Справа № 340/9639/23
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 340/9639/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.12.2023, (суддя суду першої інстанції Кармазина Т.М.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Кропивницькому, в адміністративній справі №340/9639/23 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Кіровоградській області, треті особи: Служба судової охорони, Державна судова адміністрація України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 повернуто адміністративний позов ОСОБА_1 .

Не погодившись з ухвалою суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм процесуального права просить ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач разом з позовною заявою подав до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом. Позивач зазначає, що ним в заяві про поновлення строку були зазначені поважні підстави пропуску строку, а саме те, що до 06.11.2023 дати отримання відповіді на адвокатський запит, позивач не знав про порушення його прав на отримання додаткової винагороди у розмірі 30000 грн.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Кіровоградській області щодо ненарахування і невиплати контролеру II категорії 2 відділення 8 взводу охорони 2 підрозділу охорони Територіального управління Служби судової охорони у Кіровоградській області ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану у розмірі 30000 гривень щомісячно за період з 24 лютого 2022 по 20 січня 2023 включно;

- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Кіровоградській області здійснити нарахування та виплату контролеру II категорії 2 відділення 8 взводу охорони 2 підрозділу охорони Територіального управління Служби судової охорони у Кіровоградській області ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану у розмірі 30000 гривень щомісячно за період з 24 лютого 2022 по 20 січня 2023 включно.

Разом з позовною заявою подана заява про поновлення пропущеного строку звернення, яка фактично обґрунтована тим, що позивач не знав про порушення його прав, аж до отримання листа відповідача від 06.11.2023.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 адміністративний позов залишений без руху з підстав пропуску строку на подання позовної заяви та не зазначення поважних підстав для поновлення строку.

На виконання вимог ухвали від 27.11.2023 в строк встановлений судом позивачем не надано клопотання про поновлення строку на подання позову із зазначенням (інших) поважних причин.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліків апеляційної скарги у строк встановлений ухвалою від 27.11.2023.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Статтею 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з частиною першою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною другою вказаної статті визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...».

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (рішення Європейського суду з прав людини у справах Стаббігс на інші проти Великобританії, Девеер проти Бельгії).

Отже, законодавцем встановленими строками обмежено звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, вони покликані забезпечити юридичну визначеність у публічно-правових відносинах. Після завершення зазначених строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Як видно з матеріалів справи при зверненні до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 подав заяву про поновлення строку на звернення до суду, в якій посилаючись на отримання 06.11.2023 відповідь на запит позивач дізнався про порушення своїх прав.

Натомість, як правильно вказав суд першої інстанції в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, оскільки виплата позивачеві додаткової винагороди мала щомісячний характер, позивач протягом лютого 2022 року до січня 2023, отримуючи заробітну плату повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Щодо посилання представника позивача на запровадження в Україні з 24.02.2022 року воєнного стану та перебування позивача на службі, суд правильно вказав, що ці обставини не можуть бути безумовною підставою для поновлення пропущеного строку звернення до суду без надання відповідних доказів того, як саме ці обставини вплинули на своєчасність звернення позивача до суду з цим позовом, з поданням якого він зволікав до листопада 2023 року.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на виконання ухвали про залишення позовної заяви позивачем не надано заяви про поновлення строку із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення до суду, зокрема, не наведено конкретних обставин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану, що зробили неможливим звернення позивача до суду до листопада 2023 року.

Колегія суддів також зазначає, що положення статті 122 КАС України дійсно не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема, частиною другою цієї статті (в редакції, яка набула чинності з 19 липня 2022 року) установлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9- рп/2013.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

До «усіх виплат», право на отримання яких має працівник відповідно до умов трудового договору та державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (посадовий оклад, оклад за військовим званням, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати), також належить і виплата додаткової винагороди.

Таким чином, позивач обґрунтовано вказав на те, що судом мала бути застосована ст. 233 КЗпП України замість ст.122 КАС України при залишенні позовної заяви без руху, натомість, суд зазначає, що вказана помилка суду не призвела до неправильного вирішення питання про залишення позову без руху, а згодом повернення позову, відтак вказана помилка не може слугувати скасуванню ухвали суду.

Посилання позивача на практику Великої Палати Верховного Суду у справі № 260/3564/22 як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів вважає необґрунтованим, з огляду на те, що постановою ВП ВС від 21.09.2023 не вирішувалось питання застосування строків звернення до суду з позовом, а було розглянуто апеляційну скаргу на рішення Верховного Суду в зразковій справі з приводу правомірності та обґрунтованості нарахування працівникам Судової охорони 30000 грн відповідно до постанови КМУ №168.

Статтею 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, враховуючи той факт, що позивачем порушено 3-місячний строк звернення до суду з позовом з моменту коли він повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а підстави для поновлення строку зазначені позивачем визнані судом першої інстанції неповажними, а також з огляду на те, що позивачем не було усунуто недоліки позовної заяви колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, доводи апеляційної інстанції не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування ухвали відсутні.

Керуючись ст. 243, 308, 311, 312, 315, 321, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 в адміністративній справі № 340/9639/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай