Справа № 332/4666/23
Суддя: Погрібна О. М.
Дата ухвалення: 2024-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/4666/23
Провадження №: 2-а/332/7/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2024 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Погрібної О.М., за участі секретаря судового засідання Пономаренко Л.Д., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Кари Руслани Теодозіївни в інтересах ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області, інспектора 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Хмельницькій області капітана поліції Цюх Віталія Івановича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

Адвокат Кара Р.Т. звернулась в суд в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області, інспектора 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Хмельницькій області капітана поліції Цюх Віталія Івановича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, в якому просить скасувати постанову ЕАС № 7441861 від 01 серпня 2023 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн. Позов мотивовано тим, що 01 серпня 2023 року відносно ОСОБА_1 інспектором 1 батальйону 2 роти УПП у Хмельницькій області капітаном поліції Цюх Віталієм Івановичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАС № 7441861 (по тексту Постанова). Постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190,00 гривень. Позивач вважає зазначену постанову протиправною, прийнятою з порушенням вимог норм діючого законодавства України, стверджує, що відповідач виніс постанову, але належної підготовки до розгляду справи не було, оскільки не було вирішено заявлене ним клопотання про правничу допомогу та не був наданий час для залучення захисника. При цьому позивачу не було надано можливість скористатися правничою допомогою, передбаченою ст.ст.55,57, 59 Конституції України, що є порушенням вимог п.11 Інструкції. Про це порушення прав позивача було зроблено запис в постанові, яка залишилась у відповідача.

Також зазначає, що відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Зі змісту Постанови вбачається про порушення позивачем ч.1 ст.121-3 КУпАП та п.30.2 Правил дорожнього руху України. Позивач стверджує, що жодних порушень ПДР України 01.08.2023 року позивачем допущено не було. Під час винесення постанови, відповідач не надав позивачу жодного доказу вчиненого ним правопорушення.

Зазначає, що позивачем на місці розгляду адміністративної справи були зроблені фотографії та знято відео, які підтверджують, що номерні знаки на його автомобілі було чітко та ясно видно з 20 та більше метрів, при цьому, жодних замірів відповідачем не робились. На підтвердження можливості ідентифікувати номерні знаки з відстані 20 та більше метрів не тільки людиною, а і автоматичною камерою відповідачу позивачем надавався застосунок «ДІЯ» в телефоні позивача, в якому міститься повідомлення про сплату ним раніше штрафу за перевищення швидкісного режиму, зафіксованого в автоматичному режимі. Крім того, структура наявної на автомобілі позивача номерної рамки така, що металева сітка (а не решітка) має невеличке вічко і тримає номерний знак, а не закриває його. Про порушення з боку позивача заборони змінювати дизайн номерного знаку, нанесення додаткових позначень, дотримання їх чистоти та достатнього освітлення, як це зазначено в Постанові, взагалі мови не велось. Позивач зазначав відповідачу, що номерні знаки в цій номерній рамці стоять з моменту реєстрації транспортного засобу у 2020 році і протягом трьох років жодного разу не ставилось питання про порушення Позивачем ПДР України, хоча він за родом занять їздить по території всієї Україні.

Також зазначаєж, що у 2022 році у відношенні нього вже складалася постанова ЕАР 6006294 від 10.10.2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності за перевищення водіями т/з встановлених обмежень швидкості руху. Дана постанова складена не в його присутності, порушення зафіксоване на камеру відеоспостережєння, а повідомлення про накладення адміністративного стягнення прийшло на додаток «Дія», з чого вбачається, що решітка, яка встановлена на номерному знаку його автомобіля, дає змогу чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м. зафіксувати його навіть на камеру відеосгіостреження та ідентифікувати власника авто, про що свідчить складена поліцейським постанова ЕАР 6006294 від 10.10.2022 року.

За таких обставинпозивач просить: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ВАС № 7441861 від 01.08.2023 року та стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Хмельницькій області судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Від УПП в Хмельницькій області ДПП на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій просили позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення. В обґрунтування відзиву зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам діючого законодавства, оскільки 01.08.2023 р., під час виконання своїх службових обов`язків інспектором роти №2 батальйону УПП в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції капітаном поліції ОСОБА_2 (надалі - Інспектор) на А/Д М-30 215 км, було виявлено як позивач керував транспортним засобом Тойота Венза державний номерний знак НОМЕР_1 , у якого передній та задній номерний знак були закриті сторонніми предметами, а саме металевою решіткою, чим порушив п.30.2 ПДР України.

У зв`язку із чим, згідно зі ст.284 КУпАП, відповідачем було винесено постанову ЕАС №7441861 по справі про адміністративне правопорушення та застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн.

Як свідчать усі матеріали справи, державний номерний знак транспортного засобу, яким керував позивач був закритий стороннім предметом, а саме металевою сіткою, що підтверджується фото та відеозаписом, який міститься в матеріалах справи.

Посилання позивача на те, що номерний знак видно на відстані, уваги не заслуговує, оскільки п.30.2.ПДР України заборонено будь-яке закриття номерного знака, оскільки сторонній предмет, встановлений на автомобілі, яким керував позивач на номерному знаку автомобіля, в тій чи іншій мірі може закривати його оглядовість, до прикладу, при розгляданні такого номерного знаку із ракурсу "збоку", у нічну пору, чи при складних погодних умовах. За таких обставин, приймаючи до уваги, те що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, відповідач переконаний, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП.

Щодо доводів позивача про те, що відповідачем не надано йому можливості скористатися правовою допомогою адвоката, то як видно із відеозаписів, працівником поліції роз`яснено позивачу його права, втому числі право на правову допомогу, зазначивши, що останній може зв`язатися з адвокатом по телефону та отримати консультацію. Таким чином, позивач безпідставно ототожнює своє право на отримання правової допомоги з обов`язком відповідача забезпечити йому участь/консультацію такого адвоката під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності. Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи "Максименко проти України" обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи. Окрім того, ч.1 ст.121-3 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту. Отже, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, а тому подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень. Варто також наголосити, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.

Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог просить відмовить.

Позивач ОСОБА_1 , який про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, в призначене на 05.04.2024 судове засідання не з`явився, попередньо подав заяву, у якій просить розгляд справи проводити за його відсутності.

Представник позивача адвокат Кара Р.Т., яка про день, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Хмельницькій області ДПП та відповідач інспектор 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Хмельницькій області ДПП Цюх В.І., які про день, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в судове засідання не з`явилися, у відзиві зазначено, що просять розглянути справу без виклику сторін.

Частиною третьою статті 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 05.04.2024 у відсутність учасників справи та без технічного фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши матеріали справи, оцінюючи зібрані та надані докази в їх сукупності, давши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними управлінських функцій.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, пункту 1 частини другої статті 2 та частини першої статті 7 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого має перевіряти чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами статті 246 КУпАП встановлено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не вичерпний.

За приписами частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Постановою серії ЕАС №7441861, складеною інспектором 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Хмельницькій області капітаном поліції ОСОБА_2 від 01 серпня 2023 року встановлено, що 01.08.2023 о 20:53 в смт.Війтівці, автодорога М-30 Стрий-Ізварине, 215 км, водій ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі Toyota Venza державний номерний знак НОМЕР_1 , у якого передній та задній номерний знак були закриті сторонніми предметами, а саме металевою решіткою, чим порушив п.30.2 ПДР України.

Вказане адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.121-3 КУпАП, відповідачем було винесено постанову ЕАС №7441861 по справі про адміністративне правопорушення та застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190,00 грн.

Відеофіксація проводилась: відео з нагрудної камери VB 400: 475040.

Оскаржувана постанова складена за місцем вчинення правопорушення, що відповідає приписам ч.4 ст.258 КпАП України.

Так, сторонами у даній справі визнається, що 01 серпня 2023 року о 20 год. 53 хв. в смт.Війтівці, автодорога М-30 Стрий-Ізварине, 215 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобомToyota Venza, на державному номерному знаку НОМЕР_1 спереду та позаду була закріплена сітка.

Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань) регулює та визначає Закон України "Про дорожній рух".

Відповідно до статті 14 цього Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, що затверджені постановою КМУ від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до пункту 1.3 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно до підпункту "в" пункту 2.9 ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Такі вимоги містять і приписи п.30.2 ПДР, згідно з якими на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка.

Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знака на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу,наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені.

Тобто, п.30.2. ПДРУкраїни заборонено будь-яке закриття номерного знака.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вважає, що наявність сітки на номерному знаку його ТЗ не перешкоджає ідентифікації символів номерного знаку автомобіля та цілком повно дозволяє провести ідентифікацію його символів, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності.

Суд не погоджується з такими міркуваннями позивача з огляду на наступне.

Так, за приписами абзацу першого пункту 30.2 ПДР, на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка.

Абзац четвертий цього пункту ПДР встановлює заборону змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знака на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені.

Згідно з частиною першої статті 121-3 КУпАП встановлено відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

З системного аналізу зазначених правових норм вбачається, що адміністративна відповідальність водія настає у разі керування транспортним засобом із номерними знаками, закритими в будь-який спосіб, в тому числі і прозорими предметами, що не пов`язується з умовою розпізнавання такого знаку з відстані 20 метрів.

Згідно з ч.1 ст. 121-3 КУпАП вимога щодо читабельності номерного знаку з відстані 20 м застосовується лише у разі забруднення номерного знаку. При цьому, керування транспортним засобом з номерним знаком закритим іншими предметами (в тому числі прозорими) передбачає відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 1190,00 гривень.

При цьому суд відхиляє як безпідставне посилання позивача на позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 28.10.2019 по справі №161/7041/17, з огляду на відмінність обставин цих справ (у згаданій позивачем справі постановою поліцейського особу притягнули до адміністративної відповідальності за частиною шостою статті 121 КУпАП, диспозиція якої є відмінною від частини першої статті 121-3 КУпАП у редакції Закону №2658-ІХ від 06.10.2022, за якою позивача у даній справі притягнуто до відповідальності).

Також є неприйнятним посилання позивача, як на доказ його невинуватості, на складену щодо нього постанову постанова ЕАР 6006294 від 10.10.2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності за перевищення водіями т/з встановлених обмежень швидкості руху, що, на думку, позивача, підтверджує те, що встановлена на номерному знаку його автомобіля решітка дає змогу чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м зафіксувати його навіть на камеру відеосгіостреження та ідентифікувати власника авто, оскільки зміни до ч.1 ст.121-3 КУпАП, встановлені Законом №2658-ІХ від 06.10.2022, набули чинності 29.10.2022.

Крім того, суд зазначає, що наказом Міністерства внутрішніх справ України №166 від 02.03.2021 "Про деякі питання державних номерних знаків транспортних засобів", відповідно до ст. 34 Закону України "Про дорожній рух", підпункту 2 пункту 4 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року №878 (із змінами), з метою встановлення єдиних зразків державних номерних знаків транспортних засобів та вимог до них, затверджено нові вимоги до державних номерних знаків транспортних засобів та єдині зразки державних номерних знаків транспортних засобів.

Також, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.03.2023 №259, відповідно до абзацу третього пункту 2 розділу II;Прикінцеві положення" Закону України від 16 листопада 2022 року №2765-IX "Про внесення змін до статті 34 Закону України "Про дорожній рух" щодо запровадження відомчої реєстрації транспортних засобів Служби безпеки України", абзацу третього пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року №731 "Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" та з метою приведення наказу МВС у відповідність до вимог законодавства України, затверджено зміни до Вимог до державних номерних знаків транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 березня 2021 року №166, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 22 березня 2021 року за №353/35975, що додаються. Затверджено Зміну до Єдиних зразків державних номерних знаків транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 березня 2021 року №166, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 березня 2021 року за №353/35975.

Тож, за чинного законодавчого регулювання питання вимог до державних номерних знаків транспортних засобів регулюється не стандартами ДСТУ, а наведеними вище наказами МВС України, які, у свою чергу, не передбачають встановлення будь-яких захисних сіточок.

Суд також критично ставиться до доводів позивача про порушення інспектором поліції процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема відсутності належної підготовки до розгляду справи, оскільки не було вирішено заявлене позивачем клопотання про правничу допомогу та не був наданий час для залучення захисника. При цьому, як зазначає позивач, йому не було надано можливість скористатися правничою допомогою, передбаченою ст.ст.55,57, 59 Конституції України, що є порушенням вимог п.11 Інструкції.

При цьому суд виходить з того, що, незважаючи на те, що частиною другою статті 77 КАС України тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову, зазначене положення поширюється на доказування лише правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності), а не будь-яких обставин. У свою чергу, покладений на суб`єктів владних повноважень тягар доказування правомірності їхніх рішень, дій чи бездіяльності не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, як то встановлено частиною першою статті 77 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

При оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність (постанова Верховного Суду від 29.08.2018 у справі №910/23428/17).

В матеріалах справи наявний диск з відеозаписом здійсненого на нагрудну відеокамеру поліцейського, на якому з 20:25 год. безпосередньо зафіксовані дії поліцейського під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо позивача.

Слід підкреслити, що під час дослідження відеозапису, під час спілкування з поліцейським, позивач не заперечує факту закриття номерного знаку автомобіля, яким він керував, сіткою, але стверджує, що вона була прозорою.

На 20:55 год. відеозапису зафіксовано, як працівник поліції підійшовши до позивача, який вийшов з транспортного засобу, попередньо належним чином представився, назвавши повністю посаду та ПІБ, роз`яснив суть правопорушення та його правову кваліфікацію за ч.1 ст.121-2 КУпАП.

На 20:28 год. відеозапису зафіксовано, як позивач, під час оголошенні йому передбачених ст.268 КУпАП, заявляє про бажання користуватись послугами адвоката, на що поліцейський пропонує йому зв`язатися із адвокатом та викликати його для розгляду справи. На це позивач відповідає, що бажає, щоб йому був наданий безоплатний адвокат, та бажає, щоб безоплатного адвоката йому забезпечив поліцейський.

На переконання суду, такі доводи ґрунтуються на помилковому трактуванні положень статті 268 КУпАП, оскільки позивач безпідставно ототожнює своє право на отримання правової допомоги з обов`язком відповідача забезпечити йому участь/консультацію такого адвоката під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

У розрізі наведеного суд зауважує, що Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ч.1 ст. 121-3 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

В подальшому, близько 10 хвилин позивач сперечався з поліцейськими, стверджуючи, що сітка на номерних знаках його автомобіля надає можливість чітко бачити номерні знаки.

На 21:12 год. відеозапису зафіксовано, як позивач спитав поліцейського, чи складає той постанову, потім спитав, чи вистачить тому трьох хвилин, а коли поліцейський це підтвердив, то сказав «Час пійшов». Далі відеозаписом зафіксовано ознайомлення позивача з правами та постановою відповідно до чинного законодавства в повному обсязі та підписання позивачем постанови.

За таких обставин суд вважає, що докази порушення відповідачем-2 процедури винесення постанови про накладання адміністративного стягнення відсутні, що свідчить про те, що оскаржувана постанова є правомірною, прийнятою у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а тому не підлягає скасуванню.

Більше того, матеріали справи не підтверджують, що під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності поліцейським вчинялися будь-які дії, які б могли трактуватися судом, як перешкоди у реалізації позивачем права на отримання правової допомоги. Навпаки, з відеозапису фіксації правопорушення вбачається, що працівником поліції було надано позивачу час для отримання юридичної допомоги, але після заявлення про потребу в безоплатному адвокаті, позивач будь-яких клопотань з цього приводу не заявляв.

Таким чином, дослідивши надані сторонами докази, судом не встановлено порушень прав позивача на місці розгляду справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, розгляд справ про адміністративні правопорушення і накладення штрафів фактично відбувається у спрощеному порядку, виключні підстави для відкладення розгляду справи діючим законодавством не передбачені. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, має можливість спростувати виявлене порушення на місці його вчинення, або навести доводити правомірності своїх дій в судовому порядку, в ході якого користуватись професійною правничою допомогою.

Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена також шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду.

Висновки аналогічного змісту містяться у рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 по справі №1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП та у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №536/583/17, від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17, які відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України підлягають до застосування судом.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку, що оскаржена у даній справі постанова про адміністративне правопорушення прийнята відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, як того вимагає стаття 19 Конституції України, адже позивачем не було доведено, а судом не встановлено порушень при прийнятті спірної постанови, які могли б вплинути на кінцевий результат розгляду питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірної постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 7441861 від 01 серпня 2023 року.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позову, суд враховує, що поліцейський відповідного органу діє не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, яка регулює дорожній руху та здійснює контроль за дотриманням правил дорожнього руху, а саме від імені Департаменту патрульної поліції і її територіальних органів. Отже, працівники органів і підрозділів Національної поліції України при розгляді справ про адміністративні правопорушення діють від імені органів Національної поліції, а тому вони не наділені самостійною процесуальною правоздатністю в рамках розгляду справ з приводу оскарження рішень щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності. За таких обставин позовні вимоги в їх частині до поліцейського, -інспектора 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Хмельницькій області капітана поліції ОСОБА_2 є безпідставними та в їх задоволенні також необхідно відмовити.

У відповідності до ст. 139 КАС України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Відповідно до ч.6 ст.157 КАС України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Таким чином, заходи забезпечення позову згідно ухвали суду від 16.10.2022 зберігають свою дію до набрання законної сили судовим рішенням.

Керуючись статтями 18, 19, 241-246, 286 КАС України, суд -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні позовних вимог адвоката Кари Руслани Теодозіївни в інтересах ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області, інспектора 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Хмельницькій області капітана поліції Цюх Віталія Івановича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Заходи забезпечення позову згідно ухвали суду від 16.10.2022 зберігають свою дію до набрання законної сили судовим рішенням.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи: http://court.gov.ua/fair.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Кара Руслана Теодозіївна.

Відповідач1 : Управління патрульної поліції в Хмельницькій області, адреса: м. Хмельницький, вул. Коцюбинського, 35/2

Відповідач2: інспектор 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Хмельницькій області капітана поліції Цюх Віталій Іванович, адреса: м. Хмельницький, вул. Коцюбинського, 35/2.

Повний текст рішення складено 05.04.2024.

Суддя: О.М.Погрібна