Справа № 333/1368/24
Суддя: Тучков С. С.
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/1368/24
Провадження № 2-а/333/52/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Тучкова С.С., за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, адміністративну справу №333/1368/24 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кальній Д.С., до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ББА №121861 від 02.02.2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_1 із адміністративним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.02.2024 року відносно нього було складено постанову серії ББА №121861 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі. Згідно постанови, 06.12.2024 року, 09.01.2024 року, 27.01.2024 року, в м.Запоріжжя, Вознесенівський район, о.Хортиця, з`їзд з мосту Преображенського біля ЛЕП 94, будучи посадовою особою «начальник ЕЛУАШ» порушив правила, норми та стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні вулиць, а саме стан покриття проїзної частини на мосту преображенського не відповідає вимогам ДСТУ 3587-2022, не вжив заходів для попередження учасників дорожнього руху про небезпеку, не позначив ділянку уражену ямковістю, не вжив заходів щодо ліквідації ям, чим порушив п.3.1.1 ДСТУ 3587-22, пункт 3 ст.12 Закону України «Про дорожній рух», постанову КМУ №198 від 30.03.1994 року, п.1.5 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.140 КУпАП. Позивач вважає, що постанова є необґрунтованою, винесена з порушенням норм процесуального права без повного та всебічного з`ясування обставин справи і така, яка на підставі п.3 ч.1 ст.293 КУпАП підлягає скасуванню а справа закриттю.

07 березня 2024 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому зазначено, що постанова винесена правомірно та з дотримання вимог чинного законодавства. Позовні вимоги є безпідставними. Щодо вимог на правову допомогу представник відповідача вважає, що оскільки справа є малозначною, то заявлені вимоги у сумі 4000 гривень є неспівмірними відносно даної категорії справ. Таким чином обставини, на які вказує позивач, не виключають подію інкримінованого йому правопорушення та склад такого правопорушення у його діях.

Позивач та його представник, будучи повідомленими судом своєчасно та належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав через канцелярію заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. В якості документів на підтвердження позову просив долучити Рішення ВК ЗМР та договір №9/Е3 про закупівлю товару.

Представник відповідача, будучи повідомленим судом своєчасно та належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Скористався своїм правом на надання відзиву.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень КАС України розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов таких висновків.

За постановою інспектора Управління патрульної поліції у Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Денисовим О.В., серії ББА № 121861 від 02 лютого 2024 року, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.140 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1020,00 гривень (а.с.9).

За змістом оскаржуваної постанови 06.12.2023 року, 09.01.2024 року, 27.01.2024 року в м.Запоріжжя, Вознесенівський район, о.Хортиця, з`їзд з мосту Преображенського біля ЛЕП 94, будучи посадовою особою «начальник ЕЛУАШ» порушив правила, норми та стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні вулиць, а саме стан покриття проїзної частини на мосту преображенського не відповідає вимогам ДСТУ 3587-2022, не вжив заходів для попередження учасників дорожнього руху про небезпеку, не позначив ділянку уражену ямковістю, не вжив заходів щодо ліквідації ям, чим порушив п.3.1.1 ДСТУ 3587-22, пункт 3 ст.12 Закону України «Про дорожній рух», постанову КМУ №198 від 30.03.1994 року, п.1.5 ПДР України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч. 2статті 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.140 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху.

Об`єктом правопорушень, передбачених даним складом, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об`єктивна сторона цих правопорушень полягає у недодержанні правил, норм і стандартів при утриманні шляхів та невжитті заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт. Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених коментованою статтею, характеризується наявністю як умислу, так і необережності. Суб`єктом правопорушень, передбачених ч.1 ст.140 КУпАП, є посадові особи, до компетенції яких належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів.

Зі змісту ч.1 ст.140 КУпАП вбачається, що суб`єкт вказаного адміністративного правопорушення - спеціальний, а саме: посадова особа, відповідальна за утримання автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 є начальником підприємства КП «ЕЛУАШ».

Відповідно до Наказу №83/1 від 17.07.2023 року про призначення відповідальної особи за належним утриманням та ремонтом проїзних частин доріг вулиць, які розташовані на території Вознесенівського району м.Запоріжжя на посаду начальника ШЕД-2 призначено ОСОБА_2 . (а.с.21-23).

На підставі документів долучених до справи, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не є суб`єктом вказаного адміністративного правопорушення.

Долучені до матеріалів адміністративної справи фотозображення з місця вчинення правопорушення, акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 06.12.2024 року, схема до акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі та вимога (припис) від 06.12.2024 року не містять інформацію щодо предмета доказування і жодним чином не доводять вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП.

В свою чергу, вимога (припис) містить перелік заходів, які необхідно здійснити для усунення недоліків, які виявлені під час обстеження ділянок вулично-шляхової мережі на протязі 10 діб, починаючи з 02.02.2024 року по 12.02.2024 року.

В спростування доказів представника відповідача, позивач посилається на відповідь директора департаменту муніципального управління ЗМР Лисенка В. в якій йдеться, що станом на 31.01.2024 року, видатки на надання послуг з поточного ремонту доріг програмою комплексного благоустрою вулично-дорожньої мережі, міських територій та реалізації повноважень в сфері охоронної діяльності на 2023-2025 роки, що затверджена рішенням міської ради від 17.03.2023 року №70, не передбачені (а.с.30).

Крім цього, позивач звертає увагу суду, що згідно з рішенням Виконавчого комітету ЗМР від 11.03.2024 року №57 про перерозподіл видатків місцевого бюджету, здійснено виділення грошових коштів на Утримання та розвиток автомобільних доріг та дорожньої інфраструктури за рахунок коштів місцевого бюджету.

Відповідно до договору №9/Е3 про закупівлю товару від 12.03.2024 року КП «ЕЛУАШ» здійснив закупівлю будівельних матеріалів для проведення ремонтних робіт.

Суд приходить до висновку, що на час розгляду адміністративної справи та винесення оскаржуваної постанови, в особи, уповноваженої на винесення постанови, була відсутня інформація щодо наявності вини в діях позивача з приводу вчиненого правопорушення, а відтак притягнення позивача до адміністративної відповідальності, є необґрунтованим.

Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є оскаржувана постанова у справі про адміністративні правопорушення, в якій зафіксовано нібито вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Однак, сама оскаржувана постанова не є беззаперечним доказом вини позивача у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення в постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу вимог ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (правопорушення). Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом постанови від 08.07.2020 року у справі 463/1352/16-а Верховний Суд також звертає увагу на те, що в силу принципу презумції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події правопорушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У відповідності до вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За нормою ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282).

Як вбачається з матеріалів справи, інспектор УПП ДПП в Запорізькій області встановив, що вчинено правопорушення, встановив неналежну посадову особу відповідальну за дану ділянку дороги, склав постанову серії ББА №121861 від 02.02.2024 року за ч.1 ст.140 КУпАП.

Позивачем в порядку звернення з адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ББА №121861 від 02.02.2024 року, надано до суду беззаперечні докази на спростування його вини.

Беззаперечними доказами на спростування вини позивача, судом визнаються:

- наказ №83/1 від 17.07.2023 року про призначення відповідальної особи за належним утриманням та ремонтом проїзних частин доріг вулиць, які розташовані на території Вознесенівського району м.Запоріжжя на посаду начальника ШЕД-2 ОСОБА_2 ;

- запит від 05.01.2024 року директору департаменту муніципального управління ЗМР, підписаний директором КП «ЕЛУАШ» Д.Пархоменком;

- відповідь директора департаменту муніципального управління ЗМР Лисенка В. в якій йдеться, що станом на 31.01.2024 року, видатки на надання послуг з поточного ремонту доріг програмою комплексного благоустрою вулично-дорожньої мережі, міських територій та реалізації повноважень в сфері охоронної діяльності на 2023-2025 роки, що затверджена рішенням міської ради від 17.03.2023 року №70, не передбачені.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач на момент виявлення правопорушення і складання постанови відносно нього, не міг усунути правопорушення, яке ставиться йому в провину, оскільки Виконавчим комітетом ЗМР не було виділено коштів на ремонт автомобільних доріг та він не є відповідальною особою за дану ділянку дороги, а звідси не є суб`єктом вказаного адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, місцевий загальний суд, як адміністративний, має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні докази, з врахуванням встановленого КАС України, обов`язку відповідача доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновків, що оскаржувану постанову слід скасувати із закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП.

Згідно із частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до договору про надання правової (правничої) допомоги №07/2024, укладеного між адвокатом Кальній Д.С. та громадянином ОСОБА_1 , останніми було погоджено виплату гонорару адвокату за надання правової (правничої) допомоги (12-13). Відповідно до квитанції від 09.02.2024 року ОСОБА_1 сплатив адвокату грошову суму у розмірі 4000 гривень (а.с.15). До матеріалів справи адвокатом надано детальний опис робіт, який затверджений 09.02.2024 року на загальну суму 4000 гривень (а.с.16).

Суд, враховуючи заперечення відповідача з приводу завищення розміру гонорару адвоката за виконану ним роботу, виходячи з розумності, співмірності та характеру спірних правовідносин, вважає за необхідно зменшити розмір стягнення витрат на правничу допомогу до 1000 (однієї тисячі) гривень.

Згідно з ч.5 ст.139 КАС України, судові витрати по справі в розмірі 605,60 гривень необхідно стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача.

Керуючись ст.ст.132, 139, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ББА №121861 від 02.02.2024 року, задовольнити повністю.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпеченні безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у виді штрафу у розмірі 1020,00 гривень відносно ОСОБА_1 серії ББА №121861 від 02.02.2024 року скасувати.

Провадження по справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.140 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції (, м.Київ, вул.Федора Ернста, буд.3) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , сплачений судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду через Комунарський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 04 квітня 2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя С.С. Тучков