Справа № 480/6837/23
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 р. Справа № 480/6837/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.01.2024, головуючий суддя І інстанції: О.О. Осіпова, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, по справі № 480/6837/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі також - відповідач, ГУ ПФУ в Чернівецькій області), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 04.01.2023 № 21 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 26.04.1983 по 01.09.1983 у колгоспі ім. Шевченка, з 03.09.1983 по 10.02.1984 у радгоспі ім. Леніна, з 04.04.1984 по 11.09.1984 у Роменській міжгосподарській механізованій колоні №13, з 01.05.1990 по 18.11.1991 у Роменській міській раді республіканського товариства рятування на воді УРСР, з 02.12.1991 по 30.10.1993 у малому підприємстві «Будсервіс», з 01.11.1993 по 10.10.1999 на у товаристві з обмеженою діяльністю «Олімп»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.12.2022 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням висновків суду по справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що після досягнення 60 років він звернувся до пенсійного органу із заявою від 03.10.2022р. про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийнято рішення за №21 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю правових підстав. Зокрема, під час опрацювання наданих позивачем документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії за віком Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області розраховано стаж, який склав 19 років 2 місяці 23 дні, заміть необхідних 29 років. Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 04.01.2023 № 21 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 26.04.1983р. до 01.09.1983р. у колгоспі ім. Шевченка, з 03.09.1983р. до 10.02.1984р. у радгоспі ім. Леніна, з 04.04.1984р. до 11.09.1984р. у Роменській міжгосподарській механізованій колоні №13, з 01.05.1990р. до 18.11.1991р. у Роменській міській раді республіканського товариства рятування на воді УРСР.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву позивача від 28.12.2022р. про призначення пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням висновків суду у справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 572 грн. 59 коп.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 02.12.1991 по 30.10.1993 у малому підприємстві «Будсервіс», з 01.11.1993 по 10.10.1999 у товаристві з обмеженою діяльністю «Олімп» та ухвалити в цій частині нове рішення про їх задоволення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи та невірно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали пенсійної справи не містять належних доказів того, що саме позивач у спірні періоди був обраний (призначений) на посаду директора ТОВ «Олімп» та МП «Будсервіс», тому внесення ОСОБА_1 виправлення у трудову книжку як уповноваженою особою вже після звернення до органу ПФУ від 04.11.2022 р. без надання відповідних документів про його обрання (призначення) на таку посаду не може бути підставою для зарахування спірних періодів до страхового стажу для призначення пенсії за віком. На думку скаржника, наведені судом першої інстанції доводи не спростовують обставини, які підтверджені трудовою книжкою позивача про його роботу на посаді директора ТОВ «Олімп», яка підтверджена записом про прийняття на роботу у графі 4 «На підставі чого внесено запис (документ, його дата і номер)» записано: «Пр. № 2 от 1.11.1993», та записом у цій же графі про звільнення з посади директора ТОВ «Олімп», де записано: «Пр. № 19 от 10.10.1999». Також у трудовій книжці позивача є запис від 02.12.1991р. про прийняття позивача на роботу на посаду директора коопер. «Будсервіс» (пр.№1 від 02.12.1991р.) та від 30.10.1993р. про звільнення його з роботи за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (пр.№5 від 30.10.1993р.). Встановивши, що вказані записи не були завірені підписом директора, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що записи у трудовій книжці позивача про його роботу на посаді директора малого підприємства «Будсервіс» з 02.12.1991 по 30.10.1993 та на посаді директора ТОВ «Олімп» з 01.11.1993 по 10.10.1999 скріплені печатками МП «Будсервіс» та ТОВ «Олімп», проставлення яких під час вчинення відповідних записів належним чином підтверджує факт його зайнятості на відповідних роботах. Вважає, що сама лише відсутність підписів директора під відповідними записами не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. Не може бути підставою для позбавлення позивача такого і те, що під відповідними записами до його ж трудової книжки ним, як особою, яка була відповідальною за внесення відповідних підписів під записами, такі підписи були здійснені після звернення за призначенням пенсії із заявою від 04.11.2022 р., оскільки за твердженням позивача здійснити такі підписи йому було рекомендовано працівниками пенсійного фонду. Вважає, що записами у трудовій книжці позивача, які були скріплені печатками МП «Будсервіс» та ТОВ «Олімп», підтверджено, що з 02.12.1991 по 30.10.1993 позивач працював на посаді директора у малому підприємстві «Будсервіс», а з 01.11.1993 по 10.10.1999 на посаді директора у товаристві з обмеженою діяльністю «Олімп». У той же час, сама по собі відсутність підписів позивача під відповідними записами не спростовує фактів його роботи на відповідних посадах та у відповідні періоди. Саме по собі те, що зазначені записи не були засвідчені підписами директора МП «Будсервіс» та ТОВ «Олімп» на час звільнення позивача з посади директора зазначених підприємств за наявності їх скріплення печатками цих підприємств свідчить про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача включити ці періоди у трудовий стаж позивача, оскільки не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, так як визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність вчинення записів у трудовій книжці. Посилання суду на те, що відповідно до п.8.3 установчого договору ТОВ «Олімп» виконавчим органом управління товариства є Дирекція на чолі з директором, яка здійснює керівництво поточною діяльністю товариства, склад, компетенція і регламент роботи органів правління і контролю товариства визначаються Статутом і рішенням ради (п.8.4), а після реєстрації товариства, не пізніше ніж через три тижні, учасники повинні провести засідання, щоб призначити членів дирекції(п.8.5) не спростовують того, що позивача було обрано на посаду директора ТОВ «Олімп». Як передбачено в ч. 3 ст. 24 КЗпП працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Відтак, видання наказу (розпорядження) про прийняття на роботу та звільнення з роботи директора є обов`язковим. Згідно чинного законодавства у разі призначення директора зборами засновників наказ (розпорядження) про вступ на посаду може видавати сам майбутній директор. Підставою для цього є протокол загальних зборів та власна заява. Позивач дійсно входив до складу засновників ТОВ «Олімп», а тому при призначенні (обранні) його директором зборами засновників мав сам видати накази як про вступ на посаду, так і про звільнення з посади. На підставі викладеного, судом першої інстанції не враховано, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу не подав.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60 років звернувся до пенсійного органу із заявою від 03.10.2022р. про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується розпискою-повідомленням від 03.10.2022р.

Оскільки поданих документів для підтвердження права на пенсію було недостатньо та рішенням ГУ ПФУ в м. Києві №21 від 11.10.2023р. у призначенні пенсії було відмовлено, тому 29.11.2022р. позивач знову звернувся за призначенням пенсії за віком, однак рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області №21 від 06.12.2022р. у призначенні пенсії відмовлено.

28.12.2022р. ОСОБА_1 повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення пенсії.

Враховуючи вимоги Положення про управління Пенсійного фонду України районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 (далі - Положення № 28-2), Інструкції користувача реалізації механізму розподілу та опрацювань звернень за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів від 21 грудня 2020 року, Постанови правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 "Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України" (далі - постанова № 25-1), зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 за № 339/35961, за принципом екстериторіальності заява про призначення пенсії ОСОБА_1 була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 28.12.2022р. про призначення пенсії 04.01.2023р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийнято рішення за №21 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю правових підстав.

Зокрема, під час опрацювання наданих позивачем документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії за віком Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області розраховано стаж, який склав 19 років 2 місяці 23 дні, заміть необхідних 29 років.

До страхового стажу позивача згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 не зараховано період роботи: 26.04.1983 - 01.09.1983, оскільки відсутня інформація про відпрацьовані вихідні; 03.09.1983 - 10.02.1984, оскільки наявне виправлення в наказі про звільнення; 01.01.1984 - 11.09.1984, оскільки в даті звільнення наявне виправлення; 01.05.1990 - 18.11.1991, оскільки не зазначено наказ на звільнення з роботи. Періоди роботи з 02.12.1991р. до 30.10.1993р. та з 01.11.1993р. до 10.10.1999р. неможливо врахувати до страхового стажу, оскільки до попередніх звернень було долучено скан-копії трудової книжки, де підписи директора при звільненні з роботи у вищезазначених періодах були відсутні. Підпис директора з`явився після звернення від 04.11.2022р. Посилаючись на установчий договір про утворення ТзОВ «Олімп», в якому зазначено, що заявник є власником вищезазначеного товариства, неможливо врахувати періоди з 01.11.1993р. до 10.10.1999р. до страхового стажу, оскільки відсутня інформація про накази на прийняття та звільнення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольнивши частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 04.01.2023р. №21 про відмову в призначенні пенсії в частині не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи з 26.04.1983р. до 01.09.1983р. у колгоспі ім. Шевченка, з 03.09.1983р. до 10.02.1984р. у радгоспі ім. Леніна, з 04.04.1984р. до 11.09.1984р. у Роменській міжгосподарській механізованій колоні №13, з 01.05.1990р. до 18.11.1991р. у Роменській міській раді республіканського товариства рятування на воді УРСР є протиправним, а тому підлягає скасуванню. В зв`язку з чим, суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку повторно розглянути заяву позивача від 28.12.2022р. про призначення пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням висновків суду у справі.

Натомість, відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали пенсійної справи не містять належних доказів того, що саме позивач у спірні періоди був обраний (призначений) на посаду директора ТОВ «Олімп» та «Будсервіс», тому внесення ОСОБА_1 виправлення у трудову книжку як уповноваженою особою вже після звернення до органу ПФУ від 04.11.2022р. без надання відповідних документів про його обрання (призначення) на таку посаду не може бути підставою для зарахування спірних періодів до страхового стажу для призначення пенсії за віком. Отже, у цій частині позовні вимоги є передчасними. При цьому, позивач не позбавлений права подати додаткові документи до органу ПФУ для підтвердження факту перебування на відповідній посаді у спірні періоди роботи. Разом із тим, суд враховує, що обчислення стажу належить до компетенції органів Пенсійного фонду, суд не може перебирати на себе таку функцію та здійснювати розрахунок стажу роботи, що дає право на встановлення його достатності для призначення пенсії.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Статтею 46 Конституцій України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування "№ 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до ст. 1 Закону України № 1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 10 Закону № 1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 26 Закону № 1058-ІV право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають - особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно із частиною першою статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя статті 44 Закону №1058-IV).

Відповідно до п.п. 2 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління ПФУ від 25.11.2005 за № 22-1, до заяви для призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою КМУ від 12.08.1993 за № 637.

За період роботи, починаючи з 01.01.2004, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою правління ПФУ від 18.06.2014 за № 10-1, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 цього Положення.

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637).

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 за № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі також Інструкція № 58).

Згідно з пунктом 1.1. Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п. 2.2 Інструкції № 58).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції № 58).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4. Інструкції № 58).

Аналогічні вимоги містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена Постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 за № 162.

Інструкція № 162 чітко визначала коло осіб, які уповноважені вносити записи до трудової книжки.

До таких осіб належить керівник підприємства або спеціально уповноважена ним особа.

Як було встановлено під час розгляду справи, підставою для незарахування до страхового стажу позивача періоду з 02.12.1991р. до 30.10.1993р. у малому підприємстві «Будсервіс», з 01.11.1993р. до 10.10.1999р. у Товаристві з обмеженою діяльністю «Олімп» слугувало те, що «до попередніх звернень було долучено скан-копії трудової книжки, де підписи директора при звільненні з роботи у вищезазначених періодах були відсутні. Підпис директора з`явився після звернення від 04.11.2022р. Посилаючись на установчий договір про утворення ТзОВ «Олімп», в якому зазначено, що заявник є власником вищезазначеного товариства, неможливо врахувати періоди 01.11.1993р.-10.10.1999р. до страхового стажу, оскільки відсутня інформація про накази на прийняття та звільнення».

Зокрема, згідно з Установчим договором про утворення ТОВ «Олімп», який міститься в матеріалах пенсійної справи позивача, одним із учасників цього товариства та власником частки майна в уставному фонді ( стаття 4) є ОСОБА_1 .

Відповідно до п.8.3 установчого договору виконавчим органом управління товариства є Дирекція на чолі з директором, яка здійснює керівництво поточною діяльністю товариства.

Склад, компетенція і регламент роботи органів правління і контролю товариства визначаються Статутом і рішенням ради (п.8.4).

Після реєстрації товариства, не пізніше ніж через три тижні, учасники повинні провести засідання, щоб призначити членів дирекції (п.8.5).

Водночас, суд звертає увагу, що із запису про прийняття на роботу на посаду директора ТОВ «Олімп» вбачається, що у графі 4 «На підставі чого внесено запис (документ, його дата і номер)» записано: «Пр. № 2 от 1.11.1993». У цій же графі щодо запису про звільнення директора ТОВ «Олімп» записано: «Пр. № 19 от 10.10.1999».

Крім того, у трудовій книжці є запис від 02.12.1991р. про прийняття позивача на роботу на посаду директора коопер. «Будсервіс» (пр.№1 від 02.12.1991р.) та від 30.10.1993р. про звільнення його з роботи за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (пр.№5 віл 30.10.1993р.).

Однак, вказані записи не були завірені підписом директора.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, за змістом вказаної Інструкції внесення виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, чого у цьому випадку не було, оскільки спірний період роботи було чітко вказано із назвою підприємства та посади, але підписи директора у записах про звільнення з роботи були відсутні, як це вимагає пункт 4.1 Інструкції №58.

Водночас, позивачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду не було надано доказів того, що саме позивач у спірні періоди був обраний (призначений) на посаду директора ТОВ «Олімп» та «Будсервіс».

Як правомірно враховано судом першої інстанції, факт внесення ОСОБА_1 виправлення у трудову книжку як уповноваженою особою вже після звернення до органу ПФУ від 04.11.2022р. без надання відповідних документів про його обрання (призначення) на таку посаду не може бути підставою для зарахування спірних періодів до страхового стажу для призначення пенсії за віком.

З урахуванням встановлених по справі обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги в цій частині є передчасними, відтак відсутні підстави для їх задоволення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір згідно з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

При цьому, з урахуванням положень ст. 308 КАС України, рішення суду в частині задоволення позовних вимог не підлягає апеляційному перегляду, оскільки відповідачем не оскаржено, а апеляційна скарга позивача відповідних доводів в цій частині не містить.

Відповідно до ч. 1-3ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 по справі № 480/6837/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц