Справа № 200/4320/23
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

в частині позовних вимог

03 квітня 2024 року Справа №200/4320/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності та дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

09 серпня 2023 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), надісланий засобами поштового зв`язку 04 серпня 2023 року, в якому позивач просив:

1. визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення повного нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року за виключенням вже виплаченої частини індексації;

2. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за вказаний період проходження військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця): в період з 14 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року січень 2008 року; в період з 01 березня 2018 року по 29 жовтня 2020 року березень 2018 року; в період з 01 жовтня 2020 року по 29 жовтня 2020 року жовтень 2020 року, з урахуванням абз. 4 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 та виплатити ОСОБА_1 її неотриману частину за виключенням вже виплаченої частини індексації;

3. визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період з 01 січня 2019 року по 29 жовтня 2020 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки за період проходження військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року при звільненні з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 із застосуванням з 29 січня 2020 року показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, для визначення розмірів складових грошового забезпечення;

4. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18) за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2019 року; за період з 01 січня 2020 року по 29 жовтня 2020 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, шляхом його множення на відповідний тарифний коефіцієнт, а також здійснити перерахунок та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період проходження військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року, що були нараховані під час звільнення, шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року на відповідний тарифний коефіцієнт.

10 серпня 2023 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановив строк для подання заяв по суті справи; витребував докази.

Про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі сторони повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС).

З клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін учасники справи до суду не зверталися, а тому на підставі ч. 5 ст. 260 КАС справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Як на час прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі, так і на час розгляду справи по суті триває широкомасштабна військова агресія російської федерації, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».

Указом Президента України від 05 лютого 2024 року № 49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що в період з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач доводив, що Військова частина НОМЕР_1 допустила протиправну бездіяльність, яка полягає у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення в повному розмірі, оскільки за період з 14 серпня 2017 року по 30 листопада 2018 року індексація взагалі не нарахована і не виплачена; за період з 01 грудня 2018 року по 29 жовтня 2020 року нарахована і виплачена лише частина індексації, а саме: за грудень 2018 року лютий 2019 року в сумі 71,08 грн щомісячно, за березень 2019 року червень 2019 року в сумі 134,47 грн щомісячно, за липень 2019 року грудень 2019 року в сумі 206,72 грн щомісячно, за січень 2020 року липень 2020 року в сумі 216,51 грн щомісячно, за серпень 2020 року вересень 2020 року в сумі 226,29 грн щомісячно та за жовтень 2020 року в сумі 437,98 грн.

Позивач вказував на те, що у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення військовослужбовців індексація мала проводитись в період з 14 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року, в період з 01 березня 2018 року по 30 вересня 2020 року березень 2018 року, в період з 01 жовтня 2020 року по 29 жовтня 2020 року жовтень 2020 року.

При визначенні базового місяця позивач виходив з норм п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, (далі Порядок № 1078) і зазначав, що місяць підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру, є базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Позивач покликався на лист Міністерства соціальної політики України від 29 грудня 2017 року № 122/о/66-17 «Про індексацію грошового забезпечення», в якому вказано, якщо посадові оклади військовослужбовців востаннє підвищувались у січні 2008 року, то сума індексації у грудні 2017 року становить 4 258,75 грн (1 762 х 241,7 : 100).

З посиланням на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 816/1728/16, позивач доводив, що фіксована сума індексації виплачується до наступного підвищення тарифної ставки (окладу), при якому сума збільшення заробітної плати перевищить фіксовану суму індексації.

З огляду на викладене позивач стверджував, що існує таке поняття як «фіксована сума індексації», яка залишається після підвищення посадових окладів, якщо сума підвищення грошового доходу не перевищила суму індексації, що склалася у місяці підвищення посадових окладів, і виплачується до наступного підвищення посадових окладів (абз. 4 п. 5 Порядку № 1078).

Також позивач покликався на норми п. п. 10-2, 14 Порядку № 1078 та листи Міністерства соціальної політики України від 28 квітня 2016 року № 201/10/1.37-16 та від 23 червня 2020 року № 76/0/214-20 і зазначав, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації, починаючи з грудня 2015 року, здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник; починаючи з грудня 2015 року до чергового підвищення посадових окладів згідно із рішенням Уряду обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації має здійснюватись з місяця, наступного за місяцем підвищення посадового окладу за посадою, яку займає військовослужбовець, а саме з лютого 2008 року.

Позивач наводив висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 22 липня 2020 року у справі № 400/3017/19, про те, що після 01 грудня 2015 року підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початком відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100%, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. Нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції. Зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на встановлення базового місяця для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.

Визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яка вперше відбулась у січні 2008 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова КМУ № 1294), що набрала чинності 01 січня 2008 року та втратила чинність 01 березня 2018 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова КМУ № 704).

01 березня 2018 року набрала чинності Постанова КМУ № 704, якою затверджені тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, а також нові схеми тарифних розрядів та тарифних коефіцієнтів. Згідно з вказаною постановою відбулося наступне підвищення посадових окладів військовослужбовців після січня 2008 року.

03 листопада 2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2018 року № 1038 (далі Постанова КМУ № 1038), якою внесені зміни до Постанови КМУ № 704.

За висновком позивача, на підставі Постанови КМУ № 1038 з 01 жовтня 2020 року затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, а також нові схеми тарифних розрядів та тарифних коефіцієнтів, тобто відбулося наступне підвищення посадових окладів військовослужбовців.

З наведених вище мотивів позивач дійшов висновку, що січень 2008 року, березень 2018 року та жовтень 2020 року є місяцями підвищення тарифних ставок (посадових окладів), а тому, відповідно до Порядку № 1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації з 01 січня 2008 року по 28 лютого 2018 року, березень 2018 року базовим місяцем для нарахування індексації з 01 березня 2018 року по 30 вересня 2020 року, а жовтень 2020 року базовим місяцем для нарахування індексації з 01 жовтня 2020 року.

Також позивач наполягав на тому, що індексація грошового забезпечення мала проводитись із застосуванням щомісячної мінімальної фіксованої індексації в сумі 4 258,75 грн відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку № 1078.

Однак, в порушення вимог законодавства в період з 14 серпня 2017 року по 30 листопада 2017 року включно індексація грошового забезпечення йому взагалі не нараховувалась і не виплачувалась, а за період з 01 грудня 2018 року по 29 жовтня 2020 року відповідач нарахував та виплатив лише частину індексації в сумі 4 510,18 грн, тобто в меншому розмірі, ніж встановлено законодавством.

Крім того, позивач доводив, що в період проходження ним військової служби відповідач обчислював його посадовий оклад та оклад за військове звання, не дотримуючись вимог чинного законодавства.

Позивач зауважив, що п. 4 Постанови КМУ № 704 в первинній редакції передбачав, що розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями військовослужбовців визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14.

На підставі п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим особам» (далі Постанова КМУ № 103) п. 4 Постанови КМУ № 704 був викладений у новій редакції, згідно з якою розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями військовослужбовців визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14.

Отже, з лютого 2018 року була змінена розрахункова величина, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими званнями: замість «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на І січня календарного року)» передбачено використання «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року».

П. 6 Постанови КМУ № 103 втратив чинність у зв`язку з набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18. Тобто, з 29 січня 2020 року відновлена дія п. 4 Постанови КМУ № 704 у первісній редакції.

З огляду на це позивач доводив, що з 29 січня 2020 року виникли підстави для встановлення розміру посадового окладу, окладу за військовим званням військовослужбовців, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до Постанови КМУ № 704.

Згідно з п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі Закон № 1774) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Позивач доводив, що норми п. 4 Постанови КМУ № 704 та п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774 підлягають солідарному застосуванню і вказують на те, що з 29 січня 2020 року розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями слід визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до Постанови КМУ № 704.

Позивач вважає, що всупереч наведеним вище приписам з 01 січня 2019 року його місячне грошове забезпечення, а також одноразові виплати у зв`язку зі звільненням з військової служби відповідач обчислював із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Позивач доводив, що його грошове забезпечення за період з 01 січня 2019 року по 29 жовтня 2020 року має бути перераховано в сторону збільшення шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2019 року та на 01 січня 2020 року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт. Так само підлягають перерахунку матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, грошова допомога на оздоровлення та грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки.

Просив задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву; доводив, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законодавством.

З приводу позовних вимог в частині, яка стосується індексації, відповідач зауважив, що в провадженні Першого апеляційного адміністративного суду перебуває адміністративна справа № 200/18595/21, яка надійшла з Донецького окружного адміністративного суду, про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що виключає можливість розгляду по суті позовних вимог ОСОБА_1 про індексацію його грошового забезпечення.

Відповідач заперечував проти позовних вимог в частині, яка стосується нарахування та виплати позивачу місячного грошового забезпечення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, стверджуючи, що мінімальна заробітна плата не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів та окладів за військовим званням військовослужбовців.

Просив відмовити в позові.

Надаючи оцінку твердженню відповідача про те, що ОСОБА_1 вже звертався з аналогічним позовом до суду і цей позов розглядається в рамках справи № 200/18595/21, суд виходить з такого.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 11-257заі18, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Необхідно зауважити, що відповідно до наведеної норми тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

В постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 809/487/18 Верховний Суд зазначив, що підстави адміністративного позову це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС є одночасна сукупність таких умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність в іншій справі постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи і які набрали законної сили.

У разі ж відсутності в іншій справі такого, що набрало законної сили судового рішення, яким завершено розгляд справи, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, спірним є питання наявності в межах двох справ (№ 200/4320/23 і № 200/18595/21) одночасної сукупності вищевказаних умов для закриття провадження у справі, що розглядається, або для залишення позову без розгляду.

На підставі відомостей комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» суд встановив, що 19 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року з врахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців для розрахунку із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 14 вересня 2017 року по день її фактичної виплати відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що за час проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 йому не була нарахована в належному розмірі та виплачена індексація грошового забезпечення за період з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року.

Позивач вважав, що відповідач своєю бездіяльністю порушує його права щодо своєчасного отримання однієї із складових свого грошового забезпечення, яке підлягає поновленню, зокрема, шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року із застосуванням базових місяців січень 2008 року і березень 2018 року.

21 січня 2022 року Донецький окружний адміністративний суд ухвалив рішенні у справі № 200/18595/21, яким позов ОСОБА_1 задовольнив частково, а саме:

- визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року;

- зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;

- зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 14 вересня 2017 року по день її фактичної виплати відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

В решті позовних вимог суд відмовив.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі № 200/18595/21.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2024 року розгляд апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року призначений на 11 квітня 2024 року.

Тобто, станом на 03 квітня 2024 року у справі № 200/18595/21 відсутнє таке, що набрало законної сили, судове рішення, яким завершено її розгляд.

Для вирішення публічно-правового спору, що виник між сторонами у справі № 200/18595/21, серед іншого, суд надав (надаватиме) оцінку правомірності дій Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження ним військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року, а також вирішив (вирішуватиме) питання щодо наявності/відсутності підстав для проведення індексації грошового забезпечення позивача із застосуванням базових місяців січень 2008 року і березень 2020 року.

У справі № 200/4320/23 спірними питаннями є те, чи допустила Військова частина НОМЕР_1 протиправну бездіяльність внаслідок неповного нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження ним військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року; про те, чи наявні/відсутні підстави для індексації грошового забезпечення позивача за період з 14 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року, за період з 01 березня 2018 року по 29 жовтня 2020 року (як зазначено в прохальній частині позовної заяви) із застосуванням базового місяця березень 2018 року, за період з 01 жовтня 2020 року по 29 жовтня 2020 року із застосуванням базового місяця жовтень 2020 року; про те, чи наявні/відсутні підстави для індексації грошового забезпечення позивача з урахуванням абз. 4 п. 5 Порядку 1078.

Таким чином, у справі, що розглядається, суду належить вирішити низку питань, які є не предметом розгляду у справі № 200/18595/21, а саме: щодо наявності/відсутності підстав для проведення індексації грошового забезпечення позивача із застосуванням базового місяця (місяця підвищення доходу) жовтень 2020 року, а також щодо наявності/відсутності підстав для проведення індексації грошового забезпечення позивача з урахуванням абз. 4 п. 5 Порядку № 1078, тобто в цій частині спори не є тотожними.

Водночас, з огляду на склад сторін, предмет та підстави позову у справі № 200/18595/21, суд дійшов висновку, що при розгляді справи № 200/4320/23 не може вирішувати питання про те, чи наявні/відсутні підстави для індексації грошового забезпечення позивача за період з 14 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року, за період з 01 березня 2018 року по 29 жовтня 2020 року (як зазначено в прохальній частині позовної заяви) із застосуванням базового місяця березень 2018 року.

Як наслідок, позов ОСОБА_1 в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати йому індексацію грошового забезпечення за вказаний період проходження військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця): в період з 14 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року січень 2008 року; в період з 01 березня 2018 року по 29 жовтня 2020 року березень 2018 року та виплатити її неотриману частину за виключенням вже виплаченої частини індексації, підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС.

Натомість позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення повного нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року (за виключенням вже виплаченої частини індексації) та про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати позивачу індексацію грошового забезпечення за період проходження ним військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01 жовтня 2020 року по 29 жовтня 2020 року жовтень 2020 року, з урахуванням абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 та виплатити ОСОБА_1 її неотриману частину за виключенням вже виплаченої частини індексації, підлягають розгляду та вирішенню по суті у справі № 200/4320/23.

Так само у справі № 200/4320/23 підлягають розгляду по суті позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період з 01 січня 2019 року по 29 жовтня 2020 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки за період проходження військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року при звільненні з порушенням вимог Постанови КМУ № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 із застосуванням з 29 січня 2020 року показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, для визначення розмірів складових грошового забезпечення та про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення відповідно до положень Постанови КМУ № 704 (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18) за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2019 року; за період з 01 січня 2020 року по 29 жовтня 2020 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, шляхом його множення на відповідний тарифний коефіцієнт, а також здійснити перерахунок та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період проходження військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року, що були нараховані під час звільнення, шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року на відповідний тарифний коефіцієнт.

Відповідно до ч. 3 ст. 240 КАС про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала про залишення позову без розгляду може бути оскаржена.

Ч. 4 ст. 240 КАС установлено, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Враховуючи викладене та керуючись п. 3 ч. 1, ч. ч. 3-4 ст. 240, ст. ст. 241, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

1. Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в частині позовних вимог про зобов`язання нарахувати індексацію грошового забезпечення за вказаний період проходження військової служби з 14 серпня 2017 року по 29 жовтня 2020 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця): в період з 14 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року січень 2008 року; в період з 01 березня 2018 року по 29 жовтня 2020 року березень 2018 року та виплатити її неотриману частину за виключенням вже виплаченої частини індексації залишити без розгляду.

2. Роз`яснити особі, яка подала позовну заяву, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

4. Повне судове рішення складено 03 квітня 2024 року.

Суддя Т.О. Кравченко