Справа № 533/184/24
Суддя: Козир В. П.
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

03.04.2024 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/184/24
Провадження № 2-а/533/5/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді - Козир В.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кругловецького Ю.В.,

розглянувши у спрощеному письмовому позовному провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до поліцейського відділу поліції №2 (м. Горішні Плавні) Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області Чикмарьова Івана Ігоровича, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

22 лютого 2024 року до Козельщинського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідачів: 1) поліцейського відділу поліції №2 (м. Горішні Плавні) Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області Чикмарьова Івана Ігоровича; 2) Головного управління національної поліції в Полтавській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, у якій позивач просив суд:

- постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 15.02.2024 серії ЕНА №1448401, винесену поліцейським відділу поліції №2 (м. Горішні Плавні) Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області сержантом поліції Чикмарьовим Іваном Ігоровичем, за ч. 1 ст.121 КУпАП щодо накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 340,00 грн, скасувати за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП.

Процесуальні рішення (дії) у справі

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 29 лютого 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей провадження, визначених ст. 286 КАС України, без виклику учасників справи на підставі матеріалів справи (у письмовому провадженні) на 14 березня 2024 року.

Цією ж ухвалою запропоновано відповідачам надати до суду відзив на позовну заяву, а також докази фото- та відеофіксації правопорушення.

07 березня 2024 року від сектору поліції №1 відділу поліції №2 Кременчуцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Полтавській області надійшов диск з відеозаписом з бодікамери.

14.03.2024 розгляд адміністративної справи не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючої судді Козир В.П. у відпустці. Розгляд справи відкладено на 03 квітня 2024 року.

25.03.2024 на адресу суду надійшли додаткові пояснення до позовної заяви від позивача ОСОБА_1 .

03.04.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача-2 Головного управління Національної поліції України в Полтавській області.

На підставі ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України судом здійснюється розгляд заяви без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та без участі сторін на підставі наявних у справі доказів у порядку письмового провадження.

Стислий виклад позицій сторін

Позиція позивача (а.с. 2-5, 30-31).

Обґрунтовуючи позовну заяву позивач зазначав, що 15 лютого 2024 року поліцейським відділу поліції №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області Чикмарьовим Іваном Ігоровичем винесено постанову серії ЕНА № 1448401 про накладення на нього адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 340,00 гривень.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він як водій 15 лютого 2024 року близько 18 години 30 хвилин, керуючи транспортним засобом, автомобілем марки ВАЗ 2108, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Дружби (Комсомольська) в селищі Козельщина був зупинений поліцейським відділу поліції №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2 з вимогою надати для перевірки посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортний засіб. Поліцейським було повідомлено, що позивач керував транспортним засобом, під час руху у якого не працював лівий задній габаритний вогонь у темну пору доби, чим позивач порушив вимоги п. 31.4 Правил дорожнього руху та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

У позовній заяві позивач стверджував, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, оскільки задні габаритні вогні автомобіля працювали, але лівий габаритний вогонь працював не так яскраво, як правий, про що він повідомляв поліцейського, який не взяв до уваги його усні пояснення.

На думку позивача, у його діях під час керування транспортним засобом відсутня вина, як умисна, так і необережна, оскільки перед виїздом він перевірив всі зовнішні освітлювальні прилади автомобіля, і вони були справні. Також позивач зазначав, що після зупинки поліцейським, задній лівий габаритний вогонь теж був справний.

Крім того, позивач зазначав, що інспектор поліції не прийняв до уваги його пояснення про те, що він не порушував правила дорожнього руху, тобто не взяв до уваги докази, які позивач йому надавав та мав намір надати, а склав постанову про накладення адміністративного стягнення, чим порушив ч. 5 ст. 258 КУпАП, оскільки позивач на місці зупинки оспорив допущені порушення і адміністративне стягнення, що на нього наклав інспектор поліції.

Наголошував, що інспектором ОСОБА_2 було не дотримано вимоги чинного законодавства та позбавлено позивача можливості скористатися своїми правами на захист.

У додаткових поясненнях позивач звертав увагу суду на те, що при винесені оскаржуваної постанови поліцейським неправильно кваліфіковано обставини справи, оскільки у п. 31.4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, відсутня, окремо, така несправність як непрацюючий лівий задній габаритний вогонь у темну пору доби, та не передбачено адміністративну відповідальність за такою кваліфікуючою ознакою як експлуатація транспортного засобу з непрацюючим лівим заднім габаритним вогнем у темну пору доби.

З наведених підстав позивач уважав постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 1448401 від 15.02.2024 про накладення адміністративного стягнення на нього за ч. 1 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу 340 грн протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Позивач звертав увагу суду, що пунктом 31.5 Правил дорожнього руху визначено, що у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у п. 31.4 цих правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо зробити це не можливо рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 та 9.11 цих правил.

При нормативному обґрунтуванні позову посилався на ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 9, 33, 122, 251, 252, 258, 268, 285, 288 КУпАП, Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджену наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, ст. 6, 25, 77 КАС України.

Позиція відповідачів (а.с. 36-38)

Відповідач -1 - поліцейський відділу поліції №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2 правом на відзив не скористався, будь яких пояснень чи клопотань не надав.

07.03.2024 від сектору поліції №1 відділу поліції №2 Кременчуцького районного управління поліції в Полтавській області Національного управління Головного управління Національної поліції України надійшов диск з відеозаписом матеріалів правопорушення, зафіксованого на бодікамеру.

Відповідач -2 - Головне управління Національної поліції в Полтавській області 03.04.2024 подав відзив на позовну заяву, у якому наполягав на тому, що постанову винесено згідно зі ст. 258, 280 КУпАП, що встановлюють загальні правила накладення стягнення про адміністративне правопорушення, тобто відповідачем встановлена особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують. Факт вчинення правопорушення є доведеним поза розумним сумнівом. Беручи до уваги те, що позивач дійсно порушив ПДР, позовні вимоги, на думку відповідача, є безпідставними та необгрунтованими, і немає жодних правових підстав для скасування постанови, оскільки вона є законною, а її скасування призведе до залишення правопорушника без відповідальності. Записаний на компакт-диск електронний файл у вигляді відеозапису з нагрудного відеореєстратора є оригіналом (відображенням) електронного документу та відповідним доказом, передбаченим ст. 251 КУпАП, на основі якого у визначеному законом порядку орган (посадова особа) повинен був встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При нормативному обґрунтуванні заперечень, викладених у відзиві, відповідач-2 посилався на ст. 121, 222, 251, 252 КУпАП, ч. 2 ст. 77 КАС України, практику ЄСПЛ.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, з посиланням на докази.

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №1448401, винесеною 15.02.2024 поліцейським відділу поліції №2 (м. Горішні Плавні) Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області Чикмарьовим Іваном Ігоровичем, 15.02.2024 о 18 год. 28 хв. по вул. Дружби (Комсомольська) селища Козельщина водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2108, державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху у якого не працював лівий задній габаритний вогонь у темну пору доби, чим порушив п. 31.4 Правил дорожнього руху - керування водієм транспортного засобу, технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів правил дорожнього руху і технічної експлуатації, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Даною постановою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн (а.с. 8).

У графі постанови «До постанови додаються» зазначено «відео зі службової бодікамери».

Постанова була складена в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, копія якої була вручена позивачеві.

На підтвердження вчинення позивачем порушення п. 31.4 Правил дорожнього руху сектором поліції надано до матеріалів справи відеозапис, який зроблений за допомогою службової бодікамери поліцейського (а.с. 23).

З дослідженого судом відеозапису вбачається, що автомобіль під керуванням позивача рухався у темну пору доби. Відеозаписом зафіксовано, що лівий задній габаритний ліхтар транспортного засобу не працював. З відеозапису також вбачається, що ОСОБА_3 під час спілкування з працівником поліції наголошує, що лівий задній габаритний ліхтар працює, але освітлення «тускле». Також, з відеозапису вбачається що інспектором заперечувався факт справності лівого заднього габаритного ліхтаря, та наголошувалось про те, що навіть з відстані 10 метрів не видно, що лівий задній габаритний ліхтар працює.

Працівником поліції ОСОБА_1 було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані судом норми права

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 1322 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2, 4, 5 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 1222, частинами другою, третьою статті 1321, статтею 1322 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу … Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 1853 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 1322 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху, у тому числі, передбачені ч. 1 ст. 121 КУпАП.

У відповідності до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (надалі по тексту ПДР, Правила або Правила дорожнього руху).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно зі законодавством.

Згідно з п. 31.4 Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких несправностей і невідповідностей, які перелічені у підпунктах даного пункту. Зокрема підпункт 31.4.3 «а» ПДР установлює заборону на експлуатацію транспортних засобів, кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів яких не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Згідно з підпунктом «б» пункту 31.6 Правил дорожнього руху забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

У відповідності до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до висновків Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 14.02.2018 по справі 536/583/17, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення.

За ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова повинна містити:

-найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

-дату розгляду справи;

-відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

-опис обставин, установлених під час розгляду справи;

-зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

-прийняте у справі рішення.

Згідно зі ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

-дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

-транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

-технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

-розмір штрафу та порядок його сплати;

-правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

-відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За визначенням, наведеним у ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Позивач у позовній заяві стверджував, що оскаржувана ним постанова є незаконною, оскільки:

1) лівий задній габаритний ліхтар автомобіля, на його думку, був справний;

2) інспектором не дотримано вимоги чинного законодавств та позбавлено позивача можливості скористатися своїми правами на захист;

3) розгляд справи про вчинення позивачем адміністративного правопорушення відбувся на місці, без складення протоколу про адміністративне правопорушення, незважаючи на те, що водій (позивач) оспорив (не визнав) допущені порушення;

4) при винесені оскаржуваної постанови поліцейським невірно кваліфіковано обставини справи, оскільки у п. 31.4 Правил дорожнього руху не йдеться про заборону експлуатації транспортного засобу з непрацюючим лівим заднім габаритним ліхтарем у темну пору доби, та не передбачено адміністративну відповідальність за такою кваліфікуючою ознакою як експлуатація транспортного засобу з непрацюючим лівим заднім габаритним вогнем у темну пору доби.

Оцінюючи кожен з основних аргументів позивача, суд зазначає таке.

З досліджених судом відеозапису, який наданий органом поліції, вбачається, що автомобіль під керуванням позивача рухався у темну пору доби з непрацюючим лівим заднім габаритним ліхтарем.

Тож доводи позивача про справність лівого заднього габаритного ліхтаря суд відхиляє, так як вони спростовуються відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, наданої до суду.

Твердження позивача про недотримання інспектором вимог чинного законодавства та позбавлення його можливості скористатися своїми правами на захист не підтвердилося та спростовуються наданим відповідачем-1 відеозаписом. З відеозапису також убачається, що позивач не заявляв будь-яких клопотань та виявив бажання скористатись правовою допомогою, тому і цей аргумент позивача суд відхиляє.

Оскільки відповідно до ст. 254, 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, така категорія адміністративних справ має певні особливості розгляду та розглядається одразу на місці вчинення правопорушення та виявлення факту події, яку уповноважена посадова особа інкримінує як правопорушення. Тобто водій, якого звинувачують у вчиненні адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має саме на місці розгляду справи, що передує складенню постанови про накладення адміністративного стягнення, заявити будь-які клопотання, у тому числі про ознайомлення з доказами (відео-, фотозаписом вчиненого правопорушення), про необхідність та бажання скористатися правовою допомогою, надати пояснення (усні, письмові) щодо власної версії обставин справи.

Частина 5 ст. 258 КУпАП встановлює винятки зі загального правила, за яким уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення, якщо особа оспорить під час складення постанови у справі про адміністративне правопорушення допущене порушення і адміністративне стягнення. Таким винятком за ч. 5 ст. 258 КУпАП є випадки притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Порушення правил керування або експлуатації транспортного засобу, правил користування ременями безпеки або мотошоломами, за що відповідальність передбачена ст. 121 КУпАП, належать до порушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, доводи позивача про порушення працівником поліції ч. 5 ст. 258 КУпАП є помилковими та такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні ним норм закону.

Разом з тим суд погоджується з доводами позивача про неправильну кваліфікацію зафіксованого правопорушення, оскільки заборона подальшого руху транспортних засобів, у яких у темну пору доби не горять задні габаритні вогні, встановлена пп. б п. 31.6 ПДР, а не п. 31.4 ПДР, як помилково зазначено в оскаржуваній постанові.

Крім того, у постанові не було конкретизовано підпункт пункту 31.4 ПДР, який на думку працівника поліції, було порушено позивачем, адже п. 31.4 ПДР містить декілька підпунктів, які містять окремі приписи щодо неналежної/належної поведінки водія транспортного засобу. Отже, звинувачення позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, було неконкретним.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КУпАП, полягає у керуванні водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється.

Посилання у нормі на встановлені правила експлуатації свідчить про те, що диспозиція ч.1 ст.121 КУпАП є бланкетною (тобто такою, що не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність), а отже у постанові про адміністративне правопорушення має бути зазначено не тільки відповідна стаття закону, що передбачає адміністративну відповідальність, а і відповідна норма (частина, пункт, підпункт, розділ тощо) певного нормативного акту, який було порушено особою, за висновком уповноваженої посадової особи, та має бути викладено зміст порушеної норми (правила, порядку тощо).

Не зазначення у постанові статті, частини статті, пункту, підпункту, змісту норми відповідного закону чи підзаконного акту, у порушенні вимог якої обвинувачується особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, позбавляє її можливості ефективного захисту від пред`явленого обвинувачення, тобто є порушенням права на захист.

У даному випадку у вину позивачу ставиться порушення п.31.4 ПДР.

Однак, як зазначено вище, у Правилах дорожнього руху вказаний пункт складається з декількох самостійних підпунктів. Незазначення конкретного підпункту встановлених правил (ПДР), порушення якого ставиться особі у вину, а так само неправильне (помилкове) його зазначення, є порушенням права такої особи на захист.

Оцінюючи обґрунтованість спірної постанови суд зазначає, що зазначені у ній дані про те, що позивач порушив вимоги п. 31.4 ПДР не відповідають встановленим обставинам справи, оскільки керований позивачем транспортний засіб, як свідчать надані суду докази, мав несправний лівий задній габаритний ліхтар, що є порушенням пп. «б» п. 31.6 ПДР.

Жодним з підпунктів п. 31.4 не заборонено керування транспортним засобом у випадку, якщо у такого не працює задній габаритний ліхтар, а порушення пп. «б» п. 31.6 не ставилося у провину позивачеві.

Отже, суд виснує, що оскаржувана постанова не в повній мірі відповідає вимога ст. 283 КУпАП, оскільки сформульоване в ній обвинувачення у вчиненні правопорушення є суперечливим, не конкретизованим, працівник поліції неправильно зазначив конкретну норму законодавства (ПДР), яка регулює поведінку позивача у даному випадку за встановлених обставин.

Згідно зі ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За умовами ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

З викладеного слідує, що окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві та відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, заперечив факт порушення ним Правил дорожнього руху (п. 31.4) та вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідачами не надано належних доказів на підтвердження вчинення позивачем порушення п. 31.4 ПДР. Аргументи ГУНП в Полтавській області, викладені у відзиві на позовну заяву, суд відхиляє, так як наявність відеозапису, який дійсно є належним доказом, не спростовує висновків про недоведеність матеріалами справи про адміністративне правопорушення факту порушення позивачем тієї норми, що зазначена у постанові, - п. 31.4 ПДР.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Позивач у позовній заяві просив суд постанову скасувати за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП. Про закриття справи про адміністративне правопорушення, направлення справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) тощо не просив.

Проте суд, використовуючи надані ч. 3 ст. 286 КАС України повноваження, проаналізувавши матеріали справи, уважає, що позовну заяву ОСОБА_1 слід задовольнити, спірну постанову скасувати, а справу закрити.

Згідно зі ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн, про що свідчить квитанція код 9333-9388-5644-6784 (платіжна інструкція на переказ готівки № 0.0..1).

Проте Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 виснувала, що зі системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір» , які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 132, ч. 1 ст. 139, ч. 1 ст. 143 КАС України на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області 605,60 грн, а решта зайво сплаченого судового збору у сумі 605,60 грн підлягає поверненню позивачу з державного бюджету на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Ураховуючи вищевикладене, керуючись статтями 9, 72-73, 77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 286, 295 КАС України, ст. 7, 9 121, 245, 247, 251, 258, 280, 283 КУпАП, висновками ВС, наведеними у мотивувальній частині рішення, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до поліцейського відділу поліції №2 (м. Горішні Плавні) Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області Чикмарьова Івана Ігоровича, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 15.02.2024 серії ЕНА №1448401, винесену поліцейським відділу поліції №2 (м. Горішні Плавні) Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області сержантом поліції Чикмарьовим Іваном Ігоровичем, за ч. 1 ст.121 КУпАП щодо накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 340,00 грн.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КУпАП закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області судовий збір у сумі 605,60 грн.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого на підставі квитанції код 9333-9388-5644-6784 (платіжна інструкція на переказ готівки № 0.0..1), у сумі 605 гривень 60 коп.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду через Козельщинський районний суд Полтавської області.

Апеляційна скарга у електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ; тел.: НОМЕР_3 ).

Відповідач 1: поліцейський відділу поліції № 2 Кременчуцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області Чикмарьов Іван Ігорович (адреса: вул. Добровольського, буд. 6, м. Горішні Плавні, Кременчуцький район, Полтавська область, 39803; реєстраційний номер облікової картки платника податків позивачем не зазначено).

Відповідач 2: Головне управління Національної поліції в Полтавській області (місцезнаходження: вул. Юліана Матвійчука, буд. 83, місто Полтава, Полтавська область, 36014; ідентифікаційний код: 40108630).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 03.04.2024.

Суддя В.П. Козир