Справа № 503/621/24
Суддя: Вороненко Д. В.
Дата ухвалення: 2024-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 503/621/24
Провадження № 2-а/503/8/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2024 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Вдовиченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

Позивач звернулася до суду з вище вказаним позовом посилаючись на ті обставини, що 02.03.2024 року інспектором відділу поліцейської діяльності №1 (м. Кодима) Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області Петриком В.А. її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП за керування ТЗ без чинного страхового поліса обов`язкового страхування наземних ТЗ, шляхом винесення постанови Серії ЕНА № 1565820 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. У змісті своєї позовної заяви позивач зазначила, що до винесення оскаржуваної постанови надала інспектору усні пояснення про наявність страхового полісу № 213653193 від 10.03.2023 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА», складеного на ТЗ Mitsubishi Lancer 2007 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , який надала йому для ознайомлення та зазначила, що в липні 2023 року було проведено перереєстрацію транспортного засобу зі зміною реєстраційного номера. але цей факт не скасовує дію страхового полісу, який перевіряється за VIN кодом. Однак, інспектор ВПД відмовився здійснити перевірку страхового полісу за VIN кодом та виніс оскаржувану нею постанову про накладення адміністративного стягнення. В свою чергу позивач не згодна з оскаржуваною постановою та вважає її необґрунтованою і незаконною, так як вона була винесена інспектором без фактичної наявності у її діянні складу такого порушення та без належної оцінки самих доказів. У зв`язку з чим та для захисту своїх прав позивач пред`явила до відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції відповідний адміністративний позов шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить суд скасувати постанову Серії ЕНА № 1565820 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену 02.03.2024 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП, а провадження по самій справі закрити.

22.03.2024 року ухвалою суду (а.с.14-16) позовну заяву прийнято до розгляду із відкриттям провадження в адміністративній справі розгляд якої визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, а також вирішено питання про залучення до у часті у справі другого відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області та витребування доказів, зокрема від Управління патрульної поліції в Одеській області та/або Головного управління Національної поліції в Одеській області наявних доказів, зокрема відеофіксацію оформлення поліцейським 02.03.2024 року на вул. Соборній в м. Кодима, Подільського району Одеської області, правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст. 126 КУпАП та копію самої оскаржуваної постанови Серії ЕНА №1565820 про накладення адміністративного стягнення. У змісті цієї ухвали судом було роз`яснено відповідачам їх право на подання відзиву на позовну заяву (відзиву) протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше часу на який призначено судове засідання. Копії зазначеної ухвали разом з копіями позовної заяви та доданих до неї документів і повісткою були надіслані судом сторонам у справі з врахуванням строку розгляду справ даної категорії, передбаченого ч.1 ст. 286 КАС України.

Однак, відповідачі не скористались своїми процесуальними правами відзивів на позовну заяву на адресу суду не надали ні до строку встановленого ухвалою про відкриття провадження у справі, тобто до початку судового засідання призначеного на 27.03.2024 року, а ні до початку відкладеного судового засідання призначеного на 05 квітня 2024 року.

27.03.2024 року, тобто вже після відкриття провадження у справі, ухвалою суду (а.с.32-33) позовну заяву було залишено без руху із визначенням способу і строку усунення недоліків, які в свою чергу були усунуті позивачем шляхом надання суду через систему «Електронний суд» доказу сплати нею судового збору за подання до суду позовної заяви (а.с.41 на звороті).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена в порядку, передбаченому ч.1 і 3 ст. 126, ч.1 ст. 129, ч.1 ст. 268 КАС України та Порядку надсилання повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 року № 28, про що свідчить довідка про доставку 08.03.2024 року повідомлення у додаток «Viber» (а.с.37), а також шляхом доставлення судової повістки до її електронного кабінету, про що свідчить відповідна довідка від 28.03.2024 року (а.с.39). При цьому, позивач через систему «Електронний суд» подала до суду заяву від 28.03.2024 року про розгляд справи за її відсутності (а.с.42), в якій зазначила про підтримання заявлених позовних вимог. Згідно ч.3 ст. 194 КАС України, учасники справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений в порядку, передбаченому ч.1 і 3 ст. 126 КАС України, про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного листа від 28.03.2024 року із судовою повісткою про виклик на електронну адресу (а.с.38). Водночас представник за довіреністю даного відповідача ОСОБА_2 надіслав до суду поштою клопотання від 29.03.2024 року № 7646/4/13/11-2024, в якому відзначив, що оскаржувана постанова була винесена не працівником УПП в Одеській області або його структурного підрозділу, а ВПД №1 (м. Кодима) Подільського РУП ГУНП в Одеській області, який є структурним підрозділом ГУНП в Одеській області, тому вважає УПП в Одеській області неналежним відповідачем, при цьому надав суду копію оскаржуваної постанови, а також просив розглянути дане клопотання за відсутності представника УПП.

Представник відповідача ГУНП в Одеській області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений в порядку, передбаченому ч.1 і 3 ст. 126 КАС України, про що свідчить відповідна довідка від 28.03.2024 року (а.с.40) про доставку електронного документу із судовою повісткою до його електронного кабінету.

Відповідно до ч.1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно пункту 1 ч.3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Крім того, ч.3 ст. 268 КАС України передбачає, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Оскільки всі учасники справи у судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідив матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.

02.03.2024 року інспектором відділу поліцейської діяльності №1 (м. Кодима) Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області Петриком В.А. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії ЕНА № 1565820, згідно змісту якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, із накладенням на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн, за керування 02.03.2024 року об 11.25 годині за адресою: м. Кодима, вул. Соборна, 3 транспортним засобом Mitsubishi Lancer 2007 року, реєстраційний номер НОМЕР_3 без чинного страхового поліса обов`язкового страхування наземних транспортних засобів.

Частина 1 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Відповідно до п. 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Такими документами, зокрема зазначеними в п. 2.1 (ґ) Правил, є: поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до п. 21.2 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV(надалі за текстом Закон), контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами МВС України при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Відповідно до п. 21.3 ст. 21 Закону встановлено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат).

Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Тобто, законом встановлено вичерпні випадки, коли інспектор поліції має право вимагати у водія пред`явлення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, серед яких складання протоколу про адміністративне правопорушення та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Відповідачем винесена постанова відносно позивача за ч.1 ст.126 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Однак, в матеріалах справи міститься копія полісу № 213653193 (а.с.8), з якого вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Mitsubishi Lancer 2007 року, номерний знак: НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_2 , яким був ОСОБА_3 , застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА», строк дії полісу визначено з 11.03.2023 року до 10.03.2024 року включно.

Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с.11), 29.07.2023 року за позивачем ОСОБА_1 був зареєстрований вищезазначений автомобіль, який має ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_2 , у зв`язку з чим при перереєстрації державний номерний знак було змінено на НОМЕР_3 .

Відповідно до п.п.20-1.1, 20-1.2 Закону, у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії.

У разі відчуження забезпеченого транспортного засобу права та обов`язки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність.

Таким чином права та обов`язки страхувальника за полісом № 213653193 (а.с.8) перейшли до позивача ОСОБА_1 , як його власника, від попереднього власника цього транспортного засобу ОСОБА_3 .

Висновки суду

щодо належності Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції як відповідача:

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

Відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222-244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Таки висновки викладенні в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в своїх постановах від 26 грудня 2019 року у справі № 724/716/16-а (провадження № К/9901/12750/18), від 17 червня 2020 року у справі № 127/6881/17 (провадження № К/9901/18761/18) та 17 вересня 2020 року у справі № 300/1006/16-а (провадження № К/9901/16348/18).

Позов пред`явлено до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, відомості про який як про юридичну особу відсутні у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань

Департамент патрульної поліції є юридичною особою, яка зареєстрована за кодом 40108646

Згідно ч.4 ст. 46 КАС України, відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При цьому, згідно відомостей наявних у публічному доступі в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридичною особою є Головне управління Національної поліції в Одеській області, .

Оскаржувану постанову було винесено співробітником відділу поліцейської діяльності №1 (м. Кодима) Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області, який є структурним підрозділом ГУНП в Одеській області.

У зв`язку з чим суд вважає, що Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції є неналежним відповідачем за позовними вимогами заявленими позивачем ОСОБА_1 у своєму адміністративному позові, а тому у задоволенні позовних вимог до цього відповідача необхідно відмовити.

щодо обґрунтованості позовних вимог до другого відповідача:

Згідно змісту положень пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 (надалі за текстом Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Сама по собі постанова про накладення адміністративного стягнення не може бути розцінена судом як беззаперечна підстава вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, п.1 ч.2 ст. 255 КУпАП визначає уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

Відповідно до ч.1-2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, відповідач був зобов`язаний довести те, що позивачем дійсно було порушено відповідне положення Правил дорожнього руху України за яке передбачено адміністративну відповідальність.

Судом у відповідності до положень ст. 79, 162, 171 ч.9 п.8, 175 КАС України було роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов та наявні у нього докази. Відповідач не скористався таким правом та не подав відзив та жодних доказів, які б спростовували обґрунтованість вимог позивача.

Із оскаржуваної постанови не вбачається, на яких доказах вона ґрунтується, а відповідачі доказів у порядку ст. 77 КАС України суду не надали.

При цьому, суд при відкритті провадження у даній справі ухвалою від 22.03.2024 року, у відповідності до положень ч.4 ст. 9 та ч.3 ст. 80 КАС України, вирішив також питання про витребування від відповідачів Управління патрульної поліції в Одеській області та/або Головного управління Національної поліції в Одеській області, наявних доказів, зокрема відеофіксацію правопорушення, яка стала підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП. Водночас із цим судом в ухвалі також було роз`яснено, що згідно ч.7-9 ст. 80 КАС України, особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали, але не пізніше часу на який призначено судове засідання. У випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом. У разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ.

Проте, відповідач ГУНП в Одеській області не надав суду жодних доказів на спростування тверджень позивача ОСОБА_1 та доказування правомірності рішення свого співробітника, зокрема витребуваного судом відеозапису оформлення правопорушення.

Водночас із цим суд звертає увагу на ту обставину, що обсяг відомостей наявних у публічному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на офіційному веб-сайті судової влади України дає підстави зробити висновок що особи, які притягаються до адміністративної відповідальності, вже тривалий період часу активно використовують своє право на оскарження в судовому порядку постанов винесених уповноваженими на те особами органів Національної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності. За таких умов, на думку, задля забезпечення збереження доказів на підтвердження обставин вчинення відповідних правопорушень об`єктивно існує необхідність у тривалому збережені принаймні окремих фрагментів відеозаписів із камер встановлених у службових автомобілях поліції та з нагрудних камер (боді-камер) працівників поліції, які фіксували вчинення самого відповідного правопорушення, зокрема шляхом нормативного врегулювання цього питання МВС України в самій вище згаданій Інструкції.

У зв`язку з чим суд вважає необхідним, у відповідності до положень ч.9 ст. 80 КАС України, визнати ту обставину, що оскаржувана постанова була винесена без наявності доказів щодо порушення пунктів 2.4 і 2.1 (ґ) Правил дорожнього руху.

Стаття 62 Конституції України закріплює принцип невинуватості особи та орієнтує на те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Таким чином стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що під час доведення винуватості особи не має залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для її виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Виходячи з положень ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, беручи до уваги зміст статті 77 КАС України, відсутність доказів, які стали підставою для винесення оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення в діях позивача, у зв`язку з чим пред`явлений позивачем позов у відношенні другого відповідача ГУНП в Одеській області є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, що є підставою передбаченою п.1 ст. 247 КУпАП.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

щодо розподілу судових витрат:

Відповідно до абзацу першого ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач, за подання до суду позовної заяви, сплатила судовий збір в розмірі 605,60 грн (а.с.41 на звороті), який у повному розмірі підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень другого відповідача.

Керуючись ст. 3, 9, 10, 11, 242, 246 КАС України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ; до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: Одеська область м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 5; Головного управління Національної поліції в Одеській області, місцезнаходження: 65080, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 15А, , про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора відділу поліцейської діяльності №1 (м. Кодима) Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області Петрика Василя Анатолійовича від 02.03.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії ЕНА № 1565820, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП, із накладенням на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Закрити справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст. 126 КУпАП на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Відмовити в задоволенні іншої частини позову пред`явленого до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 605,60 грн.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Д. В. Вороненко