Справа № 757/55476/23-а
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

при секретарі: Руденко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції на рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, закриття провадження у справі, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, у якому просив:

- скасувати постанову серії ДП18 № 723569 від 24.11.2023 року, прийняту Інспектором взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Шибистюк Віталієм Юрійовичем про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 121 КУпАП;

- провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 121 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Позовні вимоги були мотивовані тим, що спірна постанова, якою Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності є протиправною, позаяк при винесенні оскаржуваної постанови інспектор патрульної поліції неповно з`ясував всі обставини справи.

Зокрема, в оскаржуваній постанові зазначено: «При перевірці документів було встановлено, що транспортний засіб своєчасно не пройшов обов`язковий технічний контроль, чим порушено п.п. 13.36 ПДР України», проте Правила дорожнього руху не містять пункт 13.36. Отже оскаржувана постанова фактично зводиться до зазначення у фабулі правопорушення пункту правил дорожнього руху, якого в Правилах дорожнього руху не існує.

Також вказано, що інформація про результати обов`язкового технічного контролю транспортних засобів міститься в загальнодержавній базі даних про результати обов`язкового технічного контролю.

В оскаржуваній постанові, у пункті 7 міститься посилання на те, що додається до постанови, а саме, фото та відео. При цьому доказів перевірки інспектором загальнодержавної бази даних про результати обов`язкового технічного контролю оскаржувана постанова не містить.

Крім того, в оскаржуваній постанові вказано не вірні відомості щодо власника транспортного засобу. У пункту 5 в графі «Транспортний засіб належить», вказано особу ОСОБА_1, проте відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки Ford моделі Transit, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , останній належить ОСОБА_2 , який є знайомим Позивача і надав останньому свій транспортний засіб, для перевезення гуманітарної допомоги з Німеччини у зв`язку з тим, що він офіційно є волонтером Благодійного фонду «Олімпік» і 24 листопада 2023 року Позивач перетнув державний кордон України у напрямку Німеччини.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 січня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 723569 від 24 листопада 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною третьою ст. 121, частиною першою ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн скасовано.

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною третьою ст. 121, частиною першою ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрито.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції зазначає, що ним до відзиву на позовну заяву було додано диск із відеозаписом порушення Правил дорожнього руху, що був зафіксований приладом TruCam; роздруківки із бази даних НАІС, що вказують на відсутність проходження обов`язкового технічного контролю Позивачем до моменту зупинки поліцейськими даного транспортного засобу, фото з приладу TruCam, що є додатком до постанови серії ДП18 № 723569 від 24.11.2023, рапорт інспектора роти № 3 Шибистюка В.Ю. ; схема організації дорожнього руху на 225 км автодороги Київ-Чоп; реєстраційна картка автомобіля Позивача; копія свідоцтва про повірку № 22-01/2714 від 16.01.2023; копія сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903-2012; копія експертного висновку № 04/02/03-3008 від 27.09.2018 з додатком; копія експертного висновку № 285 від 29.07.2011; копія відповіді державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 04.10.2018; копія листа ДП «Укрметртестстандарт»; лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України; лист служби автомобільних доріг в Житомирській області № 2751 від 14.12.2021.

Таким чином, Відповідачем було надано всі необхідні докази вчинення Позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 122, ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з частиною 5 ст. 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши та перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 723569 від 24 листопада 2023 року Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

З постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 723569 від 24 листопада 2023 вбачається, що ОСОБА_1 24 листопада 2023 року о 15 год. 40 хв. в на автодорозі М06 224км+400м, керуючи транспортним засобом марки Ford моделі Transit, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухався у зоні дії дорожнього знаку 3.29 зі швидкістю 97 км/год., тим самим перевищив дозволену швидкість на 27 км/год., та при перевірці документів було встановлено, що транспортний засіб своєчасно не пройшов обов`язковий технічний контроль, чим порушив п.п. 12.9 «б», 13.36 Правил дорожнього руху (фіксація велася Trucam TC000567 та нагрудною камерою Motorola 475217, 475588), за що передбачена відповідальність частиною 1 ст. 122 КУпАП, частиною 3 ст. 121 КУпАП.

Вищевказаною постановою з урахуванням частини 2 ст. 36 КУпАП (якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених) накладено на Позивача штраф у розмірі 340 грн.

Не погоджуючись із вищевказаними висновками та постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Позивач звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що належних та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, Відповідачами в підтвердження існування підстав для притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, не надано. Таким чином, постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII.

За приписами п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Поліція відповідно до покладених нею завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі (п. 11 ч. 1 ст. 23).

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 222).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (абз 1 п. 4 розділ 1 Інструкції).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч.ч 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами та доповненнями, далі ПДР).

За пунктом 1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Згідно з положеннями п. 2.3 розд. 2 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, серед іншого, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Пунктом 1.9 розд. 1 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Знак 3.29 Правил дорожнього руху передбачає обмеження максимальної швидкості, а саме забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знаку.

Відповідно до п.п. 12.4-12.7 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

У житлових і пішохідних зонах швидкість руху не повинна перевищувати 20 км/год.

Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51, дозволяється рух із швидкістю:

- автобусам (мікроавтобусам), що здійснюють перевезення організованих груп дітей, легковим автомобілям з причепом і мотоциклам - не більше 80 км/год.;

- транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год;

- вантажним автомобілям, що перевозять людей у кузові, та мопедам, - не більше 60 км/год;

- автобусам (за винятком мікроавтобусів) - не більше 90 км/год;

- іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.

Під час буксирування швидкість не повинна перевищувати 50 км/год.

Пунктом 12.9 (б) ПДР визначено, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів (ч. 1 ст. 122 КУпАП).

Крім того, в оскаржуваній постанові зазначено, що при перевірці документів було встановлено, що вказаний транспортний засіб своєчасно не пройшов обов`язковий технічний контроль, чим порушено п.п. 13.36 ПДР України.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що як вірно зауважено Позивачем в адміністративному позові та у відзиві на апеляційну скаргу, Правила дорожнього руху не містять пункту 13.36.

Отже, оскаржувана постанова фактично зводиться до зазначення у фабулі правопорушення пункту правил дорожнього руху, якого в Правилах дорожнього руху не існує.

Як зазначено Управлінням патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції в апеляційній скарзі, за приписами п.п. 31.3.б ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII) транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 35 Закону № 3353-XII обов`язковому технічному контролю не підлягають легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

Відповідно до ч. 7 ст. 35 Закону № 3353-XII періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить, зокрема для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.

Процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС (далі - транспортні засоби), за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації визначено Порядком проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року № 137 (далі - Порядок № 137).

Згідно з п. 3 Порядку № 137 періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить, зокрема для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.

Частиною 3 ст. 121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, перевiрка документiв особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технiчних приладiв i технiчних засобiв, що мають функцiї фото- i кiнозйомки, вiдеозапису, засобiв фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.

Відповідно до оскаржуваної постанови, Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з порушенням ПДР за перевищення встановленої швидкості руху, та у постанові вказано, що фіксація здійснювалася за допомогою TruCam ТС 000567 та нагрудною камерою Motorola 475217, 475588.

Крім того, в оскаржуваній постанові зазначено, що при перевірці документів було встановлено, що вказаний транспортний засіб своєчасно не пройшов обов`язковий технічний контроль.

Як зазначено Управлінням патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції в апеляційній скарзі, ним до відзиву на позовну заяву було додано диск із відеозаписом порушення Правил дорожнього руху, що був зафіксований приладом TruCam; роздруківки із бази даних НАІС, що вказують на відсутність проходження обов`язкового технічного контролю Позивачем до моменту зупинки поліцейськими даного транспортного засобу, фото з приладу TruCam, що є додатком до постанови серії ДП18 № 723569 від 24.11.2023, рапорт інспектора роти № 3 Шибистюка В.Ю. ; схема організації дорожнього руху на 225 км автодороги Київ-Чоп; реєстраційна картка автомобіля Позивача; копія свідоцтва про повірку № 22-01/2714 від 16.01.2023; копія сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903-2012; копія експертного висновку № 04/02/03-3008 від 27.09.2018 з додатком; копія експертного висновку № 285 від 29.07.2011; копія відповіді державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 04.10.2018; копія листа ДП «Укрметртестстандарт»; лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України; лист служби автомобільних доріг в Житомирській області № 2751 від 14.12.2021.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що ані Управлінням патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, ані Департаментом патрульної поліції, до суду першої інстанції відзиву подано не було, як і не було додано вищезазначених документів, про що було зазначено судом першої інстанції в судовому рішенні, а саме, що Відповідачі не скористалися своїм правом на подання відзиву на позов.

Також, вищевказані документи не було надано і в суд апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Відповідачами не доведено належними та допустимими доказами підтвердження вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, на підставі якого Інспектор виніс оскаржувану постанову.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, як зокрема, відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, Відповідачі як суб`єкти владних повноважень не довели суду правомірності своїх доводів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відтак, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновків суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 242, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 січня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк