Справа № 753/16849/23
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів: Ганечко О. М., Василенка Я. М.,

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Гайдана Романа Вадимовича, Департаменту патрульної поліції, третя особа: Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Гайдана Романа Вадимовича, Департаменту патрульної поліції, третя особа: Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив:

- визнати протиправними дії інспектора поліції Гайдана Р.В. та скасувати винесену ним постанову серії ЕАТ № 7726427 від 13.09.2023, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді накладення штрафу в розмірі 340 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.09.2023 матеріали справи передані до Придніпровського районного суду м. Черкаси за територіальною підсудністю.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачкою подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апелянта аналогічні, заявленим у позовній заяві та стосуються того, що позивача безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Позивач в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, а спірне рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнивши позовні вимоги.

Представники відповідача та третьої особи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення питання, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів, з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без представників вказаних сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.09.2023 о 11 год. 44 хв. позивач, керуючи транспортним засобом марки SUBARU OUTBACK, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по трасі М05 Київ-Одеса, 452км, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», оскільки не здійснив зупинки свого транспортного засобу безпосередньо перед дорожнім знаком 2.2, чим порушив п. 8.4 «б» Правил дорожнього руху (ПДР).

Зазначена подія відбулась в межах контрольно-пропускного пункту на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, 452км.

У зв`язку з виявленням правопорушення інспектором роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Одеській області Гайдан Р.В. було вжито заходів для зупинки транспортного засобу, яким керував позивач.

Інспектором Гайданом Р.В. було проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення та оголошено рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., а також порядок примусового виконання такого рішення.

За наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектором Гайданом Р.В. було винесено постанову серії ЕАТ №7726427 від 13.09.2023р. про накладення на позивача штрафу в розмірі 340 грн.

Вважаючи таку постанову незаконною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позову виходячи з того, що виявивши порушення ПДР, інспектором Гайданом Р.В. було здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення із дотриманням порядку, передбаченого КУпАП та у відповідності до вимог розділу ІІІ Інструкції.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом та ін.

Пунктами 1.1, 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території, тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» відноситься до знаків пріоритету і передбачає, що «забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою».

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП порушення вимог дорожніх знаків тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» відноситься до знаків пріоритету і передбачає, що «забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком».

Пунктом 2 розділу 33 ПДР передбачено, що знаки 2.1-2.3, 2.5 і 2.6 встановлюються безпосередньо перед перехрестям або вузькою ділянкою дороги. Якщо безпосередньо перед перехрестям встановлено знак 2.2, йому повинен передувати знак 2.1 з додатковою табличкою 7.1.2. Якщо знак 2.2 встановлений перед залізничним переїздом, що не охороняється та не обладнаний світлофорною сигналізацією, водій повинен зупинитися перед стоп-лінією, а за її відсутності - перед цим знаком.

За загальним правилом дорожній знак 2.2 має встановлюватись на перехресті проїзних частин, оскільки його метою є визначення пріоритету у русі певним учасникам дорожнього руху.

Водночас, як вірно вказав суд першої інстанції, чинне нормативне регулювання порядку використання дорожніх знаків не забороняє можливості використання будь-яких дорожніх знаків у випадках, не передбачених стандартом ДСТУ 4100:2021 та Правилами дорожнього руху, якщо необхідність такого застосування обґрунтована конкретними умовами дорожнього руху (п. 14.1.4 ДСТУ 4100:2021). Визначальним є погодження встановлення таких дорожніх знаків з уповноваженим підрозділом Національної поліції (п. 14.1.2, 14.1.3, 14.1.5 ДСТУ 4100:2021).

Згідно наданої суду тимчасової схеми організації дорожнього руху для контрольно-пропускного пункту на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса, км 452+500, використання дорожнього знаку 2.2 погоджено Управлінням патрульної поліції в Одеській області, а встановлення такого знаку обумовлено необхідністю зупинки водіями транспортних засобів на ділянці дороги, яка передує тій, де здійснюється перевірка документів та на якій встановлено дорожній знак 3.41 «Контроль».

Отже, наближаючись до такого дорожнього знаку позивач мав виконати вимоги ПДР та здійснити зупинку свого транспортного засобу перед таким знаком. Натомість позивач цього не зробив, а відтак порушив вимоги п. 8.4 «б» ПДР та допустив правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що позивач не заперечує тих обставин, що не здійснив повної зупинки свого транспортного засобу безпосередньо перед дорожнім знаком 2.2, а факт такої події підтверджується матеріалами наданого суду відеозапису з реєстратора інспектора Гайдана Р.В. № 19789, на якому хоч не зафіксовано безпосередньо моменту проїзду позивачем повз дорожнього знаку 2.2, але зміст спілкування та дорожньої обстановки (розміщення транспортного засобу позивача; змісту спілкування позивача та інспектора; огляд позивачем разом з інспектором місця розташування дорожніх знаків тощо) свідчить про те, що відповідна подія мала місце.

Відтак, колегія суддів погоджується з тим, що відповідачем цілком правомірно винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення вимог частини першої статті 122 КУпАП.

На переконання колегії суддів, відповідач надав належні докази, в розумінні ст.ст. 73 - 76 КАС України, на підтвердження факту порушення позивачем вимог ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що оскаржувана постанова містить усі необхідні реквізити, передбачені статтею 283 КУпАП.

Таким чином, при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Оскільки колегією суддів встановлено, що дії відповідача при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення були вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у позовній заяві та поясненнях, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Гайдана Романа Вадимовича, Департаменту патрульної поліції, третя особа: Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

Я. М. Василенко