Справа № 320/34849/23
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Кучми А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті недоодержаної суми пенсії ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю в сумі 319474,74 грн;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 недоодержану ОСОБА_2 пенсію у зв`язку з його смертю в сумі 319474,74 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті недоодержаної суми пенсії ОСОБА_2 у зв`язку з його смертю в сумі 319 474,74 грн.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 недоодержану ОСОБА_2 пенсію у зв`язку з його смертю в сумі 319 474,74 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апелянт вказує, що виплата недоотриманої, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , суми коштів нарахованої на виконання рішення суду, здійснюється на підставі рішення суду про заміну сторони виконавчого провадження в межах бюджетних асигнувань, виділених для погашення заборгованості за рішенням суду. Тому, підстави для виплати зазначених коштів дружині ОСОБА_1 відсутні, оскільки вона не є стороною у справі № 640/30519/21.

Також апелянт, посилаючись на правову позицію Верхового Суду, викладену у постанові від 28.04.2021 у справі № 204/2707/19, згідно з якою державна реєстрація особи у будинку сама по собі не є беззаперечним доказом її постійного проживання на момент смерті батька за цією адресою реєстрації, зазначає, що позивач не надала доказів про те, що є правонаступником померлого щодо отримання невиплачених за життя коштів.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду не надходив.

Після надходження матеріалів справи 23 січня 2024 року, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2024 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника - ОСОБА_2 , призначену згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.04.2022 у справі №640/30519/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати з 01.01.2018 пенсію ОСОБА_2 у розмірі 86% від сум грошового забезпечення та з 01.04.2019 та виплатити пенсію ОСОБА_2 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 05.03.2019 з урахуванням проведених раніше виплат.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 07.03.2023 №6684-7686/К-02/8-2600/23 повідомлено, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.04.2022 у справі №640/30519/21 проведено перерахунок пенсії та внесено судове рішення до Реєстру (щодо суми заборгованості - 319474,74 грн).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Також, судом першої інстанції встановлено, що позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 та проживала з ним однією сім`єю, що підтверджується відміткою в паспорті про зареєстроване місце проживання.

У зв`язку з викладеним, позивач звернулася до пенсійного органу із заявою від 10.04.2023 про виплату їй суми пенсії, які залишилися недоодержаними у зв`язку з смертю ОСОБА_2 за період з 01.01.2018 до 30.11.2022 у сумі 319 474,74 грн, на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.04.2022 у справі №640/30519/21.

Листом від 12.05.2023 №15918-14087/К-02/8-2600/23 Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомлено, що виплачувати позивачу суми пенсії, які залишилися недоодержаними у зв`язку з смертю ОСОБА_2 , підстав немає.

Позивач, вважаючи порушеними її права, звернулася з цим позовом до суду.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив та зазначив, що оскільки позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 та останньому за його життя нарахована, але не виплачена пенсія, призначена відповідно Закону №2262-ХІІ, то відповідач, відмовляючи у виплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , нарахованої згідно з рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.04.2022 у справі №640/30519/21, діяв з порушенням вимог ст. 61 Закону №2262-XII.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У преамбулі до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058) зазначено, що цей Закон визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону №1058 види пенсійного забезпечення, умови норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат передбачено ст.8 Закону №1058.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1058 в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Виплата пенсії регламентована ст.47 Закону №1058.

Частиною 1 ст. 49 Закону № 1058 установлено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1227 Цивільного кодексу України визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Зазначені гарантії з приводу соціального забезпечення громадян щодо виплати пенсій закріплені у Законі №2262-XII.

Частиною 1 ст. 61 Закону №2262-XII встановлено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Отже, вказаними положеннями запроваджено спеціальне правило публічного законодавства, у силу якого недоодержані за життя суми пенсії пенсіонера не включається до складу спадщини і виплачуються: 1) членам сім`ї померлого пенсіонера, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника; 2) батькам померлого пенсіонера; 3) дружині (чоловіку) померлого пенсіонера; 4) членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.

Однією з умов виплати пенсії, що не включається до складу спадщини, вказаним вище особам є те, що пенсія повинна бути призначена, обчислена, нарахована до виплати, але недоодержана за життя померлого пенсіонера.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач є пенсіонером та отримує пенсію по втраті годувальника.

Позивач звернулася до пенсійного органу у встановлений законодавством строк із заявою в порядку статті 61 Закону №2262-ХІІ, до якої додала документи передбачені пунктом 2.26 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Оскільки позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , та останньому за його життя перерахована та нарахована, але не виплачена пенсія, призначена відповідно до Закону №2262-ХІІ, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач, відмовляючи у виплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , нарахованої згідно з рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.04.2022 у справі №640/30519/21, діяв з порушенням вимог ст. 61 Закону №2262-XII.

Отже, з урахуванням встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про допущення пенсійним органом протиправних дій в частині відмови позивачу у виплаті нарахованої але не отриманої суми пенсії та про наявність підстав, за для належного та об`єктивного захисту порушених прав позивача, зобов`язати виплатити позивачу недоодержану ОСОБА_2 пенсію у зв`язку з його смертю у сумі 319 474,74 грн.

У постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 200/10269/19-а сформульований висновок про те, що у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 квітня 2022 року по справі №200/10136/20-а.

Доводи апелянта про те, що виплата недоотриманої, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , суми коштів, нарахованої на виконання рішення суду, здійснюється на підставі рішення суду про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником, а оскільки ОСОБА_1 не є стороною у справі № 640/30519/21, то підстави для виплати зазначених коштів останній відсутні, не заслуговують на увагу, оскільки Закон №2262-ХІІ визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або є членами сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад та у спеціально визначений законом порядок. Зокрема, відповідно до частини третьої статті 61 Закону № 2262-ХІІ зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Лише у разі відсутності у померлого пенсіонера з числа військовослужбовців (інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ) членів сім`ї, які належать до кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або членів сім`ї, які проживали разом із ним на день його смерті, або у випадку, коли вказані особи у межах визначених законом строку не звернулися за отриманням сум пенсії, які належали померлому пенсіонерові, правовідносини пов`язані з отриманням цих сум пенсії, що підлягали виплаті такому пенсіонерові за його життя, стають спадковими.

Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2024 року у справі № 240/17105/21.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 16 травня 2023 року по справі №420/288/21 зазначив, що з огляду на спеціальну процедуру, визначену ст. 61 Закону України №2262-ХІІ, спірні правовідносини не допускають правонаступництва та заміни сторони/стягувача у виконавчому листі.

Посилання апелянта на правову позицію Верхового Суду, викладену у постанові від 28.04.2021 у справі № 204/2707/19, є безпідставним, оскільки у вказаній справі Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду сформував правові висновки за інших фактичних обставини справи та за іншого правового регулювання спірних правовідносин у порівнянні з правовідносинами, які склались у справі, що розглядається.

Інші доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

А.Ю. Кучма