Справа № 280/890/24
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

04 квітня 2024 року Справа № 280/890/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби в Запорізькій області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ЄДРПОУ ВП 44118663) про скасування відмови в реєстрації платника єдиного податку та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2024 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Державної податкової служби в Запорізькій області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі відповідач) про скасування відмови в реєстрації платника єдиного податку та зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до якої позивач просить суд:

скасувати відмову в реєстрації платником єдиного податку від 14.11.2023 №1489/АП/08-01-67;

зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькім області зареєструвати ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) платником єдиного податку другої групи із ставкою 20% - з 01.12.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 10.11.2023 було подано заяву про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця в якій були зазначені відомості про обрання системи оподаткування ІІ групи зі ставкою 20%. ГУ ДПС у Запорізькій області прийнято рішення у формі листа від 14.11.2023 № 1489/АП/08-01-67 про відмову в реєстрації платником єдиного податку. Позивач категорично не погоджується з вказаним рішенням з підстав його необґрунтованості як нормативно так і документально у зв`язку із чим звернувся до суду з позовною заявою і просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 05.02.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.

26 лютого 2024 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. Представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що за результатами перевірки встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на дату подання заяви мала непогашений податковий борг з податку на землю, а саме 128,93 грн. На підставі викладеного, 14.11.2023 за вих. № 1489/АП/08-01-67 на адресу позивача направлено відмову в реєстрації платником єдиного податку за підписом уповноваженої особи - начальника Запорізької ДПІ Головного управління ДПС у Запорізькій області Сергія Волошина на адресу пров. Плавневий, буд.2, с. Балабине, Запорізький район, Запорізька область, 70435. Такий лист 15.12.2023 повернувся на адресу Запорізької ДПІ (вул. Богдана Ступки, буд. 8, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69096) з позначкою поштового відділення «За закінченням терміну зберігання». Інформація щодо переліку посадових осіб, уповноважених начальником ГУ ДПС у Запорізькій області на виконання делегованих повноважень, відповідно до Наказу Державної податкової служби від 31.07.2020 №389 «Про затвердження Порядку делегування повноважень посадовим (службовим) особам апарату та територіальних органів ДПС», оприлюднюється на субсайті ГУ ДПС у Запорізькій області у розділі «Уповноважені особи». Повноваження щодо підписання листів про відмову у реєстрації платника єдиного податку були надані ОСОБА_2 наказом ГУ ДПС у Запорізькій області від 25.01.2021 № 171. Зазначені повноваження ОСОБА_3 є чинними з моменту надання і по теперішній час. Враховуючи вищевикладене відповідач вважає відмову в реєстрації платником єдиного податку від 14.11.2023 № 1489/АП/08-01-67 чинною та такою, що скасуванню не підлягають, а дії ГУ ДПС у Запорізькій області законними. Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Позивачем 04.03.2024 надано до суду відповідь на відзив. Так, позивач зазначає, що у відзиві на позовну заяву відповідачем взагалі не зазначені будь-які міркування та заперечення стосовно значної частини положень позову, а отже, можна зробити висновок, що податковий орган фактично погодився із наведеними вище аргументами позивача. Позивач підтримує усі аргументи, викладені у позовній заяві. З приводу наявності у позивача податкового боргу позивач вказує, що відповідачем не зазначено та документально не підтверджено ким саме (назва органу ДПС, ПІБ посадової особи), коли, на підставі чого, в рамках якої саме перевірки (камеральної, планової, позапланової) було встановлено наявність боргу у позивача, а також яким чином оформлені її результати. У листі від 14.11.2023 відсутні сума, дата виникнення, а також посилання на підстави виникнення боргу. Навіть існування податкового боргу у сумі 128,93 грн. свідчить про неспівмірність (непропорційність), тобто недотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача у вигляді відмови у реєстрації платником ЄП і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (забезпечення погашення суми заборгованості). Рішення про відмову у реєстрації як платника ЄП приймається контролюючим органом. ОСОБА_4 не виконував обов`язки начальника ГУДПС у Запорізькій області, його заступника та інше. Наказ ГУ ДПС у Запорізькій області від 25.01.2021 №171 не містить погодження керівника ДПС України. При цьому, інформація про уповноважених осіб на виконання певних функцій, передбачених ПКУ, повинна міститись на сайті ДПС, а не на субсайтах. Позивач просить не враховувати положення та висновки відзиву на позовну заяву як необгрунтовані та безпідставні, позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

Також, 04.03.2024 позивачем подано заяву про зміну підстав позову. Позивач вказує, що у листі від 14.11.2023 №1489/АП/08-01-67 не зазначено суму податкового боргу, що свідчить про невмотивованість та необгрунтованість прийнятого рішення. Навіть існування податкового боргу у сумі 128,93 грн. свідчить про неспівмірність (непропорційність), тобто недотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача у вигляді відмови у реєстрації платником ЄП і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (забезпечення погашення суми заборгованості). Більше того, згідно пояснювальної записки до проекту Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо соціальної підтримки платників податків на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" вказаний закон впроваджено для підтримки громадян та малого бізнесу у період дії посилених обмежувальних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. А положеннями Закону від 04.12.2020 № 1072-IX передбачено списання податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій і пені) платника податків, сукупний розмір якого за усіма податками і зборами не перевищує 3060 грн (включно), що за даними інформаційно-телекомунікаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, обліковувався станом на 1 листопада 2020 року та залишився несплаченим/непогашеним станом на дату списання такого боргу. Також відсутнє належне підтвердження повноважень на підписання відмови в реєстрації платником єдиного податку. До справи не надано належних доказів ОСОБА_5 повноважень щодо підписання рішення про відмову у реєстрації платником єдиного податку та погодження з керівництвом ДПС України. Підпункт 298.1.2. п.298.1. ст.298 ПКУ не містять жодних застережень (обмежень) щодо отримання «єдиноподатного» статусу, головне в даному випадку факт реєстрації фізичною особою-підприємцем та подання відразу заяви про обрання статусу платника єдиного податку. У свою чергу, статус платника єдиного податку отримується в такому випадку автоматично (про що свідчить слово «вважаються»). Керуючись зазначеними нормативними приписами, позивачем було направлено у встановленому законом порядку податкову декларацію платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця за 2023 рік та сплачено відповідну суму податку. У свою чергу, податковим органом не було направлено на адресу позивача повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 06.03.2024 прийнято до розгляду заяву позивача про зміну підстав позову в адміністративній справі та запропоновано відповідачу подати до суду додаткові пояснення з урахуванням заяви про зміну підстав позову протягом п`яти календарних днів з дня отримання копії даної ухвали.

27 березня 2024 року на адресу суду надійшов відзив ГУ ДПС у Запорізькій області на заяву про зміну підстав позову. Відповідач вказує, що згідно до електронної системи АІС «Податковий блок за позивачем, а саме на дату подання заяви про застосування спрощеної системи оподаткування (обрана група 2, ставка 20%, дата реєстрації 01.12.2023), подану 10.11.2023 державному реєстратору за ФОП ОСОБА_1 рахувався податковий борг з земельного податку з фізичних осіб у відповідності до податкового повідомлення рішення форми «Ф» № 6-0803 від 20.05.2021 терміном сплати 30.11.2021 на суму 160,75 грн. та у зв`язку з переплатою у сумі 31,82 грн.,станом на 30.11.2021 склав 128,93 грн., що (підтверджується інтегрованою карткою платника (далі ІКП) за 2021 рік. Стосовно положеннями Закону від 04.12.2020 № 1072-IX передбачено списання податкового боргу, зазначаємо, що у відповідності до вищевказаного Закону списанню підлягає сума, яка не перевищує 3060 грн. (включно), що за даними інформаційно-телекомунікаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, обліковувався станом на 1 листопада 2020 року та залишився несплаченим/непогашеним станом на дату списання такого боргу. Заборгованість у сумі 128,93 грн. з земельного податку з фізичних осіб виникла 30.11.2021 (ІКП за 2021 рік додається), а отже після 01.11.2020, та не може бути списана у відповідності до Закону від 04.12.2020 № 1072-IX. Відповідач вказує, що лист «Про відмову у реєстрації платником єдиного податку» підписаний уповноваженою особою інформація про яку оприлюднена в установленому порядку. Враховуючи вищевикладене відмова в реєстрації платником єдиного податку від 14.11.2023 № 1489/АП/08-01-67 є чинною та скасуванню не підлягає, а дії ГУ ДПС у Запорізькій області законними.

Позивачем 28.03.2024 надано до суду відповідь на відзив відповідача. Позивач наголошує на тому, що відзив на заяву про зміну підстав позов не відповідає вимогам закону. У відзиві не зазначені будь-які міркування та заперечення стосовно значної частини положень позову, а саме щодо: незазначення та непідтвердження ким саме (назва органу ДПС, ПІБ посадової особи), коли, на підставі чого, в рамках якої саме перевірки (камеральної, планової, позапланової) було встановлено наявність боргу у позивача, а також яким чином оформлені її результати; невмотивованості відмови у реєстрації платником ЄП - у листі від 14.11.2023 відсутні сума, дата виникнення, а також посилання на підстави виникнення боргу; відсутності належного документального підтвердження виникнення та існування податкового боргу не надано податкові декларації та/або податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги; порушення принципу неспівмірності (непропорційності), тобто недотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача у вигляді відмови у реєстрації платником ЄП і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; наявності автоматичного статусу платника єдиного податку у позивача, недодержання форми та змісту відмови у реєстрації платником ЄП; лист «про відмову у реєстрації платником єдиного податку» підписаний не уповноваженою особою відмова може бути підписана контролюючим органом, яким є територіальний орган, але ДПІ є структурним підрозділом територіального органу, а не територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику; відмова може бути підписана тільки начальником або заступником контролюючого органу (про уповноважених осіб в ПКУ мови не йде). Позивач підтримує усі аргументи, викладені у позовній заяві, письмовій заяві про зміну (доповнення) підстав позову та просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована як фізична особа-підприємець 10.11.2023.

Місцезнаходження юридичної особи за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_1 .

Відповідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видами економічної діяльності за КВЕД позивача зазначено: 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами (основний); 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Під час подання заяви щодо державної реєстрації фізичної особи-підприємця №12023 позивачем обрано спрощену систему оподаткування, обліку та звітності з 01.12.2023 другої групи зі ставкою 20%.

Листом ГУ ДПС у Запорізькій області від 14.11.2023 № 1489/АП/08-01-67 позивачу відмовлено в реєстрації платником єдиного податку та зазначено, що на дату подання заяви заявниця має непогашений податковий борг з податку на землю.

Лист ГУ ДПС у Запорізькій області від 14.11.2023 № 1489/АП/08-01-67 підписано уповноваженою особою-начальником Запорізької ДПІ ГУ ДПС у Запорізькій області.

Позивач, не погодившись з відмовою ГУ ДПС у Запорізькій області, звернулася з даним позовом до суду.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За правилами частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) врегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до приписів пунктів 291.2, 291.3 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Як передбачає підпункт 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України, суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку: друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

У свою чергу, за приписами пп. 298.1.1 п. 298.1 ст. 298 Податкового кодексу України для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу за місцем податкової адреси заяву.

Заява подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один з таких способів:

1) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

2) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

3) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги»;

4) державному реєстратору під час державної реєстрації створення юридичної особи або державної реєстрації фізичної особи - підприємця.

Відповідна заява або відомості передаються до контролюючих органів у порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Пунктом 298.3 статті 298 ПК України визначено, що у заяві зазначаються такі обов`язкові відомості:

1) найменування суб`єкта господарювання, код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - підприємця, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків);

3) податкову адресу суб`єкта господарювання;

4) місце провадження господарської діяльності;

5) обрані суб`єктом господарювання види господарської діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010;

6) обрані суб`єктом господарювання група та ставка єдиного податку або зміна групи та ставки єдиного податку;

7) кількість осіб, які одночасно перебувають з фізичною особою - підприємцем у трудових відносинах, та середньооблікова чисельність працівників у юридичної особи;

8) дата (період) обрання або переходу на спрощену систему оподаткування.

Відповідно, статтею 299 Податкового кодексу України регламентується порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку.

Пунктом 299.1 ст. 299 Податкового кодексу України встановлено, що реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Згідно з пунктом 299.3 ст. 299 Податкового кодексу України у разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний протягом двох робочих днів від дати надходження заяви щодо переходу на спрощену систему оподаткування зареєструвати таку особу платником єдиного податку.

З аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що у разі надходження заяви суб`єкта господарювання контролюючим органом має бути прийняте рішення про реєстрацію такої особи платником єдиного податку у разі відсутності підстав для відмови у такій реєстрації.

У свою чергу, відповідно до п. 299.5 ст. 299 Податкового кодексу України у разі відмови у реєстрації платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний надати протягом двох робочих днів з дня подання суб`єктом господарювання відповідної заяви письмову вмотивовану відмову, яка може бути оскаржена суб`єктом господарювання у встановленому порядку.

У постанові від 24 січня 2020 року у справі №804/2506/16 Верховний Суд вказав, що відповідно до пункту 299.6 статті 299 ПК України підставами для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку є виключно: 1) невідповідність такого суб`єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу; 2) наявність у суб`єкта господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов`язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації; 3) недотримання таким суб`єктом вимог, встановлених підпунктом 298.1.4 пункту 298.1 статті 298 цього Кодексу.

Відтак, нормами Податкового кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку.

Матеріалами справи підтверджується та обставина, що підставою для відмови у реєстрації позивача платником єдиного податку слугувала наявність у нього податкового боргу.

Так, за даними інтегрованої картки платника з 30.11.2021 за позивачем рахується податковий борг з податку на майно громадян (нерухоме майно, транспортний податок, плата за землю) у сумі 128,93 грн.

Отже, станом на день подання заяви про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця платника єдиного податку ІІ групи зі ставкою 20% за позивачем обліковувався податковий борг з плати за землю, що в силу вимог підпункту 1 пункту 299.6 статті 299, підпункту 291.5.8 пункту 291.5 статті 291 ПК України є підставою для прийняття рішення про відмову в реєстрації таким платником.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що відмовляючи позивачу в реєстрації платником єдиного податку, відповідач діяв правомірно.

Суд, відхиляє доводи позивача про те, що в силу приписів Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо соціальної підтримки платників податків на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 04.12.2020 № 1072-IX податковий борг позивача підлягав списанню з огляду на те, що нормами вказаного закону передбачається, що контролюючий орган здійснює списання без подання заяви платником податків податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій і пені) платника податків, сукупний розмір якого за усіма податками і зборами не перевищує 3060 грн (включно), що за даними інформаційно-телекомунікаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, обліковувався станом на 1 листопада 2020 року та залишився несплаченим/непогашеним станом на дату списання такого боргу, а податковий борг позивача виник після 01.11.2020.

Суд не приймає доводи позивача про недодержання відповідачем форми та змісту відмови в реєстрації платником єдиного податку оскільки діючим законодавством не встановлено форми відмови.

Пунктом 299.5 статті 299 ПК України визначено, що у разі відмови у реєстрації платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний надати протягом двох робочих днів з дня подання суб`єктом господарювання відповідної заяви письмову вмотивовану відмову, яка може бути оскаржена суб`єктом господарювання у встановленому порядку.

Верховний Суд 11 вересня 2023 року у справі №420/14943/21 (адміністративне провадження №К/990/8225/23) сформулював правовий висновок про те, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять легітимну основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих заявником документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення суб`єкта владних повноважень; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, що не ґрунтуються на нормах права.

Дослідивши лист ГУ ДПС у Запорізькій області від 14.11.2023 № 1489/АП/08-01-67 про відмову в реєстрації платником єдиного податку суд встанови, що він відповідає критеріям обґрунтованості (вмотивованості) рішення суб`єкта владних повноважень.

Також, суд відхиляє доводи позивачки з приводу підписання листа «Про відмову у реєстрації платником єдиного податку» підписаний не уповноваженою особою.

Як зазначалося раніше лист ГУ ДПС у Запорізькій області від 14.11.2023 №1489/АП/08-01-67 підписано уповноваженою особою-начальником Запорізької ДПІ ГУ ДПС у Запорізькій області Сергієм Волошиним, якого призначено на посаду наказом ГУ ДПС у Запорізькій області від 04.01.2021 № 24-о.

Так, згідно з положеннями підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України Контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Пунктом 41.3 статті 41 ПК України передбачено, що Державні податкові інспекції є структурними підрозділами територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та діють на підставі положень про такі територіальні органи, затверджених центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, в межах функцій, визначених статтею 19-3 цього Кодексу.

Відповідно до Положення про Головне управління ДПС у Запорізькій області, затвердженого наказом Державної податкової служби України 12.11.2020 № 643, Головне управління ДПС у Запорізькій області є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України. ГУ ДПС забезпечує реалізацію повноважень ДПС на території Запорізької області.

У п. 7 вказаного Положення передбачено, що ГУ ДПС є контролюючим органом (податковим органом, органом стягнення). У складі ГУ ДПС діють ДПІ, які є його структурними підрозділами та перелік яких затверджується окремим наказом ДПС. ДПІ діють на підставі цього Положення, у межах функцій, визначених статтею 193 Податкового кодексу України.

Згідно підпункту 62 пункту 4 Положення про Головне управління ДПС у Запорізькій області до повноважень ДПІ віднесено здійснення реєстрації та обліку платників податків та єдиного внеску об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням, реєстраторів розрахункових операцій.

Пунктом 11 Положення про Головне управління ДПС у Запорізькій області надано начальнику ГУ ДПС право надавати посадовим (службовим) особам ГУ ДПС (його структурних підрозділів) повноваження на виконання певних функцій, передбачених Податковим кодексом України, законодавством з питань сплати єдиного внеску, законодавством з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на ДПС, у межах повноважень, визначених цим положенням та у порядку, встановленому окремим наказом ДПС, зокрема на: підписання у межах компетенції запитів, листів, листів-відповідей, індивідуальних податкових консультацій, повідомлень, довідок, податкових вимог, платіжних інструкцій на примусове списання (стягнення) коштів, висновків, електронних висновків/електронних повідомлень, реєстраційних посвідчень про реєстрацію реєстраторів розрахункових операцій, реєстрів, витягів з реєстрів, заяв до органів реєстрації та державної виконавчої служби, направлень на проведення перевірок, ліцензій (дублікатів ліцензій) та додатків до них (дублікатів додатків) на роздрібну та оптову торгівлю підакцизними товарами, зберігання пального; актів, звітів, договорів-доручень, прийняття податкових повідомлень-рішень, взяття на облік, погашення та опротестування податкових векселів, прийняття інших рішень та підписання інших документів у межах повноважень, визначених Податковим кодексом України, законами України, порядками, положеннями та інструкціями, затвердженими постановами Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства фінансів України та ДПС.

Наказом ГУ ДПС у Запорізькій області від 15.01.2021 № 111 «Про делегування повноважень» уповноважено начальника Запорізької ДПІ ГУ ДПС у Запорізькій області Волошина Сергія на виконання певних функцій, передбачених ПКУ, законодавством з питань сплати єдиного внеску, законодавством з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідна наказу від 25.01.2021 № 171 «Про внесення змін до наказів ГУ ДПС у Запорізькій області від 15.01.2021 № 95, 96, 97, 98, 99, 100, 101, 102, 103, 104, 105, 106, 107, 108, 109, 110, 111, 112» п. 1 наказів доповнено підпунктом наступного змісту: підписання довідок про подану декларацію про майновий стан і доходи (про сплату або відсутність податкових зобов`язань(п. 179.3, п. 179.12 ст. 179 ПКУ, Порядок оформлення і видачі довідки про подану декларацію про майновий стан і доходи (про сплату або відсутність податкових зобов`язань), затверджений наказом Міністерства фінансів України від 13.06.2017 № 568); підписання листів про відмову у реєстрації платника єдиного податку (п. 299.5 ст. 299 ПКУ); підписання витягів з реєстру платників єдиного податку (п. 299.9 ст. 299 ПКУ); підписання довідок підтвердження статусу податкового резидента України фізичної особи (п. 170.10 ст. 170 ПКУ); підписання довідок про сплачений нерезидентом в Україні податок на прибуток (доходи) фізичною особою (п. 170.10 ст. 170 ПКУ).

Таким чином матеріали справи підтверджується наявність у начальника Запорізької ДПІ ГУ ДПС у Запорізькій області Сергія Волошина повноважень на підписання листів про відмову у реєстрації платника єдиного податку.

Доводи позивача про відсутність на сайті ДПС України інформації про ОСОБА_3 як уповноваженої особи на виконання певних функцій, передбачених ПК України, з огляду на наявність такої інформації на субсайті структурного підрозділу територіального органу ДПС, є неприйнятними та не спростовують надання відповідній посадовій особі повноважень на підписання листів про відмову у реєстрації платника єдиного податку.

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19 червня 2020 року у справі № 140/388/19.

Судом взято до уваги, ту обставину, що позивач не заперечує про наявність у неї на дату подання заяви про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця № 12023 податкового боргу з плати за землю. Доказі на користь того, що позивачем було оскаржено або сплачено вказаний податковий борг матеріали справи також не містять.

Як встановлено судом, позивач вважає протиправною відмову в реєстрації платником єдиного податку від 14.11.2023 №1489/АП/08-01-67 з огляду на формальні недоліки оформлення вказаної відмови контролюючим органом, неповне обґрунтування відповідачем своїх заяв по суті спору, проте не заперечує наявність податкового боргу, а отже і підстав для відмови в реєстрації платником єдиного податку.

Суд не приймає посилання позивача про не співмірність (непропорційність) рішення контролюючого органу як нормативно не обґрунтоване. Підстави відмови в реєстрації платником єдиного податку визначені пунктом 299.6 статті 299 ПК України та не передбачають дискреційних повноважень контролюючого органу під час прийняття рішення про реєстрації платником єдиного податку.

Щодо наявності у позивача автоматично статусу платника єдиного податку суд зазначає, що нормами Податкового кодексу України встановлено порядок обрання, переходу на спрощену систему оподаткування та відмови від спрощеної системи оподаткування яким передбачається можливість та підстави відмови платнику податку в реєстрації платником єдиного податку, що спростовує наведені доводи позивача.

Подання позивачем податкової декларації платника єдиного податку фізичної-особи-підприємця та прийняття її ДПС засобами електронного зв`язку також, не свідчить про наявності у позивача автоматично статусу платника єдиного податку.

Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17.07.1997 №475/97-ВР та вона набула чинності для України 11.09.1997.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01.07.2003, яке, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Згідно положень ч. 2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч. 1 ст. 77 та ч. 2 ст. 77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 по справі № 520/2261/19, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Враховуючи положення частин першої, другої статті 77, 90 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби в Запорізькій області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ЄДРПОУ ВП 44118663) про скасування відмови в реєстрації платника єдиного податку та зобов`язання вчинити певні дії відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Рішення у повному обсязі складено та підписано 04 квітня 2024 року.

Суддя О.О. Артоуз