Справа № 160/28869/23
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання відмови та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
06.11.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, в якій просить суд:
В обгрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що фактично відповідач відмовив ОСОБА_1 у прийнятті до виконання заяви про виконання рішення про стягнення коштів від 13.10.2023 року, до якої додано рішення суду та виконавчий лист у електронній формі. Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною, так як така відмова прийнята з мотивів, непередбачених підзаконним актом виконання судових рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників на підставі електронних виконавчих документів. При цьому представником позивача наголошено, що відповідачем порушено встановлені законодавством строки прийняття до розгляду заяви про виконання рішення про стягнення коштів від 13.10.2023 року з додатком, поданої позивачем у електронній формі, тобто допущено протиправну бездіяльність.
Ухвалою від 09.11.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання відмови та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху.
Ухвалою від 27.11.2023 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
17.01.2024 року позивачем через систему «Електронний суд» та на електронну пошту суду надіслано заяви про розрахунок судових витрат та їх стягнення, відповідно до яких просить стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн.
17.01.2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, яким заперечується проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, наголошуючи на такому. Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, не є нормативним документом, що регламентує повноваження органів Казначейства під час виконання судових рішень та не може бути підставою діяти у спосіб, визначений цим нормативним документом. Зазначена інструкція забезпечує здійснення діяльності щодо організації примусового виконання рішень органами державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Окрім того, станом на дату звернення позивача до відповідача частина 3 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» мала наступний зміст: «Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. У відзиві також звертається увага на тому, що жодної перешкоди в приведенні виконавчого листа до належної форми у відповідності до вимог частити 3 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент звернення позивач не мала. З метою виконання норм Закону №3200-ІХ, а також відповідно до Закону №1404-VІІІ, Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 року №2432/5 та спільного наказу Державної судової адміністрації України (далі «ДСА»), Міністерства юстиції України від 14.06.2022 року №177/2370/5 «Про затвердження Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих документів» державними підприємствами «Інформаційні судові системи» та «Центр судових сервісів» за дорученням ДСА України було реалізовано та з 12.09.2023 року впроваджено сервіс надсилання сторонам електронних виконавчих документів до Електронних кабінетів, а також можливості їх пред`явлення в електронній формі до державних і приватних виконавців для подальшого виконання, а не для пред`явлення до виконання органами Казначейства.
Представником відповідача наголошено, що виконання рішень Казначейством у спосіб онлайн не передбачене жодним регламентуючим діяльність Казначейства актом.
Разом з тим, як видно із позовної заяви, виконавчий лист в електронній формі у спірних правовідносинах виданий 18.08.2023 року та надісланий до виконання особистою електронною поштою, без використання АСДС.
Тобто, позивач фактично ототожнив діяльність Державної виконавчої служби України з діяльністю органів Казначейства.
Казначейство також не погоджується із посиланням Позивача на «порушення встановлених законодавством строків прийняття до розгляду, реєстрації та попереднього розгляду заяви про виконання рішення про стягнення коштів від 13.10.2023 року, оскільки згідно зі ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Таким чином, посилання про порушення Казначейством строків розгляду заяви безпідставні.
18.01.2024 року позивачем через систему «Електронний суд» та на електронну пошту суду подано відповідь на відзив. Позивач вказує, що Порядок №845 не забороняє та не виключає можливість виконання органом казначейства виконавчого документу, виданого в електронній формі та поданого в спосіб онлайн, оскільки це єдиний спосіб подання електронного документу. Окрім того, позивач не несе відповідальність за бездіяльність держави у системі управління органів казначейства. Відсутність у Порядку №845 прямих вказівок щодо порядку та способу виконання виконавчих документів, виданих в електронній формі, не позбавляє відповідача обов`язку виконати такий виконавчий документ, оскільки такий обов`язок прямо встановлено.
22.01.2024 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначено, що зі змісту відповіді на відзив вважає за потрібне вказати, що позивач не визнає різниці між діяльністю органів Юстиції та органів Казначейства, обґрунтовуючи свою позицію у спосіб, котрий не відповідає вимогам, затвердженим Кабінетом Міністрів України щодо виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників. Звертається увагу суду, що жодної перешкоди в приведенні виконавчого листа до належної форми у відповідності до вимог частити 3 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент звернення позивач не мала.
23.01.2024 року представником відповідача подано пояснення на заяву про розрахунок судових витрат та їх стягнення, якими аргументовано про відсутність правових підстав для задоволення такої заяви, зважаючи на об`єктивну завищеність фіксованої суми правової допомоги (40 000,000 грн) у вказаній справі.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду позов ОСОБА_1 до Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

18.08.2023 року Миколаївським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №400/6724/23, яким стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

У подальшому, позивач 13.10.2023 року звернулась до відповідача з заявою про виконання рішення суду, до якої додано наступні документи:

- лист Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області від 26.09.2023 року №13-12-10/5291 (електронна форма);

- виконавчий лист №400/6724/23, виданий 18.08.2023 року Миколаївським окружним адміністративним судом, про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн (електронна форма);

- рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.07.2023 року по справі №400/6724/23 (електронна форма).

Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області розглянуто вказану заяву та листом №04-11-11/14566 від 25.10.2023 року повідомлено позивача про таке.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року, рішення про стягнення коштів з державного бюджету виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. На виконання даної норми постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі Порядок).

Відповідно до п. 6 Порядку у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

- заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення);

- оригінал виконавчого документа;

- судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності).

Проте, до заяви від 13.10.2023 року не додано оригінал виконавчого листа Миколаївського окружного адміністративного суду по справі №400/6724/23 від 18.08.2023 року щодо стягнення коштів.

Зазначено, що Порядком №845 не передбачено виконання судових рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі електронних виконавчих документів.

У разі отримання належним чином оформленого пакету документів, Головним управлінням будуть вичинені дії, щодо виконання судового рішення, передбачені порядком та нормами чинного законодавства.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ), статтею 1 якого передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями пункту 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VІІІ унормовано, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною 3 статті 4 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Виконавчий документ може бути видано у формі електронного документа відповідно до Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Про електронні довірчі послуги. Порядок пред`явлення до виконання виконавчих документів, виданих у формі електронного документа, визначається Міністерством юстиції України.

Отже, наведеними нормами прямо передбачено можливість видачі судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, виконавчих листів в електронній формі за умови дотримання вимог відповідного законодавства.

Так, основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів передбачено Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 року №851-IV (далі - Закон №851-IV), дія якого поширюється на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів (ст. 2).

Відповідно до статті 5 Закону №851-IV електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму.

Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Приписами статті 7 Закону №851-IV передбачено, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу.

Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії.

Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом.

Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

За змістом статті 10 Закону №851-IV відправлення та передавання електронних документів здійснюються автором або посередником в електронній формі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем або шляхом відправлення електронних носіїв, на яких записано цей документ.

З аналізу положень Закону №851-IV слідує, що електронним документом є документ, інформація у якому зафіксована у вигляді електронних даних. Іншими словами, такий документ має бути створений у електронному вигляді. При цьому, для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.

При цьому, сукупний аналіз положень Закону №851-IV та Закону №1404-VІІІ дає підстави стверджувати, що виконавчий лист, виданий судом в електронній формі, є оригіналом електронного документу, копія якого може бути відображена на папері.

Пунктами 1, 5 Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих документів, затвердженим наказом Мінюсту України та ДСА України від 14.06.2022 року №177/2370/5, затверджено Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих документів, що додається, а також передбачено, що до запровадження Реєстру виконавчі документи можуть пред`являтися до виконання в електронній формі у порядку, визначеному Міністерством юстиції України, відповідно до статті 4 Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до пункту 6 цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування, крім пункту 1 цього наказу, який набирає чинності через 30 днів із дня опублікування повідомлення про початок функціонування Реєстру в газеті Голос України та на вебпорталі судової влади України.

На момент виникнення спірних правовідносин Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих документів не набрало чинності, отже мають застосовуватися нормативні приписи, що врегульовують спірні правовідносини до запровадження Реєстру, а саме виконавчі документи можуть пред`являтися до виконання в електронній формі у порядку, визначеному Міністерством юстиції України, відповідно до ст. 4 Закону №1404-VІІІ.

Нормами підпункту 1 пункту 9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України установлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.

Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком №845.

Положеннями пункту 2 Порядку №845 передбачено, що безспірне списання операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів; виконавчі документи оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно із ч. 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Органи Казначейства:

1) забезпечують у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку. Після виконання у повному обсязі виконавчого документа суду або іншого органу (посадової особи) такий документ повертається до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав з відміткою про його виконання;

2) вживають заходів до виконання виконавчих документів;

3) розглядають письмові звернення (вимоги) щодо виконання виконавчих документів осіб, які беруть участь у справі, державних виконавців, а також прокурорів - учасників виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 24 Порядку №845 стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

На виконання пункту 6 Порядку №845 у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

- заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення);

- оригінал виконавчого документа;

- судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

- оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

До заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів досудового розслідування та прокуратури тощо).

Пунктом 9 Порядку передбачено підстави, за яких орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі.

Слід зазначити, що ст. 8 Закону №851-IV передбачено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Електронний документ не може бути застосовано як оригінал:

1) свідоцтва про право на спадщину;

2) документа, який відповідно до законодавства може бути створений лише в одному оригінальному примірнику, крім випадків існування централізованого сховища оригіналів електронних документів;

3) в інших випадках, передбачених законом.

Нотаріальне посвідчення цивільно-правової угоди, укладеної шляхом створення електронного документа (електронних документів), здійснюється у порядку, встановленому законом.

Отже, чинним законодавством визначено, що електронний документ при наявності всіх необхідних реквізитів підтверджує здійснення операцій на підставі такого документу. При цьому, за змістом вищенаведеної норми, виконавчі листи, видані судом, не підпадають під виключення щодо можливості їх використання як оригіналів електронних документів.

Відтак, виконавчий лист, виданий в електронній формі з накладенням електронного цифрового підпису, відповідає вимогам Закону №1404-VІІІ.

Щодо вимоги позивача визнати викладену у листі №04-11-11/14566 від 25.10.2023 року відмову Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області прийняти до виконання виконавчий лист №400/6724/23 ОСОБА_1 протиправною, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач, отримавши електронний виконавчий лист у справі №400/6724/23, який виданий Миколаївським окружним адміністративним судом, направив на електронну пошту ГУ ДКС України у Дніпропетровській області - , заяву про виконання рішення суду по справі №400/6724/23 разом з виконавчим листом та з накладеним електронним підписом.

Листом ГУ ДКС України у Дніпропетровській області №04-11-11/14566 від 25.10.2023 року «Щодо розгляду звернення» позивача повідомлено, що Порядком №845 не передбачено виконання судових рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі електронних виконавчих документів. У разі отримання належним чином оформленого пакету документів, Головним управлінням будуть вичинені дії, щодо виконання судового рішення, передбачені порядком та нормами чинного законодавства.

Отже, фактично, відповідач діяв всупереч вимогам Порядку №845, не належно розглянувши заяву позивача про виконання рішення суду та не прийнявши відповідного рішення згідно вказаного Порядку, оскільки рішенням при розгляді питання про виконання виконавчих документів може бути або прийняття документів до виконання або повернення виконавчих листів без виконання.

Разом з тим, позивач просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, яка полягає у порушенні встановлених законодавством строків прийняття до розгляду, реєстрації та попереднього розгляду заяви про виконання рішення про стягнення коштів від 13.10.2023 року з додатком, яку подано ОСОБА_1 в електронній формі 13.10.2023 о 22:04 год. та отримано Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області 13.10.2023 року о 22:12 год., зареєстровано 17.10.2023 року за вхідним №10-27018 та попередньо розглянуто 25.10.2023 року, про що повідомлено 26.10.2023 року о 12:00 листом Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області від 25.10.2023 року №04-11-11/14566.

Суд наголошує, що саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Вказаний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 20.06.2019 року по справі №510/2198/16-а.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судового розгляду у цілому на несправедливий». При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

За принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині, що стосується процедурних аспектів при прийнятті оскаржуваного позивачем листа відповідача.

Враховуючи викладене, належним способом захисту буде визнання протиправною бездіяльності Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області щодо неприйняття рішення з приводу розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.10.2023 року про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду в частині стягнення коштів на підставі виконавчого листа №400/6724/23, виданого в електронній формі 18.08.2023 року Миколаївським окружним адміністративним судом, про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн., який подано ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку разом із рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.07.2023 року по справі №400/6724/23, виданого в електронній формі.

Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy) від 15.11.1996 року, п. 33, Reports 1996-V) Суд нагадує, що національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві (див. рішення у справі "Доменічіні проти Італії" (Domenichini v. Italy) від 15.11.1996 року, п. 33, Reports 1996-V).

Тож, вимога позивача про зобов`язання відповідача прийняти до виконання виконавчий лист у даному випадку буде втручанням у дискреційні повноваження.

Враховуючи встановлені у справі обставини та порушення прав позивача, з метою належного їх захисту суд вважає за належне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.10.2023 року про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду в частині стягнення коштів на підставі виконавчого листа №400/6724/23, виданого в електронній формі 18.08.2023 року Миколаївським окружним адміністративним судом, про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн., який подано ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку разом із рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.07.2023 року по справі №400/6724/23, виданого в електронній формі. з урахуванням висновків суду.

Дослідивши вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Разом з тим, 17.01.2024 року позивачем через систему «Електронний суд» та на електронну пошту суду надіслано заяви про розрахунок судових витрат та їх стягнення, відповідно до яких просить стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн.

Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу; витрати, що пов`язані із прибуттям до суду.

Так, за змістом приписів ч.1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1 та 2 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як зазначалося вище, за правилами ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Судом встановлено, що на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20000,00 грн., останнім надано:

- договір про надання правничої допомоги від 27.10.2023 року, укладений між адвокатом Кермач Андрієм Івановичем та позивачем, ОСОБА_1 ;

- акт надання-приймання послуг.

Верховним Судом в постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення14, 243-246, 293, 295, 296 про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів оплати витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для стягнення сум судових витрат на правничу допомогу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.

Розподіл судових витрат у вигляді судового збору не здійснюється, так як позивача звільнено від сплати судового збору.

Керуючись ст. 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. 93-ї Холодноярської Бригади, 1, ) про визнання відмови та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області щодо неприйняття рішення з приводу розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.10.2023 року про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду в частині стягнення коштів на підставі виконавчого листа №400/6724/23, виданого в електронній формі 18.08.2023 року Миколаївським окружним адміністративним судом, про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн., який подано ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку разом із рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.07.2023 року по справі №400/6724/23, виданого в електронній формі

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.10.2023 року про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду в частині стягнення коштів на підставі виконавчого листа №400/6724/23, виданого в електронній формі 18.08.2023 року Миколаївським окружним адміністративним судом, про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн., який подано ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку разом із рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.07.2023 року по справі №400/6724/23, виданого в електронній формі. з урахуванням висновків суду

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко