Справа № 420/8411/23
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/8411/23

Перша інстанція: суддя Вовченко О.А.,

повний текст судового рішення

складено 30.11.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Білгород-Дністровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі відповідач-1), в якому, з урахування уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Білгород-Дністровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, яка полягає у невидачі ОСОБА_1 довідки про встановлення його особи та про те, що станом на 24.08.1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР;

- зобов`язати Білгород-Дністровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області видати ОСОБА_1 довідку про встановлення його особи та про те, що станом на 24.08.1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено наступне: позивач з 24.08.1991 року по теперішній час постійно проживає на території України; 18.04.1990 року Броварським МВ УМВС України в Київській області позивачу було видано паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , який в подальшому було втрачено; рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.08.2019 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 21.01.2021 року та постановою Верховного Суду від 03.08.2022 року, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 року та на день винесення рішення суду; позивач двічі звертався до Білгород-Дністровського РВ Головного управління Державної міграційної служби у Одеській області із заявами про надання йому довідки про встановлення його особи та про те, що за станом на 24.08.1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР, вказуючи, що вказана довідка необхідна йому для подальшого встановлення належності до громадянства України. Позивач зазначає, що першого разу таку заяву було подано ним особисто разом із усіма необхідними документами, які передбачені законом, а другий раз у зв`язку із введенням воєнного стану на території України аналогічну заяву від 26.12.2022 року направив відповідачу-1 поштою, але відповіді на свої заяви так і не отримав. Вказує, що листом від 28.03.2023 року у відповідь на адвокатський запит відповідач зазначив, що ОСОБА_1 звертався до Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС в Одеській області лише із заявою про втрату ним паспорта зразка 1974 року. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує його позивача.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25.07.2023 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (надалі відповідач-2).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 року позов задоволено частково наступним чином:

- визнано протиправною бездіяльність Білгород-Дністровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 09.01.2023 року щодо видачі йому довідки про встановлення його особи та про те, що станом на 24.08.1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР;

- зобов`язано Білгород-Дністровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.01.2023 року щодо видачі йому довідки про встановлення його особи та про те, що станом на 24.08.1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР та дати відповідь по суті звернення.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції виходив з наступних обставин.

11.01.2023 року позивачем з використанням послуг компанії з експрес-доставки ТОВ «НОВА ПОШТА» до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за адресою місцезнаходження Білгород-Дністровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Військової слави 25, м. Білгород-Дністровський) направлено заяву від 09.01.2023 року, в якій просив з посиланням на п.8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року №215, видати йому довідку про встановлення його особи та про те, що за станом на 24.08.1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР.

Відповідно до інформації з офіційного сайту ТОВ «НОВА ПОШТА» вказана заява (поштове відправлення №2970) доставлена 12.01.2023 року.

Позивач, вважаючи, що йому протиправно не видано довідки про встановлення його особи та про те, що за станом на 24.08.1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача про видачу йому довідки про встановлення його особи та про те, що за станом на 24.08.1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР, взагалі не розглядалась та відповіді на неї позивачу не надано, у зв`язку з чим суд першої інстанції на підставі ч.2 ст.9 КАС України вийшов за межі позовних вимог та визнав протиправною бездіяльність відповідача-1 по не розгляду такої заяви позивача від 09.01.2023 року та зобов`язав відповідача-1 розглянути цю заяву позивача та дати йому відповідь по суті звернення.

При цьому, суд першої інстанції врахував наявність у матеріалах особової справи позивача довідки Білгород-Дністровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області від 03.11.2021 року про те, що ОСОБА_1 перебував у громадянстві колишнього СРСР та був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_2 від 18.04.1990 року, виданого Броварським РВ Київської області, і з урахуванням цього факту суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача-1, яка полягає у невидачі позивачу довідки про встановлення його особи та про те, що станом на 24.08.1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР, та щодо зобов`язання відповідача-1 видати позивачу таку довідку.

Отже, фактично суд першої інстанції відмовив позивачу у задоволенні заявлених ним позовних вимогах та дійшов висновку про необхідність захисту встановлених Законом України «Про звернення громадян» прав та інтересів позивача на розгляд відповідачем-1 вищевказаної заяви позивача від 09.01.2023 року.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, тим самим погоджуючись із застосованими судом першої інстанції у цій справі способами захисту його прав та інтересів, а доводи апелянта не стосуються правомірності виходу судом першої інстанції за межі позовних вимог, колегія судів вважає, що питання правомірності виходу судом першої інстанції за межі позовних вимог на підставі ч.2 ст.9 КАС України не є предметом даного апеляційного перегляду.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що по-перше вказана заява позивача від 09.01.2023 року ні до відповідача-1, ні до відповідача-2 не надходила, а тому і не могла бути розглянута; по-друге довідка про встановлення особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та про те, що за станом на 24.08.1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР вже була видана позивачу ще 03.11.2021 року, і вона міститься в матеріалах особової справи позивача та долучена до матеріалів даної справи; по-третє вказана довідка від 03.11.2021 року була додана самим позивачем до пакету документів в якості додатків до поданої ним же Заяви про встановлення належності до громадянства України від 04.11.2021 року, за результатами розгляду якої було прийнято рішення від 13.12.2022 року про припинення провадження за заявою, яке позивачем не оскаржено; по-четверте 22.09.2023 року, тобто вже під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, позивач звернувся до відповідача-1 із заявою про видачу йому аналогічної довідки про встановлення його особи та про те, що за станом на 24.08.1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР, за результатами розгляду якої відповідач-1 направив в адрес позивача відповідні довідки.

З цих підстав апелянт вважає, що ні відповідач-1, ні відповідач-2 прав та інтересів позивача не порушували, а тому у суду першої інстанції не було підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача-1 щодо розгляду вказаної заяви позивача від 09.01.2023 року.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що наявні у справі докази доводять факт невиконання відповідачем-1 обов`язку по розгляду заяви позивача від 09.01.2023 року щодо видачі йому довідки про встановлення його особи та про те, що станом на 24.08.1991 року він перебував у громадянстві колишнього СРСР з наданням позивачу відповіді по суті його звернення.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Особи, які не є громадянами України і законно знаходяться на її території, мають таке ж право на подання звернення, як і громадяни України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (ч.2 ст.3 Закону України «Про звернення громадян»).

Згідно зі ст.15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) (ч.1). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки (ч.3).

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, посадових осіб, має право зокрема одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів (ч.1 ст.20 Закону України «Про звернення громадян»).

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що долучена до справи роздруківка інформації з офіційного сайту ТОВ «НОВА ПОШТА» свідчить про те, що 11.01.2023 року позивач через службу експрес-доставки ТОВ «НОВА ПОШТА» поштовим відправленням №2970 направив за адресою місцезнаходження Білгород-Дністровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Військової слави 25, м. Білгород-Дністровський) заяву від 09.01.2023 року про видачу йому довідки про встановлення його особи та про те, що за станом на 24.08.1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР, і це поштове відправлення було доставлено адресату 12.01.2023 року.

З цих підстав колегія суддів не може погодитися з доведеністю та обґрунтованістю доводів апелянта про те, що вказана заява позивача від 09.01.2023 року до відповідача-1 не надходила.

Відповідно, факт надходження до відповідача-1 цієї заяви породжує для відповідача-1 передбачений статтею 15 Закону України «Про звернення громадян» обов`язок по розгляду такої заяви з наданням позивачу відповіді по суті звернення.

Враховуючи відсутність відповіді відповідача-1 по суті поданої позивачем заяви від 09.01.2023 року, суд першої інстанції цілком обґрунтовано визнав протиправною бездіяльність відповідача-1 по розгляду такої заяви із покладенням на відповідача-1 обв`язку по її розгляду та надання позивачу відповіді по суті його звернення.

Посилання апелянта на факт видачі позивачу 03.11.2021 року довідки про встановлення особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та про те, що за станом на 24.08.1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР, а також на те, що така довідка була надана позивачем до заяви про встановлення належності до громадянства України від 04.11.2021 року, не спростовують висновку суду першої інстанції про невиконання відповідачем-1 визначеного Законом України «Про звернення громадян» обов`язку по розгляду заяви позивача від 09.01.2023 року.

Також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і доводи апелянта про те, що вже під час розгляду даної справи в суді першої інстанції позивач 22.09.2023 року звернувся до відповідача-1 з заявою про видачу йому довідки про встановлення його особи та про те, що за станом на 24.08.1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР, за результатами розгляду якої відповідач-1 направив в адрес позивача відповідні довідки.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька