Справа № 420/3726/20
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/3726/20

Перша інстанція: суддя Стефанов С.О.,

повний текст судового рішення

складено 16.02.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року за заявою ОСОБА_1 в порядку ст. 383 КАС України по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення №92/03-14 від 18.03.2020 року про відмову в перерахунку пенсії за вислугою років та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №92/03-14 від 18.03.2020 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 за вислугою років;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату з 13 грудня 2019 року ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі довідки прокуратури Одеської області №117 від 05.03.2020 року з урахуванням раніше проведених виплат;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок);

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою суду від 30.03.2021 року виправлено описки у рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2021 року у справі №420/3726/20, а саме: на п`ятій сторінці рішення у реченні: Зазначене рішення Конституційного Суду України стало підставою для звернення пенсіонерів, які отримують пенсію відповідно до Закону України Про прокуратуру, за отриманням актуальних довідок про заробітну плату та згодом до органів Пенсійного фонду України із заявами про перерахунок пенсії у тому числі і ОСОБА_2 ., - замість ОСОБА_2 зазначити: ОСОБА_1 ; на сьомій сторінці рішення у реченні: Суд зауважує, що відповідач у відповідь на заяву позивача відмовив їй у перерахунку пенсії з мотивів відсутності нормативно-правових актів про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури., - замість: їй зазначити: йому.

12 лютого 2024 року до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, подана в порядку ст. 383 КАС України, в якій заявник просив:

- дії, вчинені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 року у справі №420/3726/20 щодо включення, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від

22.08.2018 №649, суми доплати ОСОБА_1 у розмірі 29795,91 грн. за період з 13.12.2019 по 30.04.2021 року до реєстру судових рішень, визнати протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 року у справі №420/3726/20, виплатити ОСОБА_1 належну суму доплати за період з 13.12.2019 по 30.04.2021 року у розмірі 29795,91 грн. (двадцять дев`ять тисяч сімсот дев`яносто п`ять гривень 91 коп.).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Не погодившись з вищезазначеною ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року та задовольнити заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За змістом частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною 1 статті 383 КАС України передбачено можливість подання відповідної заяви особою-позивачем, на користь якої ухвалено рішення суду.

Особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Вказана процесуальна норма спрямована на захист прав особи-позивача щодо належного виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Тобто, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення порушуються його права, свободи чи інтереси, то він має право звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності.

З системного аналізу вищезазначених норм права вбачається, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого визначено приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача, що має наслідком винесення окремої ухвали в порядку статті 249 КАС України.

Колегія суддів зауважує, що бездіяльність це пасивна форма поведінки особи, що полягає у не вчиненні нею конкретної дії (дій), які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах і в межах власних повноважень.

Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частиною 4 статті 372 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, Одеським окружним адміністративним судом 12.05.2021 року виданий виконавчий лист по справі №420/3726/20 (а.с.34).

Постановою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Відділ ПВР) від 07.07.2021 року відкрито виконавче провадження (ВП №65944273) з виконання виконавчого листа №420/3726/20 виданого 12.05.2021 року Одеським окружним адміністративним судом. В постанові вказано, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату з 13 грудня 2019 року ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі довідки прокуратури Одеської області №117 від 05.03.2020 року з урахуванням раніше проведених виплат (а.с.37).

Головним управлінням на підставі рішення Одеського окружного

адміністративного суду від 24.03.2021 року по справі № 420/3726/20, яке набрало законної сили 26.04.2021 року, позивачу перераховано пенсію із заробітної плати 42846,34 грн. та її розмір з 13.12.2019 року становив 25707,80 грн. Сума доплати у розмірі 29795,91 грн. за період з 13.12.2019 року по 30.04.2021 року включена до реєстру судових рішень.

Обґрунтовуючи заяву про визнання протиправними дій ГУ ПФУ, позивач вказує на те, що дії ГУ ПФУ щодо невиплати йому доплати до пенсії з 13.12.2019 року по 30.04.2021 року в сумі 29795,91 грн., та внесення вищезазначеної суми боргу до Реєстру судових рішень, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649, вчинені всупереч вимогам чинного законодавства України.

Відповідач у листі від 01.07.2021 року вказує, що виплати коштів на виконання Рішень Суду здійснюватиметься в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. Сума доплати у розмірі 29795,91 грн. за період з 13.12.2019 року по 30.04.2021 року включена до реєстру судових рішень.

Згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що виплата нарахованих (перерахованих) сум пенсій за рішенням суду здійснюється, зокрема, коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Отже, пенсійні органи фінансують вказані види пенсійних виплат за рахунок коштів державного бюджету у межах виділених асигнувань.

Згідно підпунктів 4-5, 8 п. 4 «Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління», затверджене постановою правління ПФУ від 22.12.2014 №28-2 територіальні органи пенсійного фонду відповідно до покладених на них завдань: забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством; забезпечує ведення бухгалтерського обліку з виконання доходів і видатків.

Тобто, виплати пенсій здійснюються територіальним органом виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Виділення коштів з державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від територіального органу Пенсійного фонду України.

Отже, виплата пенсій вказаним пенсіонерам здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а ГУ ПФУ в Одеській області не наділене повноваженнями самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, зокрема збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати виплату коштів.

Також колегія суддів зазначає, що у зв`язку з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 № 1279 Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги, починаючи з 1 квітня 2021 року фінансування пенсій та інших виплат, які згідно із законодавством проводяться за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством, здійснюється Пенсійним фондом України.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що покладені судом зобов`язання на відповідача можуть бути виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на ГУ ПФУ в Одеській області, після надходження відповідних коштів з Державного бюджету України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 14.02.2023 року у справі №200/3958/19-а.

Колегія суддів звертає увагу, на безпідставність посилань суду першої інстанції на Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 року та Порядку ведення обліку рішення суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженим Правлінням Пенсійного фонду України №20-1 від 26.09.2018 року, з огляду на наступне.

Дійсно, Постановою КМУ від 22.08.2018 №649 було затверджено «Порядок виплати пенсій, нарахованих на виконання рішенням суду» (далі - Порядок №649) та установлено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до цього Порядку.

Зазначений Порядок застосовувався не до всіх судових рішень, за якими боржником є орган Пенсійного фонду України, а лише до тих, за якими на такого суб`єкта владних повноважень покладено зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №440/85/19.

Так, за наслідком перегляду рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2019 у справі №640/5248/19 Шостий апеляційний адміністративний суд 22.07.2020 змінив пункт 2 резолютивної частини рішення та виклав такий у наступній редакції: «Визнати протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду». 26.05.2021 за наслідком касаційного перегляду вказані судові рішення залишені без змін Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.

Отже, як встановлено вище, на час включення позивача до Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою Порядок №649 вже не був чинний.

Постанова правління Пенсійного фонду України №20-1 від 26.09.2018 року також втратила чинність 23.03.2021 року

Однак, як зазначено вище, заборгованість нарахована на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у даній справі від 24.03.2021 року, яке набрало законної сили 26.04.2021 року внесена до Реєстру судових рішень.

Черговість виконання судових рішень визначається датою їх надходження.

Колегія суддів зазначає, що фактична невиплата нарахованих стягувачу коштів за рішенням суду зумовлена тим, що виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником в яких є Пенсійний фонд України, спрямовуються на безумовне виконання таких рішень у порядку черговості їх прийняття.

Таким чином, відповідач вжив конкретні заходи з метою виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у даній справі від 24.03.2021 року.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів враховує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 560/523/19.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та таке не заперечується учасниками справи, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 року у даній справі на даний час не виконано у повному обсязі. Втім, як підтверджено матеріалами справи, відповідач вчиняє всі залежні від нього дії, спрямовані на виконання такого рішення, отже колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні заяви позивача, поданого в порядку ст. 383 КАС України.

Втім, як було вказано вище, суд першої інстанції невірно послався на приписи Порядку №649 та Постанову №20-1 від 26.09.2018 року відтак таке посилання в спірному судовому рішенні слід виключити.

При цьому, правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами ст.383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Постановою Верховного Суду від 30.04.2020 у справі №804/2076/17 встановлена наступна позиція Верховного Суду: «Сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи».

Щодо доводів заявника про зобов`язання відповідача виплатити належну суму на виконання рішення, то колегія суддів в рамках даного апеляційного провадження не надає оцінку цим вимогам ,оскільки вони вже були встановлені та вирішені Одеським окружним адміністративним судом під час ухвалення рішення від 24.03.2021 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви, оскільки суб`єкт владних повноважень Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відтак, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині. В іншій частині оспорюване рішення слід залишити без змін.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити у мотивувальній частині, виключивши з такого посилання на постанову Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» та постанову правління Пенсійного фонду України №20-1 від 26.09.2018 року. В іншій частині залишити оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року змінити в мотивувальній частині, з урахуванням висновків постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду.

В іншій частині ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді К.В. Кравченко Н.В. Вербицька