Справа № 240/5828/22
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2024 року м. Житомир справа № 240/5828/22
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 в частині порушення умов проходження військової служби ОСОБА_1 стосовно не призначення його на військові посади відповідно до отриманої освіти та військово-облікової спеціальності, неналежного матеріального, грошового, житлового, оздоровчого та іншого забезпечення під час проходження військової служби, які передбачені контрактом про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, укладеного 1 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України;
- зобов`язати Міністерство оборони України та Військову частину НОМЕР_1 усунути порушення контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, укладеного 1 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України;
- зобов`язати Міністерство оборони України та Військову частину НОМЕР_1 негайно розірвати контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, укладеного 1 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 5 та підпункту "ж" пункту 1 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідачами неодноразово було порушено умови контракту та Закони України, зокрема не забезпечено позивачу належні умови проходження військової служби, із запізненням було присвоєно чергове звання, що призвело до недоотримання відповідної доплати за вище військове звання. Крім того, позивач вказує, що його посада була скорочена проте йому не було запропоновано аналогічну посаду, враховуючи його військове звання, рівень освіти, професійні навички та здібності, та бажання і надалі проходити військову службу, чим порушено його право на отримання грошового забезпечення у більшому розмірі. Також, позивачу було взагалі припинено виплату грошового забезпечення та компенсації за піднайом житлового приміщення. Відповідачами повністю проігноровано рапорти позивача про призначення його на вищу посаду або звільнення з військової служби із виплатою заборгованості по недоотриманому грошовому забезпеченню.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 04.04.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 09.08.2022 зупинено провадження у справі до припинення перебування Військової частини НОМЕР_1 у воєнному стані.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 провадження в адміністративній справі №240/5828/22 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - поновлено. Розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи. Витребувано у Військової частини НОМЕР_1 докази, які підтверджують розмір заборгованості ОСОБА_1 грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення та за відрядження у 2020 році, забезпечення речовим майном, а також інформацію про розмір виплат грошового забезпечення та грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення у 2021-2022 роках.
21.02.2024 на адресу суду від відповідача - Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на адміністративний позов відповідно до змісту якого відповідач просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву вказує, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Позивач самовільно залишив військову частину тому з 22.09.2021 був виключений з усіх видів забезпечення.
Враховуючи вищезазначене, фактично позивача було увільнено від займаної посади та призупинено військову службу і дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, а тому і виплата грошового, та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення також є призупиненими.
Стосовно позовної вимоги про розірвання контракту, відповідач вказує, що оскільки в країні діє воєнний стан, який неодноразово продовжувався, то звільнення з військової служби з підстав порушення умов контракту не допускається.
22.02.2024 на адресу суду від відповідача - Міністерства оборони України надійшов відзив на адміністративний позов відповідно до змісту якого відповідач просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву вказує, що Військова частина НОМЕР_1 є окремим суб`єктом, відмінним від Міністерства оборони України, відтак, на думку відповідача, є очевидною безпідставність ототожнення дій та/або рішень Військової частини НОМЕР_1 з діями та/або рішеннями Міністерства оборони України. Крім того, відповідач вказав, що звільнення позивача з військової служби з підстав зазначених ним в позові - у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 5 та підпункту "ж" пункту 1 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" не може бути реалізовано під час призупинення його військової служби та під час дії воєнного стану. Також відповідачем у відзиві вказано, що позивач звернувся до суду з цим позовом 30.03.2023, отже ним пропущено строк звернення до суду з цим позовом.
Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Щодо викладених доводів представника відповідача - Міністерства оборони України у відзиві про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом, суд зазначає, що відповідачем, в порушення положень статей 166, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, клопотання про залишення позовної заяви без розгляду не викладено окремим письмовим документом із дотриманням вимог, визначених статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд звертає увагу, що відповідно до частини 2 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України заява про залишення позову без розгляду може бути подана лише до початку розгляду справи по суті.
Частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Представник відповідача до початку розгляду справи по суті оформленого належним чином та викладеного окремим письмовим документом клопотання про залишення позовної заяви без розгляду не подавав. Із клопотанням в порядку статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України про поновлення процесуального строку для подання клопотання про залишення позовної заяви без розгляду представник відповідача також не звертався.
Викладення у відзиві на адміністративний позов заяв та клопотань не передбачено чинними нормами процесуального законодавства та суперечить статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України.
Крім того, суд звертає увагу представника відповідача - МОУ на те, що із даним позовом позивач звернувся до суду у березні 2022 року, що підтверджується відтиском поштового штемпеля на поштовому конверті про надіслання позову до суду, який у подальшому був зареєстрований 30.03.2022, а не як помилково вважає відповідач 30.03.2023.
Щодо суті заявлених вимог, то судом встановлено, що 01.08.2017 позивач уклав з Міністерством оборони України в особі начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації полковника ОСОБА_2 контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу (далі - Контракт) (а.с.12-13).
З 29.07.2018 позивача зараховано до списків Військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення (наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.07.2018 №201 (а.с.21).
Позивач стверджує, що під час проходження ним військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 Міністерством оборони України та Військовою частиною постійно порушувався укладений із ним Контракт.
Зокрема, із запізненням на 5 місяців, а саме 29.12.2019 замість 28.07.2019, йому було присвоєно чергове військове звання «старший лейтенант» та, як наслідок, у вказаний період він не отримував доплату за вище ніж мав військове звання.
01.03.2021 Військова частина НОМЕР_1 переведена на новий штат і офіцерську посаду начальника зв`язку - помічника начальника штабу 1 десантно-штурмового батальйону Військової частини НОМЕР_1 , на якій позивач проходив військову службу, було скорочено. При цьому було введено аналогічні посади, на які позивача призначено не було.
На чисельні звернення позивача звільнити його з військової служби або призначити на офіцерську посаду відповідно до отриманої освіти та військово-облікової спеціальності командування ігнорувало його звернення або відповідало відмовою.
Також, позивач вказує на те, що оскільки він залишався не призначеним на посаду, з 01.05.2021 його грошове забезпечення було суттєво зменшене до посадового окладу і надбавки за вислугу років, тобто стало в 10 разів менше, а саме 1975,00 грн на місяць.
Крім того, позивач вказав, що з 29.10.2021 йому взагалі припинили виплачувати грошове забезпечення та компенсацію за піднайом житлового приміщення.
Перед цим, позивач намагався вирішити питання щодо призначення його на офіцерську посаду і повного погашення Військовою частиною НОМЕР_1 перед ним існуючої заборгованості.
Зокрема, 06.05.2021 майором ОСОБА_3 було попереджено позивача про те, що його посада скорочена і його можуть призначити на нижчу посаду, а в разі неприйняття керівним складом Військової частини НОМЕР_1 та старшими начальниками позитивного рішення щодо призначення (перепризначення) позивача на одну з посад відповідно до основної або спорідненої спеціальності та відповідного рівня військової освіти, які будуть введені відповідно до нового штату, позивача буде подано до звільнення з військової служби у зв`язку із скороченням штатів або за станом здоров`я. Вказана інформація міститься в аркуші попередження від 06.05.2021 (а.с.14).
Оскільки відповідачами не було вирішено питання щодо призначення позивача на вільну посаду відповідно до основної або спорідненої спеціальності та відповідного рівня військової освіти, а також не було звільнено з військової служби, 27.05.2021 позивачем був написаний рапорт на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 (вхід. №4230), відповідно до якого він клопотав звільнити його з військової служби у зв`язку з невиконанням умов контракту та скороченням його посади (а.с.28). Однак рішення про звільнення не було прийняте.
Крім того, позивач зазначив, що у зв`язку з постійними вимогами вирішити питання про призначення його на посаду або звільнення з військової служби, замість вирішення поставленого питання 17.06.2021 службові особи Військової частини НОМЕР_1 вирішили незаконно притягнути його до адміністративної відповідальності (а.с.15-20), однак постановою Богунського районного суду м.Житомира від 01.10.2021 у справі №295/7846/21 закрито провадження у справі №295/7846/21 за ст.172-10 ч.2 Кодексу про адміністративні правопорушення за відсутністю складу правопорушення (а.с.37-38).
Також позивачем зазначено, що його звернення щодо погашення заборгованості з грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення та за відрядження у 2020 році, повного забезпечення речовим майном, направлення на військово-лікарську комісію (а.с.29, 31-32) ігнорувалися і, замість того, щоб рапорти направляти по команді у порядку підпорядкованості, вони або повністю ігнорувалися, або позивачу пропонували звертатися за межі проходження військової служби (а.с.30, 33-34).
Позивач, вважаючи, що Міністерство оборони України та Військова частина НОМЕР_1 неодноразово порушили вимоги Контракту та законів України, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовим відносинам, суд виходив з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами 1, 2, 6 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Спірні відносини врегульовані Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232-ХІІ визначено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Так, згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №201 від 30.07.2018 позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника зв`язку - помічника начальника штабу 1 десантно-штурмового батальйону (а.с.57).
У подальшому, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №211 від 22.09.2021 позивач самовільно залишив військову частину та з 22.09.2021 був виключений з усіх видів забезпечення (а.с.58).
Відповідно до абзаців першого-третього частини 2 статті 24 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Отже, Військова частина НОМЕР_1 фактично не має права здійснювати виплату будь-якого грошового забезпечення позивачу (належного матеріального, грошового, житлового, оздоровчого та іншого забезпечення під час проходження військової служби позивачем, які передбачені контрактом про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, укладеного 01.08.2017 Міністерством оборони України та ОСОБА_1 ) до моменту повернення позивача до військової служби та в розпорядження військової частини.
Стосовно позовних вимог про розірвання Контракту, суд зазначає наступне.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 24.02.2022 строком на 30 діб, а також запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
У подальшому дію воєнного стану було неодноразово продовжено, воєнний стан триває і на час розгляду справи.
У частині 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ наведено перелік підстав для розірвання розірвання контракту з військовослужбовцем та звільнення з військової служби.
Перелік підстав припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби, що зазначений у частині 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ є вичерпним.
Згідно з переліком наведеним у пункті 1 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ у мирний час контакт може бути розірваний у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця) (пп. "ж", п.1, ч.5, ст. 26 Закону №2232-ХІІ).
Однак, згідно з переліком наведеним у пункті 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану неможливе звільнення у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням, оскільки така підстава наведеним пунктом не передбачена.
Пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ передбачено розірвання контракту під час проведення мобілізації та дії воєнного стану лише за віком, за станом здоров`я, у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, через сімейні обставини або інші поважні причини згідно переліку, за власним бажанням (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства).
Отже, звільнення позивача з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 5 та підпункту "ж" пункту 1 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ, як того просить позивач, не може бути реалізовано під час воєнного стану.
Враховуючи наведені обставини справи суд відмовляє у задоволенні адміністративного позову та вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору та не поніс судових витрат, у зв`язку з чим, а також у зв`язку із відмовою у задоволенні адміністративного позову, суд не стягує судові витрати із відповідача на користь позивача.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Гурін