Справа № 380/26307/23
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/26307/23 пров. № А/857/3951/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Стецюренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 січня 2024 року у справі № 380/26307/23 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови(рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Кузан Р.І. в м. Львів Львівської області 09.01.2024 року о 15:17 год., повне судове рішення складено 19.01.2024), -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі позивач, ФОП ОСОБА_2 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправними і скасувати рішення Львівської митниці від 11.08.2023 № UA209000/2023/100493/2 про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 11.08.2023 № UA209170/2023/002115.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 січня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив позивач, який вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 січня 2024 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

У доводах апеляційної скарги покликається на те, що на виконання Контракту та з метою здійснення митного оформлення товарів, представником позивача (декларантом) подано митну декларацію від 08.08.2023 № 23UA70U5, в якій митна вартість товару визначена за ціною інвойсу (рахунку-фактури). На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу його визначення Декларант надав митному органу разом з декларацією всі необідні документи. Однак, відповідачем не надано належну оцінку вищевказаним документам та протиправно сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, а також винесено рішення паро коригування митної вартості.

Позивач скористався правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні.

В судовому засіданні представник апелянта, яка приймала участь у розгляді справи в режимі відеоконференцзв`язку, наполягала на задоволенні апеляційної скарги, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між ФОП ОСОБА_2 та компанією Ultracel (UK) Limited 16.01.2023 укладено контракт № 16/01 про поставку акумуляторних батарей (далі також Контракт). Відповідно до пункту 2.2 Контракту ціни на товар встановлюються та приймаються відповідно до Специфікацій. Пунктом 4.2 Контракту передбачено, що Покупець здійснює 100% попередню оплату.

Згідно з пунктом 2.1 Контракту загальна сума Контракту складає 2000000 дол. США.

Пунктом 3.1 Контракту передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах EXW Ліверпуль, Великобританія (Інкотермс 2010), якщо інші умови поставки не обговорені в специфікаціях.

Між сторонами Контракту 18.07.2023 складено специфікацію № 6, відповідно до якої узгоджено номенклатуру, загальну кількість та вартість товару. Умови поставки визначено 100% попередня оплата в сумі 29783,34 доларів США. Інші додаткові умови поставки, які не передбачені Контрактом, сторонами в специфікації не узгоджувались.

ФОП ОСОБА_2 з метою митного оформлення товару подав до Львівської митниці електронну митну декларацію від 08.08.2023 № 23UA70U5, відповідно до якої заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31 митної декларації, а саме: акумулятори електричні свинцеві VRLA типу, що працюють на кислотному електроліті та виконані за технологією AGM, призначення: використовуються як засоби зберігання електроенергії в охоронних системах та сигналізації, кабельному телебаченні, електроінструментах, джерелах безперебійного живлення, медичному обладнанні, іграшках, контрольному обладнанні та в обладнанні зв`язку на загальну суму 29783,34 доларів США, на умовах поставки FCA Liverpool.

Одночасно, декларантом до митного контролю разом з митними деклараціями в якості підстави для застосування основного методу надано документи, які зазначені у графі 44 митної декларації:

- комерційний інвойс від 31.07.2023 № INV0047850;

- пакувальний лист від 31.07.2023 DEL0047850;

- CMR від 02.08.2023 № 021973;

- Рахунок на оплату транспортних послуг від фізичної особи ОСОБА_3 від 03.08.2023 № Готд 0000357;

- контракт від 16.01.2023 № 16/01 із специфікацією від 18.07.2023 № 6;

Крім цього, декларант повідомив про наявність у нього договору транспортного експедирування від 31.05.2022 № 1683, про що в митній декларації зроблено відповідну відмітку «d».

За наслідками опрацювання наданих документів Львівська митниця надіслала повідомлення декларанту наступного змісту: «Відповідно до частин 3-4 статті 53 Митного кодексу України прошу надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями».

Декларант надіслав повідомлення в якому зазначив, що з вимогою митного органу ознайомлений 11.08.2023.

Додатково надав:

- витяг з інтернет джерела по ціні;

- видаткові накладні ФОП ОСОБА_2 від 13.03.2023 № 69, від 17.07.2023 № 197, від 18.07.2023 № 199;

- платіжні доручення в іноземній валюті Swift від 02.02.2023 та 31.01,2023.

- копію експортної декларації MRN 23GBDF50;

- висновок ДП Держзовнішінформ від 10.08.2023 № 113/566.

Просив підтвердити митну вартість на основі наданих документів.

За результатами розгляду електронної митної декларації від 08.08.2023 № 23UA70U5 та доданих документів митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/100493/2 від 11.08.2023.

В оскаржуваному рішенні Львівської митниці про коригування митної вартості товарів, в графі 33 зазначено наступне:

«Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МКУ здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. В рамках реалізації положень статей 52,53,54,55,58,335 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі - МКУ), за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин:- подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МКУ здійснено контроль наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та перевірки розрахунку здійсненого декларантом, щодо визначення митної вартості товару.

За результатами проведеного опрацювання встановлено наступне:

- в CMR А 021973, гр. 5 є посилання на документ DDT 1166, документ з таким номером до митного оформлення не подавався;

- відповідно до п. 3.1. Договору 16/01 від 16.01.23 зазначено, що товар постачається на умовах EXW, якщо інші умови не вказані у специфікації. У Специфікації № 6 відсутня інформація про умови поставки, а у фактурі від 31.07.23 № INV0047850 вказано умови FCA;

- в CMR № 021973 від 02.08.2023 зазначено, що перевізником є RAF TRANS LTD. Жодних документів, що підтверджують взаємовідносини названих сторін не надано;

- Договір на перевезення 1683 вписано у гр.. 44 МД, до митного органу не надано;

- рахунок на транспорт від 03.08.23 № Готд0000357 видано ФОП ОСОБА_3 . Проте за зазначеним маршрутом із цим суб`єктом декларантом не надано договір перевезення, рахунок-фактуру, платіжні документи, заявку, та інші комерційні документи, що унеможливлює здійснення перевірки вартості таких послуг.

Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.

Відповідно до статті 53 Митного кодексу України декларанту надіслано вимогу про подання додаткових документів для підтвердження числового значення заявленої митної вартості:

1) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі- продажу);

2) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

9) виписку з бухгалтерської документації;

10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

11) копію митної декларації країни відправлення;

12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Декларантом на вимогу надіслано довідкову інформацію щодо цін продажу в мережі Інтернет, видаткові накладні щодо вартості продажу аналогічного товару, які містять посилання на Договори купівлі-продажу, проте такі договори не надано до митного оформлення, а тому не можливо перевірити виконання усіх умов договору, експортну декларацію країни відправлення 23GBDF50, в якій вказано іншого одержувача, декларації із внесеними змінами щодо одержувача, не надано.

Надано також два платіжних доручення, що не стосуються даної поставки, у графі 70: Призначення платежу міститься посилання на фактуру PFAKB06.2023 від 23.01.2023, такий документ відсутній, що унеможливлює перевірку такого розрахунку. Також надано експертний висновок, який містить посилання на електронні сайти, копії таких посилань не надано.

Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ, у зв`язку неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 МКУ, Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість.

Проведено консультації з декларантом згідно з ст. 57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ).

Джерелом інформації для коригування митної вартості товару №1 слугувала МД № 23UA10U4 від 04.08.2023, де вартість товару становить 4,93 дол. США за кг, товару № 2 слугувала МД 23UA41U6 від 30.06.2023, де вартість товару становить 4,93 дол. США за кг.».

Львівською митницею відмовлено у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформлено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Підставою для відмови у митному оформленні було прийняте митницею рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/100493/2 від 11.08.2023.

На виконання вимог рішення про коригування митної вартості декларантом було подано нову митну декларацію.

Не погоджуючись із коригуванням митної вартості товару, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права, шляхом скасування оскаржуваного рішення.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що декларантом не надано митному органу всіх документів на підтвердження заявленої митної вартості товару. З огляду на суперечність поданих декларантом документів та наявність інформації щодо митної вартості ідентичних товарів, суд погодився з тим, що у митного органу були обґрунтовані підстави для сумніву в правильності митної оцінки товару. За таких обставин митний орган правомірно запропонував позивачу надати додаткові документи, проте декларантом було відмовлено у наданні додаткових документів митному органу.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина друга статті 57 МК України).

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 57 МК України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу (частина восьма статті 57 МК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Згідно частин першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до частини першої статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з приписами частин першої та другої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. (частина шоста статті 54 МК України).

Частиною сьомою статті 54 МК України визначено, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно частини першої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

З системного аналізу вищенаведених норм суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правовою підставою для винесення рішення про коригування митної вартості є: виявлення обставин, які свідчать про: заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товарів, у тому числі невірного визначення митної вартості товарів; невірне проведення декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 МК України; відсутність у поданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МК України; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Крім цього, обов`язок доведення митної ціни товару покладений на позивача. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 804/16271/15, від 18 травня 2022 року у справі № 620/1735/20, від 21 вересня 2023 року у справі № 520/18432/21.

З матеріалів справи встановлено, що 16 січня 2023 року між ФОП Михальчук та компанією Ultracel (UK) Limited було укладено контракт № 16/01 про поставку акумуляторних батарей. Відповідно до п.2.2. контракту ціни на товар встановлюються та приймаються відповідно до Специфікацій. Пунктом 4.2 контракту передбачено, що Покупець здійснює 100% попередню оплату.

На виконання умов зазначеного контракту Продавець відвантажив на адресу Покупця наступні партії товару :

1. 03 лютого 2023 року Львівською митницею було оформлено МД 23 UA60U0 на батареї акумуляторні свинцево кислотні на суму 75488,48 дол. США відповідно до контракту від 16.01.2023року № 16/01. Митну вартість було визнано за першим методом - за ціною інвойсу.

2. 16 лютого 2023 року Львівською митницею було оформлено МД 23 UA95U5 на батареї акумуляторні свинцево кислотні на суму 74200 дол. США відповідно до контракту від 16.01,2023року № 16/01. Митну вартість було визнано за першим методом - за ціною інвойсу.

3. 10 березня 2023 року Львівською митницею було оформлено МД 23 UA14U2 на батареї акумуляторні свинцево кислотні на суму 36955,90 дол. США відповідно до контракту від 16.01.2023року № 16/01. Митну вартість було визнано за першим методом - за ціною інвойсу.

4. 25 квітня 2023 року Львівською митницею було оформлено МД 23 UA41U8 на батареї акумуляторні свинцево кислотні на суму 8600 дол. США відповідно до контракту від 16.01.2023року № 16/01. Митну вартість було визнано за першим методом - за ціною інвойсу.

Аналізуючи вищевказане, колегія суддів зазначає, що митне оформлення товарів за контрактом від 16.01.2023 року № 16/01 та відповідно до МД 23UA70U5 від 08 серпня 2023 року щодо імпорту товарів - акумуляторних батарей, проводилось митним органом не вперше.

Фактично до МД 23UA70U5, в якості підстави для застосування основного методу було надано пакет документів аналогічний до пакету документів, які долучались до МД 23 UA60U0 від 03.02.2023р., МД 23 UA95U5 від 16.02.2023р., МД 23 UA14U2 від 10.03.2023 року та МД 23 UA41U8 від 25.04.2023р., митну вартість за якими було визначено за 1 методом - ціною контракту.

Щодо покликань митного органу на неможливість погодити митну вартість за ціною контракту від 16.01.2023р. № 16/01 у зв`язку з відсутністю у митного органу Договору транспортного експедирування від 31.05.2022р. № 1683, слід зазначити, що до МД 23 UA60U0 від 03.02.2023р., МД 23 UA95U5 від 16.02.2023р. та МД 23 UA14U2 від 10.03.2023р. декларантом вже долучався договір транспортного експедирування від 31.05.2022 року № 1683, про що свідчить відмітка «т» біля документу 4301 у графі 44 митної декларації. Зазначене свідчить, що на момент митного оформлення договір транспортного експедирування від 31.05.2022 року № 1683 був в наявності митного органу.

Тобто, незважаючи на неодноразове митне оформлення товарів за вказаним контрактом і наявність у митного органу договору транспортного експедирування від 31.05.2022 року № 1683, митний орган хибно покликається про недостатність документів, якими підтверджено вартість перевезення товару до митної території України.

Водночас, МК України не визначено види доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказано, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому рахунок на оплату від 03.08.2023р. № Готд 0000357 є допустимим доказом щодо понесений транспортних витрат.

Аналогічна правова позиція наведена в рішенні Верховного Суду від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14.

Щодо відсутності банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4.2 Контракту сторонами договору узгоджено, що оплата товару здійснюється на умовах 100% передоплати. Дана обставина підтверджується також специфікацією від 18.07.2023 № 6, яка є невід`ємною частиною контракту, у якій також визначено умови поставки 100% передоплата.

Із поданої до митного оформлення митної декларації № 23UA70U5 від 08.08.2023р. апеляційним судом встановлено, що у гр. 44 міститься інформація про долучення декларантом свіфт від 02.02.2023р. та 31.01.2023р. Крім того, встановлено, що за контрактом від 16.01.2023 року № 16/01 позивачем було здійснено попередню оплату за наступними датами (всі платіжні документи долучено до матеріалів справи):

19.01.2023 року на суму 75164,72 дол. США ;

19.01.2023 року на суму 75488,48 дол. США;

31.01.2023 року на суму 43 800 дол. США;

02.02.2023 року на суму 30400 дол. США.

Всього позивачем попередньо було перераховано 224853,20 дол. США.

На виконання умов Контракту Продавцем протягом лютого - квітня 2023 року відповідно до МД 23 UA60U0 від 03.02.2023р., МД 23 UA95U5 від 16.02.2023р., МД 23 UA14U2 від 10.03.2023 року та МД 23 UA41U8 від 25.04.2023р. було поставлено товарів на загальну суму 195244,38 дол. США. Станом на 18.07.2023 року у Покупця існувала передплата за акумуляторні батареї в сумі 29608,82 дол. США.

Враховуючи суму передоплати, сторонами підписано специфікацію від 18.07.2023 року № 6 на суму 29783,34 дол. США та Продавець виставив інвойс від 31.07.2023р. № INV0047850 на суму 29783,34 дол. США.

Крім того, відповідно до платіжного доручення (SWIFT) від 31.01.2023 здійснено перерахунок коштів у сумі 43800 доларів США та у графі 70 «Призначення платежу» міститься посилання на контракт від 16.01.2023 № 16/01 та фактуру (інвойс) від 23.01.2023 № PFAKB06.2023. Відповідно до платіжного доручення (SWIFT) від 03.02.2023 здійснено перерахунок коштів у сумі 30400 доларів США та у графі 70: «Призначення платежу» міститься посилання на контракт від 16.01.2023 № 16/01 та фактуру (інвойс) від 23.01.2023 № PFAKB06.2023.

Апеляційний суд наголошує щодо вартості раніше поставленого товару за контрактом № 16/01 від 16.01.2023р. згідно поданих позивачем МД 23 UA60U0 від 03.02.2023р., МД 23 UA95U5 від 16.02.2023р., МД 23 UA14U2 від 10.03.2023 року та МД 23 UA41U8 від 25.04.2023р.

Слід зазначити, що вищевказані митні декларації та МД № 23UA70U5 від 08.08.2023 позивачем подавались в межах контракту від 16.01.2023 № 16/01, укладеного щодо одного товару акумуляторних батарей. Відповідно покликання відповідача в оскаржуваному рішенні на недостатність документів на підтвердження задекларованої позивачем вартості колегія суддів вважає безпідставними.

Отже, суд апеляційної інстанції, проаналізувавши ці документи, дійшов висновку про недоведеність відповідачем неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем поданих документів для визначення митної вартості товару за основним методом; наявності встановлених частинами першою та другою статті 58 МК України обмежень для застосування першого методу та обставин, зазначених в частині шостій статті 54 МК України, для відмови у митному оформленні товару за першим методом, а отже і підстав для застосування положень частини третьої статті 57 та частини третьої статті 58 МК України, тобто використання другорядного методу визначення митної вартості товару при недоведеності неможливості її визначення за основним.

Щодо покликання митного органу на те, що митну вартість товару визначено за резервним методом на підставі цінової інформації, наявної в митному органу, 7600 євро, а саме на підставі митної декларації від 04.08.2023 № 23UA10U4 та від 30.06.2023 № 23ua41U6, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин відповідну практику Верховного Суду, зокрема постанову від 13.10.2021 р. у справі № 804/15600/15, в якій зазначено, що витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Окрім цього, Верховний Суд у зазначеному рішенні справі звернув увагу на те, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися в правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 р. у справі № 809/1838/15 зазначив, що приписи чинного законодавства зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей.

Рішення митного органу про коригування митної вартості товару має бути чітким та зрозумілим, деталізовано описувати виявлені недоліки в документах або роз`яснювати чому ненадання платником податків певних документів унеможливлює визначення митної вартості за основним методом, а також містити посилання на конкретні факти, які є підставою для коригування митної вартості.

У постанові від 04.11.2021 р. у справі № 120/2634/19-а Верховний Суд звернув увагу на необхідність зазначення у рішенні про коригування митної вартості товарів інформації, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом. Таким чином, вказана норма передбачає, що самої констатації суб`єктом владних повноважень наявних у нього сумнівів щодо вартості товарів недостатньо для прийняття рішення про коригування такої вартості, вказаний сумнів повинен бути обґрунтований з покликанням на інформацію, яка стала підставою його виникнення.

Рішення про коригування митної вартості також повинне містити обґрунтування обраного методу визначення митної вартості товару та підстави для відступлення від методу, застосованого платником податків.

Статтею 64 МК України передбачено, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Між тим у спірному рішенні митний орган лише вказав номер та дату митних декларацій (від 04.08.2023 № 23UA10U4 та від 30.06.2023 № 23ua41U6), на основі яких було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим.

При цьому, в оскарженому рішенні відповідач не вказує будь-яких джерел та інформації, якими керувався при визначенні митної вартості товару, окрім номеру та дати взятих за основу митних декларацій.

Також не зрозумілим для суду апеляційної інстанції є обставина, чому відповідачем не взято за основу митні декларації, які були прийняті на підставі даного розглядуваного Контракту, який укладений між позивачем та його контрагентом по даній митній декларації, оскільки митне оформлення товарів за контрактом від 16.01.2023 № 16/01 щодо імпорту акумуляторних батарей проводилося не вперше.

У постанові Верховного Суду від 29.09.2020 року справі № 520/7041/19 зазначено, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що митний орган не вказав на будь-які розбіжності чи ознаки підробки зазначених документів, або відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Тому апеляційний суд зазначає, що митний орган, як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються її заперечення, а відтак відповідачем неправомірно прийнято рішення від 11.08.2023 № UA209000/2023/100493/2 про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 11.08.2023 № UA209170/2023/002115.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок митного органу про те, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності та не міститься всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відтак рішення відповідача про коригування митної вартості товарів є протиправною та підлягає скасуванню.

Апеляційний суд вважає, що приймаючи спірне рішення про коригування митної вартості товарів, митний орган послався лише на неподання декларантом додаткових документів, не навів при цьому пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та не зазначив докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим. Тобто, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішеннях про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

З огляду на те, що декларантом відповідачу надані документи на підтвердження митної вартості товару, колегія суддів зазначає, що у митного органу були наявні достатні документи, які підтверджують числові значення всіх складових митної вартості імпортованого товару та відомості щодо ціни товару.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв не у спосіб що визначені законами та Конституцією України. Відповідач в порушення вимог статті 77 КАС України не довів наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення декларантом митної вартості товару за ціною договору. Зазначене, в свою чергу, дає підстави вважати, що оспорюване рішення про коригування митної вартості товару та картка відмови є протиправними, які слід скасувати.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах від 27.06.2019р. у справі № 803/667/17, від 02.04.2019р. у справі № 809/784/19, від 06.03.2019р. у справі № 809/278/17, від 20.02.2018 р. у справі № 809/1884/1.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає наведеним вище вимогам частин першої статті 242 КАС України щодо законності та обґрунтованості.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У розрізі викладеного, оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд приходить до переконання, що такі є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до відмови у задоволенні позовних вимог, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до наявних в матеріалах справи платіжних доручень позивачем було сплачено 5368 грн. судового збору за подання позову (а.с. 14) та 8052 грн. судового збору за подання апеляційної скарги (а.с. 174).

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до переконання про те, що на користь позивача слід присудити 13420 грн. сплаченого судового збору відповідно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 січня 2024 року у справі № 380/26307/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Львівської митниці задовольнити.

Визнати протиправними і скасувати рішення Львівської митниці від 11.08.2023 № UA209000/2023/100493/2 про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 11.08.2023 №UA209170/2023/002115.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Львівської митниці на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору в сумі 13420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) гривень.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, передбачених статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 04.04.2024