Справа № 400/6052/23
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/6052/23

Перша інстанція: суддя Мороз А. О.,

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Турецької І.О.,

Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2023р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ВЧ НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ за №113 командира ВЧ НОМЕР_1 від 17.04.2023р. про визнання ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив військову частину;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого стрільця 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 ;

- стягнути з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 17.04.2023р. до дати винесення судового рішення. Також, позовна заява містила клопотання про допуск до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 на посаді старшого стрільця 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону.

Позивач зазначив, що оскаржуваним наказом встановлено самовільне залишення ним ВЧ НОМЕР_1 під час виконання бойового завдання, але такий наказ винесено безпідставно, без врахування всіх обставин події.

Так, позивач вказує на те, що 13.04.2023р. він перебував на позиціях в м.Часів Яр Донецької області, де його підрозділ потрапив під інтенсивний артилерійський обстріл. 16 квітня 2023р. підрозділ позивача був відведений на відпочинок, але того ж дня отримав наказ зайняти позиції на передовій. Із посиланням на втому та необхідність психологічної допомоги, 17 квітня 2023р. позивач здав зброю та відбув до м.Миколаєва на лікування, на якому знаходився з 20 квітня 2023р..

Позивач стверджує, що належним чином довів до командування ВЧ НОМЕР_1 , що самовільно не залишав ВЧ, а лише звернувся за невідкладною медичною допомогою. Також позивачем наголошено, що він неодноразово звертався до командування ВЧ НОМЕР_1 з приводу ознайомлення з матеріалами службового розслідування, на що отримував відмови.

Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити його адміністративний позов в повному обсязі.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що службовим розслідуванням доведено склад правопорушення, який вчинив позивач та за який його правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді «догани», оскільки позивач дійсно самовільно залишив ВЧ НОМЕР_1 під час виконання бойового завдання. При цьому, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 не звертався із відповідним рапортом до командира ВЧ НОМЕР_1 про можливість відлучення з місця служби, а також позивачем не направлялось відповідачу будь-яких належних доказів щодо його перебування на лікуванні. Крім того, позивач у відпустці не перебував.

Також, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні адміністративного позову виходив з того, що залишивши без зброї та відповідного наказу командира місце розташування свого підрозділу, позивач не міг не усвідомлювати, що тим самим він саме самовільно залишає місце несення служби, що є порушенням вимог Статуту внутрішньої служби ЗСУ та далі Дисциплінарного статуту ЗСУ.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 24 січня 2023р. за №25 ОСОБА_1 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 на посаді старшого стрільця 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону.

19 квітня 2023р. від командира 2 механізованого батальйону до командира ВЧ НОМЕР_1 надійшла доповідь про факт самовільного залишення ВЧ без зброї низкою військовослужбовців, в тому числі і ОСОБА_1 .

Того ж дня за даним фактом наказом командира ВЧ НОМЕР_1 за №1415 було призначено службове розслідування.

Одночасно з призначенням службового розслідування, п.40 спірного наказу від 19 квітня 2023р. за №113, з 17 квітня 2023р. ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив ВЧ під час виконання бойового завдання. Одночасно цим наказом позивача знято з грошового та речового забезпечення ВЧ НОМЕР_1 (позивач в прохальній частині позову вірно вказавши номер наказу та його зміст, помилково датою наказу зазначив 17 квітня 2023р., замість вірної 19 квітня 2023р., у зв`язку з чим відповідач просить відмовити в позові з цих підстав, але суд вважає, що така суто формальна помилка, не заважає вірно ідентифікувати спірний наказ).

Так, за результатами службового розслідування оформлено акт від 18 травня 2023р. за №18690, в якому зафіксовано, що 17 квітня 2023р. при перевірці особового складу 2 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 була встановлена відсутність на службі низки військовослужбовців, в тому числі і позивача. Пошуки військовослужбовців результатів не дали, визначити їх місцезнаходження виявилось неможливим, телефонний зв`язок з ними відсутній. При цьому, акт службового розслідування містить інформацію про те, що військовослужбовці попередньо склали зброю та боєприпаси.

Вказані обставини відповідач розцінив як самовільне залишення позивачем ВЧ під час виконання бойового завдання, що є порушенням вимог ст.6,11,14,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999р. за №548-XIV (далі Статут внутрішньої служби ЗСУ), ст.1,2,3,4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999р. №551-XIV (далі Дисциплінарний статут ЗСУ).

На момент завершення службового розслідування ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 не повернувся.

На підставі вказаного, Рішенням командира ВЧ НОМЕР_1 за самовільне залишення позивачем ВЧ без зброї та району розташування 2 механізованого батальйону на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у виді догани, а також на підставі розділу 34 п.14 абз.2 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України 7 червня 2018р. №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018р. за №745/32197, вирішено не виплачувати в повному обсязі премію та додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за квітень 2023 р. та зняти з грошового забезпечення з 17 квітня 2023р., доручено направити матеріали службового розслідування до територіального управління Державного бюро розслідувань, а також до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону та ІНФОРМАЦІЯ_1 .

24 квітня 2023р. представник позивача подав скаргу до ІНФОРМАЦІЯ_2 у сфері оборони Південного регіону, в якій просив видати позивачу направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією, та на яку отримав відповідь від ВЧ НОМЕР_1 , що для видачі такого направлення позивач повинен повернутись до ВЧ НОМЕР_1 .

Також, твердження позивача про те, що на його неодноразові звернення відповідач відмовляв у видачі матеріалів службового розслідування, не знаходять свого підтвердження.

Не погодившись із вищезазначеним наказом про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та вважаючи його протиправним і необґрунтованим, позивач звернувся в суд із даним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність прийняття оскаржуваного наказу ВЧ НОМЕР_1 , з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує його протиправність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст.11 Статуту Внутрішньої Служби зобов`язують військовослужбовця свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

У відповідності до ч.1 ст.2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язані з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно ч.4 ст.2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

За правилами ст.16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст.26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України», дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Приписами ст.1,2 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Положеннями ст.4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до ст.11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ до загальних обов`язків військовослужбовців відноситься необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Дослідивши матеріали справи та службового розслідування, з урахуванням наданих пояснень позивачем в позові та в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що ОСОБА_1 , в порушення вищенаведених вимог, самовільно залишив ВЧ НОМЕР_1 під час виконання бойового завдання, оскільки останній не звертався до командира ВЧ НОМЕР_1 з рапортом про можливість відлучення з місця служби, позивач на лікування відповідачем не направлявся та у відпустці не перебував.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що залишивши без зброї та відповідного наказу командира місце розташування свого підрозділу, позивач не міг не усвідомлювати, що тим самим він саме самовільно залишає місце несення служби, що і є порушенням вимог Статуту внутрішньої служби ЗСУ та далі Дисциплінарного статуту ЗСУ.

Що стосується наданої позивачем довідки Миколаївського обласного центру психічного здоров`я від 21 квітня 2023р. за №12-98, то судова колегія не вважає її за належний доказ, оскільки вона не містить будь-яких відомостей про стан позивача на момент звернення до установи, виявлені порушення чи захворювання, як і не містить будь-якої інформації про те, що станом на 17 квітня 2023р., а саме в день самовільного залишення позивачем служби, він потребував негайної медичної допомоги.

Що стосується вимог позивача щодо поновлення його на займаній посаді старшого стрільця 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 , то судова колегія погоджується із судом першої інстанції, що вона не підлягає задоволенню, оскільки як вбачається із оскаржуваного наказу, ОСОБА_1 не був звільнений з військової служби, питання про призупинення військової служби позивача спірним наказом також не вирішувалось, вказаним наказом лише визнано факт самовільного залишення ВЧ НОМЕР_1 , що не є тотожним звільненню зі служби чи посади.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що за результатами службового розслідування позивач притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді догани, що також не тотожно звільненню з військової служби чи її призупиненню.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, то судова колегія зазначає, що законодавство, яке регулює проходження військової служби, не містить таких правових категорій, як час вимушеного прогулу чи прогул по відношенню до військовослужбовців.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 7 червня 2018р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018р. за №745/32197.

Відповідно до розділу I п.15 абз.9,10 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України 7 червня 2018р. №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018р. за №745/32197 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Розділом XVI п.5 абз.2 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України 7 червня 2018р. №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197 визначено що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються у випадках невиходу на службу без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Відповідно до розділу XXXIV п.14 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України 7 червня 2018р. №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018р. за №745/32197 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Отже, враховуючи те, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 встановлено факт самовільного залишення позивачем місця служби, то судова колегія вважає, що в даному випадку відсутні підстави для нарахування та виплати грошового забезпечення за період самовільного залишення служби.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного від 31 січня 2024р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: І.О. Турецька

Л.П. Шеметенко