені цифрами «103».

Таким чином, до 01 січня 2016 року індексація грошових доходів населення проводилась в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищувала поріг індексації, який був встановлений в розмірі 101%; з 01 січня 2016 року поріг індексації встановлений в розмірі 103%.

Інші положення ст. 4 Закону № 1282 з 2005 року й дотепер залишилися незмінними.

Зокрема, ч. 2 ст. 4 Закону № 1282 передбачає, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону № 1282 для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у ч. 1 цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону № 1282 підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону № 1282 у разі виникнення обставин, передбачених ст. 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Ч. 2 ст. 6 Закону № 1282 передбачено, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі Порядок № 1078).

Згідно з п. 1 Порядку № 1078 цей акт визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

П. 1-1 Порядку № 1078 загалом дублює приписи ст. ст. 3, 4 Закону № 1282, деталізуючи відповіді на питання про те, коли проводиться індексація.

Так, п. 1-1 Порядку № 1078 встановлено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01 січня 2016 року).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абз. 2 цього пункту.

За змістом абз. 5 п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців.

Абз. абз. 2, 4 п. 4 Порядку № 1078 деталізують межі індексації, які законодавець обумовив в ч. 6 ст. 2 Закону № 1282.

Так, абз. 2 п. 4 Порядку № 1078 визначає, що оплата праці, у тому числі, грошове забезпечення, індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

При цьому абз. 4 п. 4 Порядку № 1078 визначено, що частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Питання про те, як саме визначається сума індексації, регулювалося абз. 6 п. 4 Порядку № 1078, а з 15 березня 2018 року врегульоване абз. 5 цього ж пункту, норми яких є тотожними і передбачають, що сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

09 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі Постанова КМУ № 1013), яка набрала чинності 15 грудня 2015 року.

Згідно з п. 6 Постанови КМУ № 1013 ця постанова застосовується з 01 грудня 2015 року.

Отже, з 01 грудня 2015 року п. 5 Порядку № 1078 застосовувався у новій редакції на підставі Постанови КМУ № 1013.

Абз. 1 п. 5 Порядку № 1078 у вказаній редакції передбачав, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

28 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 141 «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (далі Постанова КМУ № 141), яка набрала чинності з 15 березня 2018 року.

31 березня 2021 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 278 «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (далі Постанова КМУ № 278), яка набрала чинності з 02 квітня 2021 року.

Абз. 1 п. 5 Порядку № 1078 в період з 15 березня 2018 року по 01 квітня 2021 року включно діяв у редакції Постанови КМУ № 141 і встановлював, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у п. 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Абз. 2 п. 5 Порядку № 1078 застосовується з 01 грудня 2015 року дотепер у редакції Постанови КМУ № 1013 і передбачає, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Абз. 3 п. 5 Порядку № 1078 застосовувався з 01 грудня 2015 року у редакції Постанови КМУ № 1013 і передбачав, що сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Цей же абзац з 15 березня 2018 року дотепер діє у редакції Постанови КМУ № 141 та передбачає, що сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абз. 1 цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 застосовується з 01 грудня 2015 року дотепер у редакції Постанови КМУ № 1013 і встановлює таке правило: якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Абз. 5 п. 5 Порядку № 1078 застосовувався з 01 грудня 2015 року по 01 квітня 2021 року включно в редакції Постанови КМУ № 1013 і передбачав, що у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Абз. 6 п. 5 Порядку № 1078 діяв 01 грудня 2015 року у редакції Постанови КМУ № 1013 і передбачав, що до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у п. 1-1 цього Порядку.

Цей же абзац з 15 березня 2018 року по 01 квітня 2021 року включно діяв у редакції Постанови КМУ № 141 і передбачав, що до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у п. 1-1 цього Порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абз. 2 ч. 3 ст. 9 Закону № 2011 передбачає, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі Порядок № 260), набрав чинності 20 липня 2018 року.

П. 2 розділу І Порядку № 260 у первинній редакції передбачав, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

На підставі наказу Міністерства оборони України від 01 червня 2020 року № 180 «Про затвердження Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» внесені зміни до переліку щомісячних додаткових та щомісячних одноразових видів грошового забезпечення.

Цей наказ набрав чинності 30 червня 2020 року.

Відтоді п. 2 розділу І Порядку № 260 установлено, що до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

Стосовно одноразових додаткових видів грошового забезпечення, то п. 2 розділу І Порядку № 260 саме у зазначеній редакції передбачав, що до них належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

З приводу нарахування та виплати позивачу поточної індексації грошового забезпечення в аспекті наявності/відсутності підстав для застосування місяця підвищення доходу жовтень 2020 року для нарахування індексації за період з 01 жовтня 2020 року по 29 жовтня 2020 року, суд зазначає таке.

У контексті спірних правовідносин насамперед слід зауважити, що Порядок № 1078 у редакції, яка застосовувалася до 01 грудня 2015 року, містив поняття «базовий місяць».

Базовим місяцем вважався той місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної заробітної плати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їхніх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати).

Базовий місяць визначали окремо для кожного працівника у випадку, коли заробітна плата зростала внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої її постійної складової.

Аналіз положень п. п. 6, 10-1, 10-2 Порядку № 1078 в редакції, яка застосовувалася до 01 грудня 2015 року, зумовлює висновок, що до 01 грудня 2015 року новим базовим місяцем для обчислення індексації грошового доходу міг бути місяць прийняття (виходу) працівника на роботу, місяць збільшення заробітної плати, а нарахування й виплата індексації мали індивідуальний характер для кожного працівника.

На ці особливості попереднього правового регулювання Верховний Суд звертав увагу, зокрема, в п. 45 постанови від 19 травня 2022 року у справі № 200/3859/21.

09 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 1013.

Згідно з Пояснювальною запискою до проекту Постанови № 1013, мета цього акта полягала у внесенні змін до умов оплати праці працівників установ, закладів, організацій окремих галузей бюджетної сфери, органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, а також забезпечення єдиного підходу до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників.

Постановою КМУ № 1013 внесені зміни до Порядку № 1078.

Відповідно до Пояснювальної записки до проекту Постанови № 1013, ці зміни передбачали:

- здійснення обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу та зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник. Отже, змінюється механізм визначення індексації у разі підвищення заробітної плати, при цьому вилучається застосування терміну «базовий місяць»;

- зменшення розміру індексації заробітної плати у разі підвищення тарифних ставок (окладів), якщо розмір їх підвищення не перевищує величину індексації (чинний на той час механізм передбачав зменшення індексації не тільки при підвищенні тарифних ставок (окладів), а і у разі збільшення доплат та надбавок, що призводить до нарахування різних сум індексації для працівників, які займають однакові посади).

Крім цього, п. п. 1, 3 Постанови КМУ № 1013 було встановлено, що:

- підвищуються посадові оклади з 01 грудня 2015 року працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери;

- підвищуються з 01 грудня 2015 року на 10 відсотків посадові оклади працівників, розміри яких затверджено відповідними постановами Уряду;

- у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, пов`язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено відповідними розпорядженнями й постановами Уряду;

- міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів доручено вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року;

- для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку № 1078.

Отже, з 01 грудня 2015 року Постановою КМУ № 1013 були підвищені посадові оклади окремих працівників бюджетної сфери. Крім того, вказана постанова передбачала підвищення розмірів посадових окладів, тарифних ставок, заробітної плати, а також перегляд постійний додаткових виплат, щоб розмір підвищення у грудні 2015 року перевищив суму індексації у грудні 2015 року. За рахунок цього мала б «обнулитися» індексація минулих років, розмір якої зростав внаслідок довготривалого непідвищення доходу працівників. У такому випадку для подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку № 1078, який уже діяв зі змінами, внесеними Постановою КМУ № 1013.

У цьому контексті системний та цільовий способи тлумачення норм Постанови КМУ № 1013 дають підстави для висновку, що січень 2016 року визначений для обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації заробітної плати тим працівникам, яким були підвищені оклади з 01 грудня 2015 року.

Водночас норми Постанови КМУ № 1013 не встановлювали підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовцям, а отже січень 2016 року не став для позивача «місяцем підвищення тарифних ставок (окладів)», з якого починається обчислення індексу споживчих цін для подальшої індексації грошового забезпечення, для цілей застосування Порядку № 1078 (зі змінами, внесеними Постановою КМУ № 1013).

Цей висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у п. 58 постанови від 21 березня 2023 року у справі № 620/7687/21 і п. 62 постанови від 22 березня 2023 року у справі № 380/1730/22.

Разом з цим, до числа основних змін, які внесені Постановою КМУ № 1013 до Порядку № 1078 та пов`язані з індексацією грошового забезпечення військовослужбовців, слід віднести нову редакцію п. п. 5, 10-2 Порядку № 1078, окремими положеннями яких установлено таке:

- у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків;

- обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення;

- для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Порівняльний аналіз указаних положень свідчить, що внаслідок змін, запроваджених Постановою КМУ № 1013, з 01 грудня 2015 року діють єдині правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації для всіх працівників, незалежно від дати їх прийняття, переведення чи виходу на роботу.

Внаслідок цих змін Порядок № 1078 у редакції, що застосовується з 01 грудня 2015 року, не містить поняття «базовий місяць» і передбачає уніфікований підхід до обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації доходів всіх працівників.

Для проведення індексації з 01 грудня 2015 року замість терміну «базовий місяць» використовується поняття «місяць підвищення доходу», яке має інший зміст.

Місяць підвищення доходу це місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таке визначення цього поняття висновується із системного тлумачення п. 5 Порядку № 1078 у редакції, яка була запроваджена з 01 грудня 2015 року.

Місяць підвищення доходу при зростанні заробітної плати визначається тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад). Тож з 01 грудня 2015 року зростання заробітної плати за рахунок інших постійних її складових, без підвищення тарифної ставки (окладу), не призводить до визначення нового місяця підвищення доходу.

У цьому полягає одна з основних відмінностей поняття «місяць підвищення доходу» від терміну «базовий місяць», позаяк визначення останнього залежало також від факту зростання заробітної плати за рахунок будь-якої її постійної складової.

Водночас вилучення терміну «базовий місяць» та запровадження поняття «місяць підвищення доходу» не вплинуло на правило обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації. Як у «базовому місяці», так і у «місяці підвищення доходу» індекс обчислення споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків, а обчислення цього індексу для проведення подальшої індексації здійснюється наростаючим підсумком із наступного місяця.

Отже, з урахуванням наведених нормативних положень, розрахунок індексації грошового забезпечення позивача як військовослужбовця з 01 грудня 2015 року не був прив`язаний до місяця прийняття (виходу) на військову службу, переведення на іншу посаду тощо.

Відправною точкою для визначення місяця підвищення доходу позивача та початку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку він обіймав.

Системний спосіб тлумачення приписів Постанови КМУ № 1013 у взаємозв`язку із запровадженими нею змінами до п. п. 5, 10-2 Порядку № 1078, дають підстави для висновку, що для проведення подальшої індексації грошового забезпечення відповідачу з 01 грудня 2015 року належало переглянути «базовий місяць», визначений за старими правилами, змінивши його на «місяць підвищення доходу», тобто на місяць останнього підвищення тарифних ставок (окладів) за посадою, займаною позивачем.

Посадові оклади військовослужбовців визначаються постановами Кабінету Міністрів України.

Так, схеми посадових окладів військовослужбовців були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова КМУ № 1294), яка була чинною з 01 січня 2008 року по 28 лютого 2018 року включно.

Від січня 2008 року посадовий оклад військовослужбовців не змінювався.

Він змінився лише в березні 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова КМУ № 704), якою встановлені нові розміри окладів військовослужбовців.

З урахуванням місяця підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців та з огляду на правила п. п. 5, 10-2 Порядку № 1078 січень 2008 року став місяцем підвищення доходу військовослужбовців, за яким належало здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення в період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно.

З березня 2018 року відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців на підставі Постанови КМУ № 704, як наслідок, з 01 березня 2018 року саме березень 2018 року став місяцем підвищення доходу військовослужбовців, за яким належало здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення.

Позивач вказує на те, що 03 листопада 2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2018 року № 1038 (далі Постанова КМУ № 1038), якою внесені зміни до Постанови КМУ № 704.

Позивач стверджує, що на підставі Постанови КМУ № 1038 з 01 жовтня 2020 року затверджені нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, а також нові схеми тарифних розрядів та тарифних коефіцієнтів, тобто відбулося наступне підвищення посадових окладів військовослужбовців.

З огляду на це позивач дійшов висновку, що жовтень 2020 року є місяцем підвищення тарифних ставок (посадових окладів), а тому, відповідно до Порядку № 1078, жовтень 2020 року є базовим місяцем для нарахування індексації з 01 жовтня 2020 року.

Суд відхиляє ці доводи позивача з наведених нижче міркувань.

28 жовтня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1038 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2006 р. № 1644 і від 30 серпня 2017 р. № 704» (далі Постанова КМУ № 1038).

П. 1 Постанови КМУ № 1038 передбачав внесення до Постанови КМУ № 704 змін, що додаються.

Згідно з п. 2 Постанови КМУ № 1038 ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з дня набрання чинності п. 6 розділу I Закону України від 17 жовтня 2019 року № 205-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання військового обов`язку та проходження військової служби» (далі Закон № 205) та п. 4 розділу I Закону України від 04 червня 2020 року № 680-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців» (далі Закон № 680).

На підставі п. 4 розділу І Закону № 680, який набрав чинності 01 жовтня 2020 року, ч. ч. 2 і 3 ст. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» були викладені в новій редакції, яка встановлювала нову систему військових звань в Збройних Силах України.

На підставі п. 6 розділу I Закону № 205, який набрав чинності 01 жовтня 2020 року, внесені зміни до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в частині встановлення граничного віку перебування на військовій службі в розрізі складу військовослужбовців Збройних Сил України (рядовий, сержантський, старшинський, офіцерський склад).

Постанова КМУ № 1038 опублікована 03 листопада 2020 року в «Урядовому кур`єрі» № 213.

Таким чином, Постанова КМУ № 1038 набрала чинності 03 листопада 2020 року і застосовується з 01 жовтня 2020 року.

На підставі п. 2 Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2006 р. № 1644 і від 30 серпня 2017 р. № 704 Постановою КМУ № 1038, в Постанову КМУ № 704 внесені наступні зміни:

1) пп. 3 п. 6 викладений в такій редакції:

«3) доплату за вчене звання військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, які обіймають посади, пов`язані з педагогічною або науковою діяльністю, і мають вчене звання доцента, старшого наукового співробітника або старшого дослідника, в розмірі 5 відсотків, професора 10 відсотків посадового окладу. За наявності двох або більше вчених звань доплата встановлюється за одним (вищим) званням;»;

2) у додатках до постанови:

примітки до додатка 1 викладені в такій редакції:

«Примітки:

1. Посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються в порядку, встановленому п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704. У разі коли розмір окладу визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище заокруглюються до 10 гривень.

2. Посадові оклади осіб рядового, сержантського і старшинського (осіб рядового і молодшого начальницького) складу встановлюються за 1-12 розрядами. Посадові оклади за окремими посадами осіб рядового, сержантського і старшинського (осіб рядового і молодшого начальницького) складу понад 12 тарифний розряд визначаються керівниками державних органів.»;

примітка до додатків 12 і 13 викладена в такій редакції:

«Примітка:

Посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704. У разі коли розмір окладу визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище заокруглюються до 10 гривень.»;

додаток 14 викладений в такій редакції:

«Додаток 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2020 року № 1038) Схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби, осіб рядового і начальницького складу».

Отже, внаслідок змін, внесених до Постанови КМУ № 704 на підставі Постанови КМУ № 1038, затверджена нова схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби, осіб рядового і начальницького складу, що було наслідком затвердження нової системи військових звань в Збройних Силах України, яка запроваджена на підставі п. 4 розділу І Закону № 680.

При цьому внаслідок змін, внесених до Постанови КМУ № 704 на підставі Постанови КМУ № 1038, тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової служби), осіб рядового і начальницького складу змін не зазнала, а тарифні коефіцієнти, встановлені для конкретних тарифних розрядів, залишились незмінними.

На підставі Постанови КМУ № 1038 зазнала змін лише примітка 1 до додатку 1 до Постанови КМУ № 704, яка по суті була приведена у відповідність з нормою п. 4 Постанови КМУ № 704.

Так, в редакції до внесення змін Постановою КМУ № 1038 примітка 1 до додатку 1 була викладена в такій редакції:

«1. Посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище заокруглюються до десяти гривень.».

В редакції на підставі Постанови КМУ № 1038 примітка 1 до додатку 1 викладена в такій редакції:

«1. Посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704. У разі коли розмір окладу визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище заокруглюються до 10 гривень».

При цьому п. 4 Постанови КМУ № 704 будь-яких змін на підставі Постанови КМУ № 1038 не зазнав і залишався викладеним в редакції Постанови КМУ № 103, а саме:

«4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Зважаючи на те, що для цілей індексації місяцем підвищення доходу вважається місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), а також на те, що місяць підвищення доходу визначається тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад), суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що жовтень 2020 року став місяцем підвищення доходу військовослужбовців, за яким належало здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення, оскільки з 01 жовтня 2020 року підвищення посадових окладів військовослужбовців не відбулося.

При цьому суд зауважує, що місяць, в якому відбулася зміна (підвищення) окладу за військовим званням не вважаться місяцем підвищення доходу військовослужбовця для цілей індексації.

З огляду на викладене не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження ним військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01 жовтня 2020 року по 29 жовтня 2020 року жовтень 2020 року.

Індексація грошового забезпечення відповідно до абз. абз. 4-6 п. 5 Порядку № 1078.

Позивач доводить, що має право на індексацію грошового забезпечення з урахуванням вимог абз. 4 п. 5 Порядку № 1078, що передбачало виплату індексації в розмірі 4 258,75 грн на місяць.

Перш за все, суд вважає за необхідне відзначити, що Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, «поточної» та «індексації-різниці».

Право на поточну індексацію виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01 січня 2016 року встановлений у розмірі 103% (абз. 2 п. 1-1, абз. 6 п. 5 Порядку №1078).

Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100% (абз. абз. 2, 5 п. 4 Порядку № 1078).

Щодо «фіксованої» суми індексації, то слід зазначити, що Закон № 1282 і Порядок № 1078 такого поняття не містять.

Цей термін фігурував у Додатку 4 до Порядку № 1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2012 року № 526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації.

Проте Постановою КМУ № 1013 цей Додаток був викладений у новій редакції і з 01 грудня 2015 року у цьому Додатку, як і в цілому в Порядку № 1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.

З 01 грудня 2015 року в абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 по суті йдеться про поняття «індексації-різниці», право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Абз. абз. 3, 4 п. 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувалися з 01 грудня 2015 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абз. 3);

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абз. 4).

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абз. 6 п. 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Системний аналіз п. 1, абз. абз. 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави для висновку, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку №1078, повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними.

Саме такі висновки наведені Верховним Судом в п. п. 97, 98 постанови від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21.

З урахуванням того факту, що 01 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 740 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила п. п. 5, 10-2 Порядку № 1078, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу військовослужбовців, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.

Системний і цільовий способи тлумачення абз. абз. 3, 4 Порядку № 1078 дають підстави для висновку, що в березні 2018 року як місяці підвищення доходу Військовій частини НОМЕР_1 належало також вирішити питання про те, чи має позивач право на отримання суми індексації-різниці.

Як свідчать картки особового рахунку військовослужбовця, розгорнута довідка про розмір грошового забезпечення та довідки про доходи, відповідач не нараховував і не виплачував ОСОБА_1 цей вид індексації за період з 01 березня 2018 року по 29 жовтня 2020 року.

До спірних правовідносин суд застосовує висновок Верховного Суду, наведений в постанові від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, який полягає у такому:

«[…]

102. У цьому контексті Суд зауважує, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

102.1. Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

[…]

104. Щодо кола обставин, які належить з`ясувати для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, Суд звертає увагу на таке.

105. Буквальний спосіб тлумачення цих норм свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен встановити:

105.1. розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А);

105.2. суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);

105.3. чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

106. Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.

106.1. В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078).

107. Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078).

108. Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

109. Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

[…]».

При вирішенні питання про те, чи має ОСОБА_1 право на отримання індексації-різниці з 01 березня 2018 року, суд виходить з такого.

На підставі карток особового рахунку військовослужбовця та довідок про доходи та з урахуванням положень п. 8 Порядку № 260, відповідно до якого щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення виплачуються в поточному місяці за минулий, суд встановив, що:

за лютий 2018 року позивачу нараховано грошове забезпечення в сумі 11 469,83 грн, в тому числі посадовий оклад 530,00 грн, оклад за військовим званням 30,00 грн, надбавка за вислугу років 56,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 308,00 грн, надбавка за особливі умови служби 132,50 грн, премія 4 505,00 грн, щомісячна додаткова грошова винагорода 3 336,90 грн, винагорода АТО 2 571,43 грн;

за березень 2018 року позивачу нараховано грошове забезпечення в сумі 10 648,82 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 792,50 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 534,94 грн, премія 4 844,93 грн, винагорода АТО 1 306,45 грн.

Суд зауважує, що винагорода за безпосередню участь в АТО є додатковою виплатою військовослужбовцям, яких залучено до участі у ній. При цьому, виплата винагороди залежить від певних умов та лише в означений період, а також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні після отриманих у такий період поранень (контузії, травми, каліцтва). Тобто, така виплата не є постійною і не має систематичного характеру, а її розмір залежить як від днів участі в антитерористичній операції, так і від виконаних завдань, що визначається наказом командира.

За таких обставин, винагорода за безпосередню за участь в АТО не має систематичного характеру, є тимчасовою виплатою для тих військовослужбовців, які залучені до участі у ній, вона залежить від певних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, у зв`язку з чим така винагорода не враховуються при порівнянні розміру грошового забезпечення позивача в лютому і березні 2018 року та, зважаючи на подані сторонами розрахунки, ця обставина не є спірною.

З приводу щомісячної додаткової винагороди суд вважає за необхідне зазначити таке.

Щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі Постанова КМУ № 889), відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.

Таке правозастосування відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постановах від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17 та від 10 листопада 2021 року у справі № 825/997/17.

Отже, щомісячна додаткова грошова винагорода підлягає врахуванню при порівнянні розміру грошового забезпечення позивача в лютому і березні 2018 року для цілей визначення права на отримання індексації-різниці.

Таким чином, для визначення права на отримання індексації-різниці грошове забезпечення ОСОБА_1 в лютому 2018 року становить 8 898,40 грн, в тому числі посадовий оклад 530,00 грн, оклад за військовим званням 30,00 грн, надбавка за вислугу років 56,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 308,00 грн, надбавка за особливі умови служби 132,50 грн, премія 4 505,00 грн, щомісячна додаткова грошова винагорода 3 336,90 грн.

Грошове забезпечення позивача в березні 2018 року для цілей індексації становить 9 342,37 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 530,00 грн, надбавка за вислугу років 792,50 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 534,94 грн, премія 4 844,93 грн.

Отже, розмір підвищення грошового забезпечення ОСОБА_1 в березні 2018 року склав: 9 342,37 грн 8 898,40 грн = 443,97 грн.

Суму можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року суд визначає як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100%.

Величина приросту індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в березні 2018 року розрахована наступним шляхом:

лютий 2008 року 102,7% (індекс споживчих цін до попереднього місяця згідно з даними Держстату) = 1,027;

березень 2008 року 103,8% = 1,038;

квітень 2008 року 103,1% = 1,031;

травень 2008 року 101,3% = 1,013;

вересень 2008 року 101,3% = 100,8% (червень 2008 року) х 99,5% (липень 2008 року) х 99,9% (серпень 2008 року) х 101,1% (вересень 2008 року) = 1,013;

жовтень 2008 року 101,7% = 1,017;

листопад 2008 року 101,5% = 1,015;

грудень 2008 року 102,1% = 1,021;

січень 2009 року 102,9% = 1,029;

лютий 2009 року 101,5% = 1,015;

березень 2009 року 101,4% = 1,014;

травень 2009 року 101,4% = 100,9% (квітень 2009 року) х 100,5% (травень 2009 року) = 1,014;

червень 2009 року 101,1% = 1,011;

жовтень 2009 року 101,4% = 99,9% (липень 2009 року) х 99,8% (серпень 2009 року) х 100,8 (вересень 2009 року) х 100,9% (жовтень 2009 року) = 1,014;

листопад 2009 року 101,1% = 1,011;

січень 2010 року 102,7% = 100,9% (грудень 2009 року) х 101,8% (січень 2010 року) = 1,027;

лютий 2010 року 101,9% = 1,019;

вересень 2010 року 103,5% = 100,9% (березень 2010 року) х 99,7% (квітень 2010 року) х 99,4% (травень 2010 року) х 99,6% (червень 2010 року) х 99,8% (липень 2010 року) х 101,2% (серпень 2010 року) х 102,9% (вересень 2010 року) = 1,035;

грудень 2010 року 101,6% = 100,5% (жовтень 2010 року) х 100,3% (листопад 2010 року) х 100,8% (грудень 2010 року) = 1,016;

березень 2011 року 103,3% = 101,0% (січень 2011 року) х 100,9% (лютий 2011 року) х 101,4% (березень 2011 року) = 1,033;

квітень 2011 року 101,3% = 1,013;

червень 2011 року 101,2% = 100,8% (травень 2011 року) х 100,4% (червень 2011 року) = 1,012;

березень 2014 року 101,98% = 98,7% (липень 2011 року) х 99,6% (серпень 2011 року) х 100,1% (вересень 2011 року) х 100,0% (жовтень 2011 року) х 100,1% (листопад 2011 року) х 100,2% (грудень 2011 року) х 100,2% (січень 2012 року) х 100,2% (лютий 2012 року) х 100,3% (березень 2012 року) х 100,0% (квітень 2012 року) х 99,7% (травень 2012 року) х 99,7% (червень 2012 року) х 99,8% (липень 2012 року) х 99,7% (серпень 2012 року) х 100,1% (вересень 2012 року) х 100,0% (жовтень 2012 року) х 99,9% (листопад 2012 року) х 100,2% (грудень 2012 року) х 100,2% (січень 2013 року) х 99,9% (лютий 2013 року) х 100,0% (березень 2013 року) х 100,0% (квітень 2013 року) х 100,1% (травень 2013 року) х 100,0% (червень 2013 року) х 99,9% (липень 2013 року) х 99,3% (серпень 2013 року) х 100,0% (вересень 2013 року) х 100,4% (жовтень 2013 року) х 100,2% (листопад 2013 року) х 100,5% (грудень 2013 року) х 100,2% (січень 2014 року) х 100,6% (лютий 2014 року) х 102,2% (березень 2014 року) = 1,020;

квітень 2014 року 103,3% = 1,033;

травень 2014 року 103,8 = 1,038;

липень 2014 року 101,4% = 101,0% (червень 2014 року) х 100,4% (липень 2014 року) = 1,014;

вересень 2014 року 103,72% = 100,8% (серпень 2014 року) х 102,9% (вересень 2014 року) = 1,037;

жовтень 2014 року 102,4% = 1,024;

листопад 2014 року 101,9% = 1,019;

грудень 2014 року 103,0% = 1,030;

січень 2015 року 103,1% = 1,031;

лютий 2015 року 105,3 = 1,053;

березень 2015 року 110,8% = 1,108;

квітень 2015 року 114% = 1,140;

травень 2015 року 102,2% = 1,022;

листопад 2015 року 101,55% = 100,4% (червень 2015 року) х 99,0% (липень 2015 року) х 99,2% (серпень 2015 року) х 102,3% (вересень 2015 року) х 98,7% (жовтень 2015 року) х 102,0% (листопад 2015 року) = 1,016;

квітень 2016 року 105,79% = 100,7% (грудень 2015 року) х 100,9% (січень 2016 року) х 99,6 (лютий 2016 року) х 101,0% (березень 2016 року) х 103,5 (квітень 2016 року) = 1,058;

жовтень 2016 року 104,0% = 100,1% (травень 2016 року) х 99,8% (червень 2016 року) х 99,9% (липень 2016 року) х 99,7% (серпень 2016 року) х 101,8% (вересень 2016 року) х 102,8% (жовтень 2016 року) = 1,040;

січень 2017 року 103,85% = 101,8% (листопад 2016 року) х 100,9% (грудень 2016 року) х 101,1% (січень 2017 року) = 1,038;

квітень 2017 року 103,74% = 101,0% (лютий 2017 року) х 101,8% (березень 2017 року) х 100,9% (квітень 2017 року) = 1,037;

липень 2017 року 103,13% = 101,3% (травень 2017 року) х 101,6% (червень 2017 року) х 100,2% (липень 2017 року) = 1,031;

жовтень 2017 року 103,12% = 99,9% (серпень 2017 року) х 102,0% (вересень 2017 року) х 101,2% (жовтень 2017 року) = 1,031;

січень 2018 року 103,44% = 100,9% (листопад 2017 року) х 101,0% (грудень 2017 року) х 101,5% (січень 2018 року) = 1,034.

1,027 х 1,038 х 1,031 х 1,013 х 1,013 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,014 х 1,011 х 1,014 х 1,011 х 1,027 х 1,019 х 1,035 х 1,016 х 1,033 х 1,013 х 1,012 х 1,020 х 1,033 х 1,038 х 1,014 х 1,037 х 1,024 х 1,019 х 1,030 х 1,031 х 1,053 х 1,108 х 1,140 х 1,022 х 1,016 х 1,058 х 1,040 х 1,038 х 1,037 х 1,031 х 1,031 х 1,034 = 3,533 або 353,3%

353,3% (наростаючий індекс споживчих цін) 100% = 253,3% (величина приросту індексу споживчих цін)

В березні 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1 762,00 грн.

Відповідно до абз. 5 п. 4 Порядку № 1078 сума індексації за березень 2018 року розраховується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 березня 2018 року помножений на величину приросту індексу споживчих цін і поділений на 100:

1 762,00 грн х 253,30% / 100 = 4 463,15 грн.

Таким чином, сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року становила 4 463,15 грн.

Вирішуючи питання, чи перевищує розмір підвищення доходу суму можливої індексації, суд виходить того, що сума підвищення доходу позивача в березні 2018 року становить 443,97 грн, а сума можливої індексації в березні 2018 року 4 463,15 грн, тобто розмір підвищення доходу є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року, що є підставою для нарахування і виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Отже, в період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно позивач мав право на отримання індексації-різниці.

Відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4 463,15 грн 443,97 грн = 4 019,18 грн.

Таким чином, в період з 01 березня 2018 року по 29 жовтня 2020 року включно позивач мав право на отримання індексації-різниці в щомісячному розмірі 4 019,18 грн.

Позивач доводить, що має право на отримання індексації в щомісячному фіксованому розмірі 4 258,75 грн відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 за період проходження ним військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року.

Суд відхиляє аргументи позивача з цього приводу.

Так, право на отримання індексації-різниці відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 у позивача виникло з 01 березня 2018 року, а тому позовні вимоги, які стосуються нарахування та виплати індексації в щомісячному фіксованому розмірі за період з 14 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року включно, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд відзначає помилковість висновку позивача про те, що він має право на отримання індексації в щомісячному фіксованому розмірі 4 258,75 грн, оскільки приведене ним обґрунтування не відповідає алгоритму розрахунку, наведеному в абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 з урахуванням висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм.

З огляду на встановлені фактичні обставини та правове регулювання спірних правовідносин та відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС суд дійшов висновку, що бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації-різниці відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078, за період з 01 березня 2018 року по 29 жовтня 2020 року включно, підлягає визнанню протиправною.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення повного нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року (за виключенням вже виплаченої частини індексації).

Суд зауважує, що ця вимога сформульована позивачем занадто загально, а тому вона не підлягає задоволенню.

На переконання суду, в контексті обставин цієї справи протиправною підлягає визнанню бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації-різниці відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078, за період з 01 березня 2018 року по 29 жовтня 2020 року включно.

З урахуванням висновку Верховного Суду щодо належного способу захисту порушеного права, викладеного в постанові від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, та відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС суд дійшов висновку, що для належного та ефективного захисту порушеного права позивача слід застосувати такий спосіб захисту як зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 за період з 01 березня 2018 року по 29 жовтня 2020 року включно, виходячи з її щомісячного розміру 4 019,18 грн.

Позовні вимоги в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження ним військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року з урахуванням абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 та виплатити ОСОБА_1 її неотриману частину за виключенням вже виплаченої частини індексації, задоволенню не підлягають.

Цей висновок суду ґрунтується на тому, що визначена позивачем сума індексації 4 258,75 грн на місяць є наслідком помилкового розрахунку. До того ж за період з 01 березня 2018 року по 29 жовтня 2020 року включно відповідач нарахував і виплатив лише поточну індексацію, нарахування та виплата індексації-різниці за цей період взагалі не проводилась, що зумовлює висновок про відсутність підстав для покладання на відповідача обов`язку провести виплату «з урахуванням вже виплаченої суми індексації за цей період».

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін. Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Щодо строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Строк звернення до адміністративного суду визначений ст. 122 КАС.

Так, згідно з ч. 1 ст. 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами ч. 5 ст. 122 КАС для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Спірні правовідносини виникли щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення, а також індексації за період проходження ним військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року.

Положення ст. 122 КАС не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

У той же час ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положень вказаної норми надав Конституційний Суд України в рішеннях від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 та № 9-рп/2013.

Так, в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України навів висновок про те, що в аспекті конституційного звернення, положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями ст. ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з п. 2.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отож, до «усіх виплат», право на отримання яких має працівник відповідно до умов трудового договору та державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (посадовий оклад, оклад за військовим званням, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати), також належить і виплата індексації грошового забезпечення.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин право позивача на звернення до адміністративного суду з таким позовом не було обмежено будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі Закон № 2352) внесені зміни до КЗпП України.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Закону № 2352 цей Закон набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з 19 липня 2022 року.

На підставі пп. 18 п. 1 розділу І Закону № 2352 назва та частини 1 і 2 ст. 233 КЗпП України викладені в такій редакції:

«Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

На підставі пп. 19 п. 1 розділу І Закону № 2352 текст ст. 234 КЗпП України викладений в такій редакції:

«У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року».

Отже, внаслідок набрання чинності Законом № 2352, яким внесені зміни до ст. ст. 233, 234 КЗпП України, зазнало змін правове регулювання правовідносин, які виникли з питань стягнення заробітної плати.

Зокрема, з 19 липня 2022 року в КЗпП України відсутня норма, яка б передбачала право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату, без обмеження будь-яким строком.

При цьому, ст. 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, окремо взагалі не врегульовує питання щодо строку звернення до суду працівника з позовом про стягнення заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці.

Натомість, ч. 1 ст. 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, встановлений загальний строк звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору, який становить три місяця з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

А ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, встановлені спеціальні строки звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору:

у справах про звільнення працівника місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення;

у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Закон № 2352 не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, тобто, його норми не мають зворотної дії у часі.

Закон № 2352 містить норми прямої дії та поширює свою дію тільки на ті правовідносини, які виникли та існують після набрання ним чинності, тобто з 19 липня 2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1/99-рп, ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб`єктивного права особи, у тому числі права особи на звернення до суду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності.

З огляду на викладене тривалість і правила обчислення строку звернення особи до суду визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку.

Тобто, тривалість строку звернення до суду не змінюється в разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини. Тому строк звернення до суду розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалася на момент початку перебігу відповідного строку. При цьому тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.

Таке правозастосування узгоджується з нормою ч. 4 ст. 3 КАС, відповідно до якої закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, при вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду має застосовуватися норма ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в редакції до внесення змін Законом № 2352, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин і передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки предметом спору у справі є стягнення грошового забезпечення.

Позивач просив відшкодувати судові витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи це питання по суті, суд враховує таке.

Згідно зі ст. 16 КАС учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

П. 1 ч. 3 ст. 132 КАС визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Ст. 134 КАС передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч. 3 ст. 134 КАС для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень ч. 5 ст. 134 КАС, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС у разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС).

Отже, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

П. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076 встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. ст. 1 Закону № 5076).

Відповідно до ст. 19 Закону № 5076 видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до ст. 30 Закону № 5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись з відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Саме такі висновки наведені Верховним Судом, зокрема в постанові від 20 вересня 2023 року у справі № 820/3388/18.

На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу суду надані такі докази:

1. ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АН № 1222942, згідно з яким адвокат Берзінь С.Л., який здійснює діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 31 жовтня 2018 року № 5227, на підставі договору про надання правової допомоги від 15 червня 2023 року уповноважений на представництво інтересів ОСОБА_1 в Донецькому окружному адміністративному суді;

2. договір про надання професійної правової допомоги від 15 червня 2023 року, укладений між адвокатом Берзінь С.С. та Черненком Р.В.

За умовами цього договору адвокат прийняв на себе зобов`язання здійснити захист, представництво або надати інші види професійної правової допомоги (адвокатські послуги) клієнту та виконувати пов`язані з цим доручення клієнта в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт оплатити надання такої допомоги (послуги) та фактичні витрати, пов`язані з їх наданням та необхідні для виконання цього договору, а також виплатити гонорар успіху, у випадку досягнення адвокатом результату, визначеного п. п. 4.4 4.5 цього договору, у порядку та строки, узгоджені сторонами та/або цим договором (п. 1 договору).

Згідно з п. 4.1 договору ціна правової допомоги складається безпосередньо з плати за надані послуги професійної правничої допомоги адвоката (винагороди, гонорару), фактичних витрат, пов`язаних з їх наданням (судовий збір, поштові витрати, проїзд транспортом, проживання у готелі, канцелярські витрати тощо), а також гонорару успіху за досягнутий результат, визначений п. п. 4.4 4.5 цього договору.

Відповідно до п. 4.2 договору розмір плати за кожну окрему послугу професійної правничої допомоги (комплексу або пакета таких послуг) адвоката визначається за домовленістю сторін, але не менше ніж встановлено мінімальними тарифами на певний рік, затвердженими наказом адвоката.

П. 4.3 договору передбачено, що сплата за надані послуги професійної правничої допомоги адвоката та фактичні витрати, здійснені адвокатом для виконання таких послуг): до їх надання (аванс) або негайно після надання (протягом 24 годин (одна доба)). Клієнт сплачує адвокату гонорар успіху протягом 10 днів від дня настання кожної окремої обставини, передбаченої п. п. 4.4 4.5 договору.

Згідно з п. 4.4 договору розмір гонорару успіху визначається окремою угодою до цього договору.

Відповідно до п. 4.5 договору виплата гонорару успіху залежить від досягнення адвокатом того результату, який визначений як бажаний клієнтом у цьому договорі або в окремій угоді до договору. Зокрема, за цим договором бажаним для клієнта результатом є судове рішення, яким стягнуто з військової частини, в якій проходив службу клієнт, або її зобов`язання нарахувати та виплатити клієнту недоотриману частину його грошового забезпечення, індексації грошового забезпечення, додаткову винагороду або одноразову грошову допомогу при пораненні (контузії), та/або інших видів грошового забезпечення чи компенсацій.

3. акт наданих послуг від 30 червня 2023 року відповідно до договору про надання професійної правової допомоги від 15 квітня 2023 року, складений адвокатом і клієнтом.

Згідно з цим актом адвокат надав, а клієнт прийняв такі послуги: складання та подання адміністративного позову про визнання протиправною бездіяльності військової частини щодо нездійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовця у повному обсязі та зобов`язання вчинити певні дії в інтересах ОСОБА_1 до окружного адміністративного суду 5 годин, 1 документ; вартість 1 години (1 документа) 1 000,00 грн/година, 5 000,00 грн/1 документ; загальна сума 5 000,00 грн; загальна вартість наданих послуг 5 000,00 грн.

Клієнт підписанням цього акта підтвердив факт належного отримання правової допомоги (послуг) відповідно до положень договору від 15 червня 2023 року, а адвокат факт отримання оплати за надані послуги (витрати на професійну правничу допомогу) відповідно до положень договору (належне виконання договору).

4. квитанція до прибуткового касового ордера від 30 червня 2023 року № б/н, згідно з якою адвокат Берзінь С.Л. прийняв від ОСОБА_1 5 000,00 грн на підставі договору про надання правової допомоги від 15 червня 2023 року № б/н.

Також суд зауважує, що матеріалами справи підтверджений факт подання адвокатом Берзінь С.Л. цієї позовної заяви в інтересах ОСОБА_1 .

Таким чином, факт надання адвокатом Берзінь С.Л. професійної правничої допомоги ОСОБА_1 підтверджений належними і допустимими доказами.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на професійну правничу допомогу адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, суд встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспівмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору тощо.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд оцінив заявлену до відшкодування суму витрат на професійну правничу допомогу з точки зору реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також з точки зору розумності їх розміру та дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 2 000,00 грн, що відповідає критеріям співмірності і розумності в контексті обставин цієї справи, а також враховує частковість задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частина НОМЕР_1 , яка полягала у незастосуванні п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції, чинній до 24 лютого 2018 року, та п. 1 Приміток до додатку 1 та п. 1 Приміток до додатку 14 до цієї постанови при обчисленні ОСОБА_1 розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням в період з 29 січня 2020 року по 29 жовтня 2020 року включно, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 29 жовтня 2020 року включно, включаючи щомісячні основні і додаткові види грошового забезпечення, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення (грошова допомога на оздоровлення за 2020 рік), а також грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2020 роки, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови КМУ № 704, та виплатити різницю з урахуванням виплачених сум.

4. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації-різниці за період з 01 березня 2018 року по 29 жовтня 2020 року включно відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

5. Зобов`язати Військову частина НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю за період з 01 березня 2018 року по 29 жовтня 2020 року включно відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, виходячи з її щомісячного розміру 4 019,18 грн.

6. В іншій частині позовних вимог відмовити.

7. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

8. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

9. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

10. Повне судове рішення складено 03 квітня 2024 року.

Суддя Т.О. Кравченко