Справа № 140/35758/23
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/35758/23 пров. № А/857/1739/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року (суддя Денисюк Р.С., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м.Луцьк, дата складання повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №140/35758/23 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 ,

про скасування постанови,

встановив:

У грудні 2023 року позивач Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив скасувати постанову відповідача від 27.11.2023 ВП № 66735965 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області у розмірі 5100,00 грн..

Відповідач позовних вимог не визнав, подавши в суд першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Ухвалою суду першої інстанції від 19.12.2023 року залучено до участі в справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 .

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28.12.2023 позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про накладення штрафу від 27.11.2023 ВП № 66735965.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржуване рішення суду є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає про помилковий висновок суду першої інстанції, що ГУ ПФУ у Волинській області вжило усіх залежних від нього заходів щодо виконання рішення суду, а невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів (заборгованості) за відсутності відповідного фінансовою забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки згідно правової позиції, яка викладена в рішенні Верховного Суду від 06.08.2019 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020, ухваленій в зразковій справі №160/3586/19, відповідно до якої фактична відсутність коштів не є підставою для невиплати заборгованості на підставі рішення суду, що набрало законної сили, пенсійних виплат. Вказує апелянт, що Головним управління ПФУ у Волинській області було повідомлено виконавця лише про те, що нараховану суму заборгованості в сумі 125382,03 грн внесено до Реєстру судових рішень для її погашення, однак на вимогу державного виконавця позивач не надав жодної інформації про порядкове місце інформації про заборгованість у вищевказаному Реєстрі як доказ її наявності у ньому та для визначення черговості. Як вбачається зі змісту оскаржуваної постави виконання виконавчого листа на даний час повністю не здійснено, доказів про проведення конкретних дій боржником для одержання з Держбюджету заборгованих ОСОБА_1 коштів державному виконавцю не надано. Звертає увагу суду, що у даному випадку суду позивач також не надав будь-яких письмових доказів на підтвердження того, що ним вживалися заходи з метою отримання бюджетних асигнувань для виконання рішення суду у даній справі. Відтак відсутні правові підстави для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови державного виконавця.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 28.12.2023 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Також з рішення суду першої інстанції у цій справі не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає про помилковий висновок суду першої інстанції, що оскаржувана постанова державного виконавця була винесена без врахування усіх обставин щодо невиконання рішення боржником. Однак, фактично, виконання виконавчого листа на даний час повністю не здійснено, доказів про проведення протягом понад двох років дій боржником для одержання з Держбюджету заборгованих ОСОБА_1 коштів державному виконавцю не надано. На момент винесення спірної постанови про накладення штрафу будь-які докази того, що вказана заборгованість включена до Реєстру судових рішень (окрім текстуальної інформації позивача), виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою та буде виплачуватись в порядку черговості, визначеної датою надходження судового рішення до боржника державному виконавцю зі сторони позивача не надавалися. Позивачем не представлено доказів вжиття дієвих заходів для отримання в установленому порядку коштів для погашення заборгованості по виплаті пенсії перед стягувачем ОСОБА_1 , через що боржником допущено недобросовісне зволікання із виконання обов`язків по виконавчому провадженню, так само, як і не надано доказів відсутності бюджетного фінансування на виконання рішення суду у виконавчому провадженні.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 28.12.2023 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, жодних заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду справи не подавали, хоча належним чином усі були повідомленні про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності сторін (їх представників).

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30.07.20212 №140/5930/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до статей 43 і 63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 №2262-XII, положень постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 №704, із обов`язковим врахуванням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останньою штатною посадою з 01.04.2019 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, виданої Управлінням Служби безпеки України у Волинській області від 19.05.2021 №54/16-77 (з урахуванням раніше виплачених сум).

07.09.2021 для виконання вказаного судового рішення в зобов`язальній частині Волинський окружний адміністративний суд видав стягувачу ОСОБА_1 виконавчий лист №14266/2021.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Трофимюка П.В. від 30.09.2021 відкрито виконавче провадження №66735965 з виконання виконавчого листа №14266/2021, виданого 07.09.2021. Одночасно боржнику встановлено строк для виконання рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с. 7, 44).

16.11.2023 головний державний виконавець скерував вимогу ГУ ПФУ у Волинській області вжити вичерпних заходів щодо виконання рішення суду та надати інформацію про стан виконання виконавчих проваджень (а.с. 9-10).

Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області листом від 17.11.2023 за №0300-0504-5/65817 повідомило державного виконавця про виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 у справі №140/5930/21, а також про внесення його до Реєстру судових рішень (а.с. 11, 34).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Трофимюка П.В. від 27.11.2023 у виконавчому провадженні №66735965 за невиконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 №140/5930/21 на боржника ГУ ПФУ у Волинській області накладено штраф в розмірі 5100,00 грн (а.с. 13, 45).

Як зазначено у постанові, з матеріалів виконавчого провадження, а також проведеною перевіркою державним виконавцем встановлено, що рішення суду залишається невиконаним, зокрема, ГУ ПФУ у Волинській області не проведено виплату заборгованості у сумі 125382,03 грн..

Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу від 27.11.2023, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами 2, 4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Частинами другою та третьою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами другою, четвертою статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені в Законі України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Стаття 18 Закону №1404-VIII покладає на виконавця обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з частинами першою, шістнадцятою цієї статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до вказаного Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Частинами четвертою, п`ятою статті 19 Закону №1404-VIII встановлено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно абзацу 1 ч.6 ст.26 Закону №1404-VIII, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Як видно з постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.09.2023 №66735965, державний виконавець вказав про необхідність виконання боржником рішення суду протягом 10 робочих днів.

Про прийняття вказаної постанови відповідач повідомив позивача листом від 20.09.2023 №2.1-34.

Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 вказаного Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною 1 статті 75 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Виходячи із зазначених вище норм Закону №1404-VІІІ, підставою для накладення на боржника штрафу є встановлення державним виконавцем факту невиконання без поважних причин боржником рішення, яким його зобов`язано особисто вчинити певні дії.

Спірна постанова відповідача від 27.11.2023 у виконавчому провадженні №66735965 про накладення на Головне управління ПФУ у Волинській області штрафу 5100 грн. прийнята у зв`язку з невиконанням боржником без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові відповідача на відповідність критеріям, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом статті 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Умовами для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є: невиконання ним виконавчого документа (судового рішення); відсутність поважних причин невиконання виконавчого документа (судового рішення).

Отже, лише невиконання боржником рішення суду і саме без поважних на те причин тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України Про виконавче провадження.

На час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлено, по-перше, факт невиконання боржником судового рішення і, по-друге, відсутність поважних причин невиконання. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це об`єктивно перешкодило виконати судове рішення.

Поважними, в розумінні норм Закону України Про виконавче провадження, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріалами справи підтверджується, що після надходження до ГУ ПФУ у Волинській області вимоги боржник інформував державного виконавця про виконання рішення суду листом від 17.11.2023 №0300-0504-5/65817. Виконавцю повідомлено, те, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 у справі № 140/5930/21 виконане в межах покладених зобов`язань та про нарахування підвищення до пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2021 по 30.09.2021 в сумі 125382,03 грн. Нараховану суму заборгованості в сумі 125382,03 грн внесено до Реєстру судових рішень для її погашення. У зв`язку із фактичним виконанням рішення суду у повному обсязі просив закінчити виконавче провадження.

У розглядуваній справі також наявний розрахунок суми, яка підлягала виплаті ОСОБА_1 (а.с. 15).

Згідно наявного у матеріалах справи витягу з Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою для погашення заборгованостей, що утворився внаслідок невиконання рішень судів, судове рішення у справі №140/5039/21 від 30.07.2021 в частині виплати суми заборгованості 125382,03 грн внесено до нього за номером 441487 (а.с. 14).

Вказане дає підстави вважати, що станом на день винесення оскаржуваної у даній справі постанови про накладення штрафу у державного виконавця була наявна інформація та документальне її підтвердження про стан виконання боржником рішення суду від 30.07.2021 у справі №140/5930/21.

Оцінюючи причини невиконання судового рішення, поважність яких обґрунтовує позивач, суд враховує, що позивач не виконав повністю вказане рішення суду у частині виплати заборгованості з 01.04.2021 по 30.09.2021 в сумі 125382,03 грн саме у зв`язку із відсутністю виділених на цю мету коштів. Водночас матеріали справи не місять доказів вчинення ГУ ПФУ у Волинській області чи його посадовими особами протиправних дій чи бездіяльності щодо невиконання рішення суду.

Правильно вказав суд першої інстанції, що обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником саме без поважних причин, тобто коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього. Поважними причинами невиконання рішення суду в розумінні норм Закону №1404-VIII можуть вважатися обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Відповідно до підпунктів 4, 5 пункту четвертого Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Вказане дає підстави вважати, що виплати здійснюються Головними управліннями Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не мають.

В матеріалах справи наявна інформаційна довідка №0300-05-7/57514 від 02.10.2023, у якій вказано, що станом на 01.10.2023 до ГУ ПФУ у Волинській області надійшло 28232 судових рішень у справах про пенсійне забезпечення громадян, фінансування яких здійснюється за окремою бюджетною програмою по погашенню заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, на виконання рішень судів проведені нарахування на загальну суму 243749326, 92 грн. Кошти на погашення заборгованості на виконання рішень судів з пенсійних виплат в сумі 360000 тис. грн. визначено бюджетом Пенсійного фонду України на 2023 рік, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 631 від 24.06.2023. Борги, нараховані на виконання рішень судів, обліковуються ГУ ПФУ у Волинській області в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації (електронні пенсійні справи) та будуть виплачені в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. У липні 2023 року, з врахуванням виділених асигнувань, здійснено виплату коштів 185 особам за рішенням судів, які набрали законної сили по 20.09.2020 на суму 4549251, 93 грн (а.с. 16).

Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції застосував релевантну правову позицію Верховного Суду, що наведена у постановах від 24.01.2018 (справа № 405/3663/13-а), від 13.06.2018 (справа № 757/29541/14-а), відповідно до якого невиконання судового рішення управлінням ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Отже, зібрані у справі докази та надані сторонами письмові пояснення свідчать, що позивачем - боржником у виконавчому провадженні № 66735965 рішення суду виконано частково з незалежних від нього обставин та ним вжито визначені законодавством дії щодо виплати суми заборгованості нарахованої на виконання судового рішення. У свою чергу відповідач, на якого покладено тягар доказування правовірності своїх рішень, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності підстав для застосування до ГУ ПФУ у Волинській області штрафу за невиконання рішення суду.

З урахуванням вказаного правильним є висновок суду першої інстанції, що постанова державного виконавця від 27.11.2023 у виконавчому провадженні №66735965 про накладення на ГУ ПФУ у Волинській області штрафу у розмірі 5100 грн є протиправною та підлягає скасуванню.

Наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують викладених у судовому рішенні висновків, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року в адміністративній справі №140/35758/23 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 03.04.2024 року