Справа № 320/16078/23
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 квітня 2024 року

м. Київ

справа №320/16078/23

адміністративне провадження №К/990/42729/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Соколова В. М., суддів: Загороднюка А. Г., Єресько Л. О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 15 січня 2024 року у справі №320/16078/23 за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправними та скасування повідомлення та стягнення шкоди,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року у справі №320/16078/23.

22 січня 2024 року до Верховного Суду надійшла заява позивача про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 15 січня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 15 січня 2024 року у справі №320/16078/23.

04 березня 2024 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 05 лютого 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 05 лютого 2024 року у справі №320/16078/23 - повернуто без розгляду.

27 березня 2024 року позивачем повторно подано заяву про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 15 січня 2024 року.

У зазначеній заяві позивач просить роз`яснити:

яка саме норма права зобов`язує фізичну особу виконати пункти 5.26 і 5.27 ДСТУ 4163:2020 при посвідченні громадянином копії документів і матеріалів, що додаються ним до своєї позовної заяви (сам стандарт, згідно з його п. 1.1, поширюється тільки на документи, що створюються в результаті діяльності юридичних осіб, а вказувати застосовану норму права суд зобов`язаний згідно з пунктом 3 частини першої статті 248 КАС України);

яку роль зіграли ті чи інші розпорядження статті 3 КАС України при прийняті чи формулюванні ухвали від 15 січня 2024 року, якою, однієї з двох, як вказано в преамбулі резолютивної частини ухвали, Суд керувався.

Перевіривши доводи заяви ОСОБА_1 колегія суддів дійшла до наступних висновків.

За змістом частин першої - третьої статті 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може розглянути питання роз`яснення судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи та державного виконавця. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Зі змісту наведеної норми процесуального закону слідує, що необхідність роз`яснення судового рішення зумовлена його нечіткістю за змістом, коли воно є незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання; роз`яснено може бути рішення суду у разі, якщо без такого роз`яснення його складно виконати, оскільки має місце значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Отже, роз`ясненню підлягає судове рішення, яким суд розв`язав спір по суті, тобто якщо воно впливає на права, обов`язки та інтереси учасників спірних правовідносин.

Не підлягає роз`ясненню те рішення, що прийнято з процесуальних питань, які не стосуються суті спору, що виник між сторонами у справі.

Ухвала Верховного Суду від 15 січня 2024 року про відмову у відкритті касаційного провадження є процесуальним рішенням, не вирішує спір по суті та є зрозумілою, а тому не підлягає роз`ясненню в порядку статті 254 КАС України.

На вказане скаржнику вже зверталась увага в ухвалі Верховного Суду від 05 лютого 2024 року у цій справі.

Відповідно до частини другої статті 167 КАС якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

У цьому зв`язку принагідно зазначити, що стаття 45 КАС України закріплює обов`язок учасників судового процесу та їхніх представників добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

До того ж відповідно до пункту 2 частини першої статті 149 КАС України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках, зокрема зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Пунктом 2 частини другої цієї ж статті передбачено, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках, зокрема неодноразового зловживання процесуальними правами.

Головною метою принципу неприпустимості зловживання процесуальними правами є гарантування добросовісного використання учасниками справи своїх процесуальних прав, тобто з метою, для якої ці права надані, та у спосіб, визначений процесуальним законодавством, а також добросовісного виконання обов`язків, визначених законом або судом. Противагою добросовісності є зловживання процесуальними правами, яке має різні форми прояву та у кожному конкретному випадку потребує надання оцінки судом. Зловживанням процесуальними правами можуть бути визнані дії або бездіяльність учасника справи, які характеризуються ознакою видимої юридичної правомірності, однак використовуються з метою, що є протилежною або не відповідає тій, яку має переслідувати реалізація відповідного процесуального права або виконання обов`язку, визначеного законом або судом; сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій (бездіяльності), які складають зміст наданого процесуальним законодавством права (покладеного обов`язку), недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права або умисне використання процесуального права у спосіб, який суперечить завданню адміністративного судочинства, з метою обмеження можливості реалізації прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованого перевантаження роботи суду або підриву довіри до судової гілки влади.

За змістом частини другої статті 45 КАС України перелік дій, що суперечать завданню адміністративного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

ОСОБА_1 неодноразово звертався з заявами про роз`яснення ухвал Верховного Суду у справі №320/16078/23.

Так, ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 15 січня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 05 лютого 2024 року у справі №320/16078/23 - повернуто без розгляду.

Проте позивач в черговий раз звернувся із заявою про роз`яснення ухвали Верховного Суду у справі №320/16078/23, яка є безпідставною та свідчить про зловживання наданими законом процесуальними правами.

З огляду на викладене Суд уважає, що заяву ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 15 січня 2024 року у справі №320/16078/23 необхідно повернути позивачу без розгляду.

Керуючись статтями 45, 167, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Визнати подану ОСОБА_1 28 березня 2024 року заяву про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 15 січня 2024 року у справі №320/16078/23 зловживанням процесуальними правами.

Заяву ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 15 січня 2024 року у справі №320/16078/23 - повернути без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Соколов

Судді А. Г. Загороднюк

Л. О. Єресько