Справа № 480/2475/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий I інстанції: Шаповал М.М.

04 квітня 2024 р. Справа № 480/2475/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Курило Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Атаманюк Василини Ігорівни на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , треті особи: Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних сил України про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу в частині, поновлення в посаді, зобов`язання вчинити дії, -

В с т а н о в и в:

21.03.2023 року представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Атаманюк В.І. звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним дії військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ) щодо визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 такими, що самовільно залишили частину;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 № 202 від 16.07.2022 року, в частині що стосується ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

- визнати дії в/ч НОМЕР_1 під час проведення службового розслідування на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 640 від 16.07.2022 року протиправними, в частині що стосується ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» проведеного на підставі наказу № 640 від 16.07.2022 року, в частині що стосується ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

- поновити старшого солдата ОСОБА_2 в посаді гранатометника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти в/ч НОМЕР_1 ;

- поновити старшого солдата ОСОБА_1 в посаді старшого стрільця 2 механізованого відділення, 1 механізованого взводу, 1 механізованої роти в/ч НОМЕР_1 ;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити виплату грошового забезпечення (в тому числі додаткову грошову винагороду) за увесь час призупинення військової служби військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що всі докази, на які міститься посилання в матеріалах службового розслідування, пояснення, рапорти, датовані 16.07.2022 року, що дає підстави стверджувати про проведення службового розслідування одним днем, що в жодному разі не може свідчити про повноту та об`єктивність такого розслідування. Більше того, з наданих матеріалів вбачається, що службове розслідування проводилось в с. Бахмутське, хоча відсутність військовослужбовців, щодо яких проводилось таке розслідування, як стверджується в цих же матеріалах, була виявлена в смт. Вороніж.

Також представник позивача зазначає, що у зв`язку з тим, що наказ № 640 від 16.07.2022 року «Про призначення службового розслідування» до відома військовослужбовців, щодо яких воно проводилось не доводився, останніх було позбавлено можливості реалізувати, передбачені п. п. 3 розділу IV Порядку № 608 права, що у свою чергу призвело до його неповноти та необ`єктивності.

Крім того представник позивача зазначає, що у вступній частині Акта зазначено що службове розслідування було проведено з метою уточнення причин і умов, що сприяли неналежному виконанню вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини, встановлення ступеня вини військовослужбовців, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчиненого правопорушення. Разом з тим, відповідно до наказу № 640 від 16.07.2022 року «Про призначення службового розслідування» зазначено іншу мету його проведення: «з метою збереження життя та здоров`я особового складу, з`ясування причин та обставин отримання поранення, встановлення винних осіб, ступеня їх вини, недопущення подібних випадків у майбутньому та притягнення всіх винних до відповідальності» Далі зазначено, що службове розслідування призначене за фактом того, що під час перевірки особового складу в пункті постійної дислокації АДРЕСА_1 , було виявлено відсутність військовослужбовців. Вказані розбіжності свідчать про формальний підхід особи, яка проводила службове розслідування до виконання покладених на нього обов`язків, щодо повноти та об`єктивності службового розслідування. Посвідчення про відрядження видані, раніше дати наказу, на підставі якого вони видавались. Посвідчення про відрядження датовані 24.06.2022 року, а наказ - 25.06.2022 року. Крім того, підставою відрядження зазначено наказ командира в/ч НОМЕР_1 № 181 від 25.06.2022 року. Однак в матеріалах службового розслідування міститься посилання на зовсім інший наказ командира в/ч НОМЕР_1 щодо відрядження позивачів до пункту постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 - наказ № 504 від 26.06.2022 року. Вказані розбіжності дають підстави стверджувати про недостовірність зазначеної в матеріалах службового розслідування інформації та можливу фальсифікацію документів.

Також представник позивача зазначає, що невідомо яким чином, коли саме та о котрій годині проводилась звірка особового складу, яким способом, відповідно до якого штатного розпису або іншого документу, що визначає кількісний склад військової частини. В матеріалах службового розслідування не міститься жодної згадки про те, де перебували семеро військовослужбовці, в тому числі і позивачі в період з 26.06.2022 року до 16.07.2022 року. Що також свідчить про формальний підхід до проведення службового розслідування. Чому саме 16.07.2022 року була виявлена відсутність позивачів.

Крім того представник позивача зазначає, що отримавши посвідчення про відрядженні до смт. Вороніж на підставі наказу № 181 від 25.06.2022 року, позивачі разом із іншими військовослужбовцям в/ч НОМЕР_2 , які також отримали аналогічні посвідчення про відрядження вибули до вказаної адреси. 27.06.2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 прибули до місця відрядження в смт. Вороніж Сумської області, щоб отримати відмітки про їх прибуття. На КПП позивачів зустрів сержант ОСОБА_3 разом ще з двома військовослужбовцями. ОСОБА_3 записав дані позивачів та військовослужбовців, які з`явилися до місця відрядження та номери мобільних телефонів та повідомив, що у зв`язку з постійними обстрілами на території частини ніхто не має права знаходитись, він з іншими військовослужбовцями, в трьох, охороняють територію. Тому відправив позивачів та інших військовослужбовці, що з`явились «займатись своїми справами», та сказав, що останнім зателефонують. 08.07.2022 року ОСОБА_1 зателефонував сержант ОСОБА_3 та повідомив, що їм потрібно з`явитись до в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 о 09.00 год. для того, щоб довести до відома наказ. Позивачі прибули до в/ч НОМЕР_1 де їх зустрів сержант ОСОБА_3 та останнім було зачитано наказ № 619 від 10.07.2022 року. Пунктом 2 наказу № 619 визначено: «Начальнику штабу - першому заступнику командира в/ч НОМЕР_3 повернути з пункту постійної дислокації наступних військовослужбовців». Після чого Позивачі звернулись до сержанта ОСОБА_4 з проханням щоб їм надали наказ про їх поновлення в штаті, оскільки з наказу № 619 не вбачалось, що останніх поновлено на посадах. Сержант ОСОБА_3 погодився з твердженнями позивачів та запевним що уточнить дану ситуацію у вищого керівництва, про що повідомить та знову викличе до частини для ознайомлення з прийнятим щодо позивачів наказом. Однак, в подальшому сержант ОСОБА_3 більше позивачам не телефонував. Надалі ОСОБА_1 неодноразово телефонував до начальника штабу ОСОБА_5 та писав рапорти до в/ч НОМЕР_1 . ОСОБА_6 або взагалі не підіймав слухавки, або ж казав, що у в/ч НОМЕР_1 немає вакансій для поновлення останніх на посадах.

Заперечуючи проти вимог позивача, у письмових поясненнях представник Генерального штабу Збройних сил України зазначає, що згідно результатів службового розслідування було встановлено, що військовослужбовці в/ч НОМЕР_1 , у тому числі і позивачі, не виконали наказ командира в/ч НОМЕР_1 зайняти та утримувати оборону довірених їм позицій та самовільно залишили визначене командуванням місце служби, таким чином в діях вищевказаних військовослужбовців вбачались ознаки кримінального правопорушення. Самовільне залишення поля бою є небезпечним не лише тому, що особа ухиляється від участі у бою, але й тому, що залишення поля бою може негативно вплинути на моральний дух інших військовослужбовців, викликати паніку серед нестійких і навіть призвести до зриву виконання бойового завдання. Таке діяння є грубим і тяжким порушення Військової присяги та один із небезпечних військових злочинів.

Також представник третьої особи просив суд звернути увагу, що на момент закінчення службового розслідування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 так і не прибули на визначене наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 26.06.2022 року № 504 місце несення служби. Крім того, невиконання наказів позивачами має системний характер, оскільки всупереч відданим бойовим розпорядженням командира в/ч НОМЕР_1 № 180, 181, 182 від 21.05.2022 року на зайняття та тримання вогневих позицій, окремі в/ч НОМЕР_1 , у тому числі і позивачі, 27.05.2022 року відмовились їх виконувати та самовільно залишили поле бою (відмовились діяти зброєю), вказані обставини були встановлені в результаті проведеного службового розслідування, за результатами якого складено акт та видано наказ від 06.06.2022 року № 426.

Крім того представник третьої особи зазначив, що 26.07.2022 року матеріали службового розслідування (за невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.06.2022 року № 504) були направлені до Сумської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, інформація, щодо можливого вчинення кримінального правопорушення, яка була внесена до ЄРДР. На підставі викладеного, у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.07.2022 року № 202, зазначених військовослужбовців було знято з усіх видів забезпечення з 16.07.2022 року як таких, що незаконно перебувають за межами військової частини НОМЕР_1 .

На момент коли склались спірні правовідносини діяло рішення (телеграма) Міністра оборони України від 25.03.2022 року № 248/1298, зокрема, в абзаці 10 пункту 10 було вказано, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн. та 100 000 грн. не включати військовослужбовців, у разі вчинення інших дій (бездіяльності), які мають ознаки адміністративного або кримінального правопорушення - за місяць, у якому здійснено таке правопорушення. Згідно карток особового рахунку позивачі у травні - червні 2022 року і до 15.07.2022 року отримували грошове забезпечення на посадах, які вони займали.

Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов в/ч НОМЕР_1 зазначає, що під час проведення службового розслідування було встановлено факт самовільного залишення пункту постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 рядом військовослужбовців, серед яких позивачі. 26.07.2022 року матеріали службового розслідування були направлені до Сумської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення № 2413 від 26.07.2022 року щодо можливого вчинення кримінального правопорушення, яке має попередню правову кваліфікацію, передбачену ч. 5 ст. 407 КК України. Позивачі допустили діяння, які мають ознаки кримінального правопорушення за ст. ст. 407, 429 КК України, що є достатньою підставою для не виплати позивачам додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн.

Крім того відповідач зазначив, що з 16.07.2022 року по дату складання даного відзиву позивачі рахуються такими, що самовільно залишили військову частину і до теперішнього часу не повернулися, їх місце знаходження в/ч НОМЕР_1 невідомо.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 року клопотання представника позивачів про поновлення строку звернення до суду задоволено, визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 року (розгляд справи відбувся в порядку письмового провадження) відмовлено у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Висновок суду вмотивований тим, що дійсно позивачі мають право на ознайомлення із спірним наказом, однак в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачам було відмовлено відповідачем, при реалізації даного права, у наданні наказу за результатами службового розслідування. Окрім того, представником позивача не обґрунтовано та не вказано яка саме норма Порядку № 608 чи Дисциплінарного статуту ЗСУ зобов`язує особу, яка проводить службове розслідування, до завершення службового розслідування, ознайомлювати осіб, стосовно яких проводиться службове розслідування з його ходом чи його результатами. У той же час, особа, що проводить службове розслідування наділена дискретними повноваженнями і втручання в її діяльність, щодо збору та аналізу отримуваної інформації, з метою всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, є недопустимою. Так само, представником позивачів не вказано норму Порядку № 608 чи Дисциплінарного статуту ЗСУ, відповідно до якої відповідач має обов`язок доводити до відома осіб, стосовно яких призначене службове розслідування, наказ командира військової частини про призначення службового розслідування.

Крім того суд зазначив, що представник позивачів наголошує на тому, що до відома військовослужбовців ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не доведено наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 16.07.2022 року № 640, але не пояснює яким чином довести даний наказ до осіб, які незаконно перебувають за межами військової частини і місце знаходження яких невідоме. Представник позивачів, в обґрунтування протиправності оскаржуваного наказу, також посилається на те, що під час проведення службового розслідування були порушені строки, зокрема, вважає, що на проведення службового розслідування надається один місяць, проте вказане не відповідає дійсності, згідно п. 13 розділу 3 наказу 608, загальний строк службового розслідування не може перевищувати 2 місяців.

Також суд зазначив, що службове розслідування проводиться згідно наказу Міністерства оборони України № 608 від 21.11.2017 року та Методичних рекомендацій щодо проведення службового розслідування (перевірки) в Збройних Силах У країни, які є загальнодоступними в мережі Інтернет, і вказані нормативні акти мають дещо інші вимоги до складання акту службового розслідування. В Методичних рекомендаціях щодо проведення службового розслідування (перевірки) в Збройних Силах України, вказано, що у розділі "опис обставин вчиненого правопорушення" вказується інформація, яка дає відповіді на запитання "що сталось?", "хто, що, коли і чому", тобто, коротка інформація, відтак в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими.

Щодо сумнівів представника позивачів в частині письмових пояснень військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 , які долучені до службового розслідування, оскільки письмові пояснення є одинакові за змістом та не доводять факту самовільного залишення позивачами місця несення служби, суд зазначив, що у випадку, коли надаються письмові пояснення, щодо однієї події, то пояснення можуть бути типовими.

Матеріалами службового розслідування в повній мірі встановлені протиправні дії військовослужбовців, стосовно яких було проведено це службове розслідування, відображено їх неправомірні дії, та причинний зв`язок між діями військовослужбовців та подією, що трапилась.

Крім того суд зазначив, що на момент коли склались спірні взаємовідносини діяло рішення (телеграма) Міністра оборони України від 25.03.2022 року № 248/1298, зокрема, в абзаці 10 пункту 10 було вказано, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн.... не включати військовослужбовців, ... уразі вчинення інших дій (бездіяльності), які мають ознаки адміністративного або кримінального правопорушення - за місяць, у якому здійснено таке правопорушення. З огляду на те, що в результаті проведеного службового розслідування згідно наказу командира в/ч НОМЕР_4 від 27.05.2022 року № 449 було встановлено, що 27.05.2022 року військовослужбовці в/ч НОМЕР_1 , у тому числі і позивачі, не виконали бойове розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 , щодо зайняття та утримання оборони довірених їм позицій та самовільно залишили поле бою і в діях вищевказаних військовослужбовців вбачались ознаки кримінального правопорушення за ст. 429 КК України, додаткова винагороди в розмірі 100 000,00 грн, згідно ПКМУ від 28.02.2022 року № 168 з урахуванням окремого рішенням Міністра оборони України від 25.03.2022 року № 248/1298 за травень місяць їм, у тому числі і позивачам, не була виплачена.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Атаманюк В.І. посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги адміністративного позову у повному обсязі.

Аргументи, наведені представником позивачів в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду, - без змін.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 37 від 04.02.2021 року, старшого солдата ОСОБА_2 , який прибув з в/ч НОМЕР_4 , призначеного наказом командира НОМЕР_5 окремої мотопіхотної бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 27.01.2021 року № 18-РС на посаду гранатометника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти в/ч НОМЕР_1 , ВОС - 103061 А, з 04.02.2021 року зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення (а.с.с34).

Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 95 від 03.04.2018 року, старшого солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира НОМЕР_6 окремого мотопіхотного батальйону (по особовому складу) від 03.04.2018 року № 50-рс на посаду старшого оператора протитанкового відділення протитанково-кулеметного взводу 3 мотопіхотної роти в/ч НОМЕР_1 , ВОС - 139810А, з 03.04.2018 року зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення (а.с. 36).

Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 189 від 01.07.2018 року, старший солдат ОСОБА_1 , старший оператор протитанкового відділення протитанково-кулеметного взводу 3 мотопіхотної роти, призначений наказом командира НОМЕР_6 окремого мотопіхотного батальйону (по особовому складу) від 01.07.2018 року № 100-рс на посаду старшого стрільця 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти, вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (а.с. 35 зворот).

Відповідно до посвідчення про відрядження від 24.06.2022 року № 242, на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 25.06.2022 року № 181, старшого солдата ОСОБА_1 відряджено до смт. Вороніж Сумської області з 25.06.2022 року (а.с. 42).

Відповідно до посвідчення про відрядження від 24.06.2022 року № 240, на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 25.06.2022 року № 181, старшого солдата ОСОБА_2 відряджено до смт. Вороніж Сумської області з 25.06.2022 року (а.с. 43).

Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 26.06.2022 року № 504 «Про охорону пункту постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 », начальнику штабу - першому заступнику командира в/ч НОМЕР_1 наказано направити до пункту постійної дислокації наступних військовослужбовців, зокрема: старшого солдата ОСОБА_2 , гранатометника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти; старшого солдата ОСОБА_1 , старшого стрільця 2 механізованого відділення І механізованого взводу механізованої роти (а.с. 30 зворот).

Старший помічник начальника штабу з кадрів та стройової частини НОМЕР_1 , молодший лейтенант ОСОБА_7 рапортом від 16.07.2022 року за вх. № 2671, доповів начальнику штабу першому заступнику командира в/ч НОМЕР_1 про те, що під час перевірки особового складу в пункті постійної дислокації АДРЕСА_1 було встановлено, що військовослужбовці старший солдат ОСОБА_2 та старший солдат ОСОБА_1 незаконно перебувають за межами військової частини, їх місцезнаходження невідоме, на телефонний дзвінок не відповідають а.с. (30).

У письмових поясненнях начальник штабу-першого заступника командира в/ч НОМЕР_1 майор ОСОБА_8 від 16.07.2022 року пояснив, що ним 26.06.2022 року був наданий наказ направити до пункту постійної дислокації у смт. Вороніж військовослужбовців ОСОБА_2 та ОСОБА_1 16.07.2022 року стало відомо про факт того, що під час перевірки особового складу в пункті постійної дислокації АДРЕСА_1 було виявлено відсутність вищевказаних військовослужбовців.

У письмових поясненнях лейтенант ОСОБА_9 від 16.07.2022 року пояснив, що 26.06.2022 року був наданий наказ направити до пункту постійної дислокації у смт. Вороніж військовослужбовців ОСОБА_2 та ОСОБА_1 16.07.2022 року стало відомо про факт того, що під час перевірки особового складу в пункті постійної дислокації АДРЕСА_1 було виявлено відсутність вищевказаних військовослужбовців.

Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 202 від 16.07.2022 року, на підставі рапорту молодшого лейтенанта ОСОБА_10 , старшого помічника начальника штабу з кадрів і стройової частини від 16.07.2022 року вх.№ 2671, зокрема, військовослужбовці старший солдат ОСОБА_2 гранатометник 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти та старший солдат ОСОБА_1 старший стрілець 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти вважаються такими, що незаконно перебувають за межами в/ч НОМЕР_1 , та знято з усіх видів забезпечення з 16.07.2022 року (а.с. 38).

Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 640 від 16.07.2022 року «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення пункту постійної дислокації військовослужбовцями механізованої роти», призначено службове розслідування за фактом того, що під час перевірки особового складу в пункті постійної дислокації АДРЕСА_1 було виявлено відсутність військовослужбовців, зокрема, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 29)

На підставі витягу з наказу командира НОМЕР_6 окремого мотопіхотного батальйону НОМЕР_5 окремої мотопіхотної бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 27.07.2022 року № 41-РС, наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 213 від 27.07.2022 року відповідно до п.п. 14 п. 1116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, з 27.07.2022 року, зокрема, увільнено від займаних посад і зараховано у розпорядження командира НОМЕР_6 окремого мотопіхотного батальйону НОМЕР_5 окремої мотопіхотної бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » старшого солдата ОСОБА_2 , гранатометника І механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти та старшого солдата ОСОБА_1 , старшого стрільця 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти (а.с. 38 зворот).

Керуючись абзацом 4 ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 214, ч. 4 ст. 216 Кримінального процесуального кодексу України, 26.07.2022 року командиром в/ч НОМЕР_1 на адресу Сумської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України вчинене страшим солдатом ОСОБА_2 та старшим солдатом ОСОБА_1 (а.с. 93-94)

За результатами проведеного службового розслідування складено Акт службового розслідування від 06.08.2022 року, яким за самоусунення від виконання службових обов`язків через неприбуття на військову службу. визначених статтями 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби порушення вимог статей 12, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, гранатометника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти в/ч НОМЕР_1 , старшого солдата ОСОБА_2 , старшого стрільця 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти в/ч НОМЕР_1 , старший солдат ОСОБА_1 , притягнуто владою командира в/ч НОМЕР_1 до дисциплінарної відповідальності.

У зв`язку з відсутністю військовослужбовців, на момент закінчення службового розслідування, без поважних причин за місцем проходження служби і неможливістю довести їм до відома прийняте командиром в/ч НОМЕР_1 рішення, накласти, з урахуванням положень статті 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, прийняте командиром військової частини дисциплінарне стягнення після повернення до в/ч НОМЕР_1 , гранатометника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти в/ч НОМЕР_1 , старшого солдата ОСОБА_2 та старшого стрільця 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти в/ч НОМЕР_1 , старшого солдата ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 07.08.2022 року № 734 «Про підсумки службового розслідування за фактом самовільного залишення пункту постійної дислокації військовослужбовцями механізованої роти», за самоусунення від виконання службових обов`язків через неприбуття на військову службу, визначених статтями 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби порушення вимог статей 12, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, гранатометника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти в/ч НОМЕР_1 , старшого солдата ОСОБА_2 та старшого стрільця 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу механізованої роти в/ч НОМЕР_1 , старшого солдата ОСОБА_1 , притягнуто владою командира в/ч НОМЕР_1 до дисциплінарної відповідальності. У зв`язку з відсутністю військовослужбовців, на момент закінчення службового розслідування, без поважних причин за місцем проходження служби і неможливістю довести їм до відома прийняте командиром в/ч НОМЕР_1 рішення, накласти, з урахуванням положень статті 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прийняте командиром військової частини дисциплінарне стягнення після повернення до в/ч НОМЕР_1 .

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, перевіряючи рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснюється Законом України від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) «Про військовий обов`язок і військову службу».

За ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-ХІІ військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до ч. 4 ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі- Положення).

Пунктом 144-1 Положення визначено, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-ХІІ.

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Згідно п. 144-4 Положення у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.

Дисциплінарний статут Збройних Сил України затверджено Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 року № 551-XIV (далі - Статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

За ст. 83 Статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (ст. 84 Статуту).

Згідно ст. 85 Статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

За ст. 86 Статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин (ст. 87 Статуту).

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок).

Пунктом 2 розділу І Порядку визначено, що виконавська дисципліна - належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями службових обов`язків, наказів Міністерства оборони України, Головнокомандувача Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України, командирів (начальників), доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин); службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Згідно п. 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб. За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння) (п. 3 розділу ІІ Порядку).

Згідно абз. 1 пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Відповідно п.п. 1-4 розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (пункт 2 розділу VI Порядку).

Таким чином, у випадку самовільного залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, з метою встановлення вини такого військовослужбовця, а також уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню таких дій, відповідно до вимог ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-ХІІ та ч. 4 ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, має бути проведено службове розслідування.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 16.07.2022 року № 640 «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення пункту постійної дислокації військовослужбовцями механізованої роти» призначено службового розслідування стосовно самовільного залишення місця служби старшим солдатом ОСОБА_2 та старшим солдатом ОСОБА_1 .. За результатами службового розслідування складено акт про службове розслідування від 06.08.2022 року стосовно самоусунення від виконання службових обов`язків через неприбуття на військову службу старшим солдатом ОСОБА_2 та старшим солдатом ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 202 від 16.07.2022 року старшого солдата ОСОБА_2 та старшого солдата ОСОБА_1 знято з усіх видів забезпечення з 16.07.2022 року (а.с. 38).

За підсумками службового розслідування, наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 07.08.2022 року № 734, вирішено вважати службове розслідування щодо самовільного залишення місця служби старшим солдатом ОСОБА_2 та старшим солдатом ОСОБА_1 завершеним, притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, дисциплінарне стягнення накладено на старшого солдата ОСОБА_2 та старшого солдата ОСОБА_1 в порядку та в межах строку визначеного положеннями статті 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Частина 2 ст. 24 Закону № 2232-ХІІ містить положення військової служби для військовослужбовця, які самовільно залишили військову частину або місце служби, дезертирували із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, призупиняється.

Таке положення встановлює правові наслідки для військовослужбовців, які порушують вимоги законодавства про військову службу України. Такі вчинки вважаються серйозними порушеннями дисципліни та військового обов`язку, і можуть мати негативний вплив на бойовий потенціал Збройних Сил України.

За дезертирство та самовільне залишення військової частини або місця служби передбачені кримінальні санкції, зокрема відповідно до статті 408 Кримінального кодексу України. Однак призупинення військової служби для таких осіб є необхідним заходом для забезпечення дисципліни в Збройних Силах України та збереження військового потенціалу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, при проведенні службового розслідування та прийнятті спірних наказів діяв у межах та на підставі діючого законодавства. Відповідачем, під час службового розслідування, правомірно доведено факт самовільного залишення військової частини, були надані рапорт та пояснення, якими підтверджується даний факт. Крім того, 26.07.2022 року командиром в/ч НОМЕР_1 на адресу Сумської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення позивачами за ознаками ч. 5 статті 408 Кримінального кодексу України.

З матеріалів справи беззаперечно вбачається, що позивачі були відсутній у місці дислокації військової частини, що не заперечують і самі позивачі у своєму позові.

Позивачами не надано жодних доказів на підтвердження перебування саме у військовій частині (за місцем служби) у спірний період, не надано також і підтверджень, які б могли свідчити про правомірність перебування за іншим місцем дислокації в цей період.

За правилами ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до абз.2 ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає, зокрема, в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця.

Статтею 14 Статуту внутрішньої служби встановлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Отже, залишати розташування військової частини із службових та/або особистих питань військовослужбовець може лише за згодою свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо) (ст. 12 Статуту внутрішньої служби).

Всупереч вищенаведеним положенням чинного законодавства, позивачами не надано доказів в підтвердження поважних причин відсутності на військовій службі, не надано доказів попередження своїх керівників про причини відсутності, що обумовлює висновок про відсутність позивачів на службі без поважних причин та не повідомлення причин відсутності свого керівництва.

Враховуючи все вищенаведене та проаналізувавши наявні у справі копії матеріалів службового розслідування колегія суддів не вбачає підстав для сумнівів у їх висновках.

Також, колегія суддів зазначає, що зобов`язання відповідача поновити старшого солдата ОСОБА_2 в посаді гранатометника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти в/ч НОМЕР_1 та старшого солдата ОСОБА_1 в посаді старшого стрільця 2 механізованого відділення, 1 механізованого взводу 1 механізованої роти в/ч НОМЕР_1 , а також зобов`язання відповідача здійснити виплату грошового забезпечення (в тому числі додаткову грошову винагороду) за увесь час призупинення військової служби військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є похідними вимогами від вимог позивачів про визнання протиправними та скасування наказів командира в/ч НОМЕР_1 від 16.07.2022 року № 202 та № 640.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін (п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України).

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Атаманюк Василини Ігорівни залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц Л.В. Курило