Справа № 520/29247/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Сліденко А.В.

04 квітня 2024 р. Справа № 520/29247/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Курило Л.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бідного Бориса Тихоновича на ухвалу з питання повернення позову Харківського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:

17.10.2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бідний Б.Т. звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУ ПФУ в Харківській області, пенсійний орган), які полягають в перерахунку пенсії ОСОБА_1 виходячи із 70 % грошового забезпечення з 01.01.2016 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі 76 % грошового забезпечення з 01.01.206 року, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2016 року без використання при такій виплаті постанов КМУ чи інших нормативно-правових актів, які надають боржнику можливість для відстрочення виплат, з урахуванням проведених виплат.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2023 року позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бідного Б.Т. залишено без руху у зв`язку з невідповідністю її вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України, та надано позивачеві строк для усунення недоліків десять днів з дня отримання копії ухвали, шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом та доказів, які свідчать про поважність причин пропуску цього строку.

Залишаючи без руху позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач повинен був дізнався про порушення свого права з дня отримання пенсійної виплати, проте звернувся до суду з істотним пропуском строку, визначеного ч. 2 ст. 122 КАС України.

28.10.2023 року на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бідного Б.Т. до суду надійшла заява, у якій останній просив поновити строк на звернення до суду.

В обґрунтування заяви представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бідний Б.Т. зазначив, що оскільки суб`єкт владних повноважень - відповідний орган ПФУ - протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) стосовно пенсіонера, чим порушує його право на соціальних захист - пенсійне забезпечення, а тому протиправна невиплата пенсії або протиправне невідновлення виплати пенсії, що сталися з вини держави в особі її компетентних органів, можуть бути віднесені до триваючих правопорушень. Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень від особи заяви, до якої додано пакет необхідних документів. Відлік строків для звернення до суду розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків, якщо інше прямо не передбачено законом.

Також представник позивача зазначив, що застосована судом практика не стосується спірних правовідносин, оскільки позивачем оскаржуються дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо зменшення розміру пенсії, призначеної відповідно до Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-XII), з 76% до 70% після здійснення перерахунку на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з 01.01.2016 року. Саме щодо спірних правовідносин Верховним Судом висловлено правову позицію у постанові від 06.12.2022 року по справі № 711/8648/17, згідно якої у зразковій справі № 820/6514/17 колегія суддів Касаційного адміністративного суду зазначила, що КАС України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Натомість спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та строки перерахунку пенсій є Закон № 2262-XII. Згідно з ч. 3 ст. 51 Закону № 2262-XII (у редакції закону України від 15.07.2015 року № 614, який набрав чинності 01.01.2016 року) перерахунок пенсій у зв`язку зі зміною хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Крім того представник позивача зазначив, що перерахунок розміру пенсії позивачки у зв`язку з набуттям чинності постановою № 988 та Законом України від 23.12.2015 року № 900-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», яким внесено доповнення до статті 63 Закону № 2262-XII, не проведений з 01.01.2016 року саме з вини державних органів, на яких покладено обов`язок щодо перерахунку та виплати пенсії. Отже, право позивачки щодо перерахунку пенсії з 01.01.2016 року є абсолютним та не може бути обмежено будь-яким строком у силу вимог ч. 3 ст. 51 Закону № 2262-XII.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 року викладені у заяві твердження щодо не пропуску строку звернення до суду - визнано необґрунтованими. Вимоги ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2023 року у справі № 520/29247/23 - визнано невиконаними. Позов повернуто заявникові.

Повертаючи адміністративний позов на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових. Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Заявник протягом майже 8 років одержував пенсію, обчислену із використанням показника відсоткового значення у "70%" грошового забезпечення і увесь цей час не опікувався станом власних прав у сфері пенсійного забезпечення.

Також суд зазначив, що управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень з приводу зміни під час такого перерахунку (який був проведений у добровільному порядку, а не на виконання рішення суду) показника відсоткового значення пенсії заявника із «76 % грошового забезпечення» до « 70% грошового забезпечення» не підпадає під дію ч. 3 ст. 51 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ), позаяк здійснюється безвідносно до відомостей довідки про підвищене грошове забезпечення, а зумовлено правомірним (на думку суб`єкта владних повноважень) застосуванням поточної редакції ст. 13 Закону № 2262-ХІІ.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бідний Б.Т. просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі представник позивач зазначає, що судом не прийнято до уваги, що перерахунок пенсії позивача з 01.01.2016 року здійснено у 2018 році на виконання постанови КМУ від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб», відповідно до постанови № 988, та зменшено розмір пенсії позивача з 76 % до 70 % відповідно до ст. 13 Закону № 2262-ХІІ. Також, представник позивача зазначив, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з неправильним нарахуванням або не проведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає, та ст. 51 Закону № 2262-ХІІ має преюдиційне значення.

На час розгляду справи, відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 294 КАС України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 320 КАС України слід частково скасувати, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Харківській області та отримує пенсію відповідно Закону № 2262-ХІІ в розмірі 76 % грошового забезпечення з 02.06.2010 року (а.с. 40).

На виконання вимог постанови КМУ «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 № 103 (постанова № 103), пенсійним органом з 01.01.2016 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 із розрахунку 70% відповідних сум грошового забезпечення (а.с. 39).

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бідний Б.Т. звернувся до ГУ ПФУ в Харківській області із адвокатським запитом від 26.05.2023 року за № 21584/8 щодо пенсійного забезпечення ОСОБА_1 .

У відповідь на адвокатський запит пенсійний орган листом № 2000-0203-8/72052 від 30.05.2023 року повідомив представника позивача, що ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону № 2262-ХІІ з 02.06.2010 року. Згідно з вимогами постанови № 103, з 01.01.2016 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідки про розмір грошового забезпечення, яку надано уповноваженим органом. Також надано інформацію щодо складових пенсії ОСОБА_1 38 (а.с. 20-21).

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що згідно з вимогами ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись». Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 року у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами ПФУ, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу ПФУ відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 ст. 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час,триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Оскільки початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Частиною 1 ст. 52 Закону № 2262-ХІІ унормовано, що особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, пенсія виплачується органами Пенсійного фонду України щомісяця, не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України, незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця його проживання, через організації, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Колегія суддів зазначає, що отримання представником позивача листа відповідача від 30.05.2023 року у відповідь на його адвокатський запит не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 4-х років після отримання пенсії у 2018 році (у розмірі, встановленому п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103).

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 року у справі № 240/12017/19 відступив від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 року у справі № 816/197/18, від 20.10.2020 року у справі № 640/14865/16-а, від 25.02.2021 року у справі № 822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави, а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем рішення від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період та дійшла такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого ст. 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Щодо посилання представника позивача в адміністративному позові на положення ч. 3 ст. 51 № Закону № 2262-ХІІ, колегія суддів зазначає, що у спірних правовідносинах пенсійним органом у 2018 році був проведений перерахунок розміру раніше призначеної пенсії позивача з 01.01.2016 року, однак під час такого перерахунку був змінений відсотковий розмир грошового забезпечення позивача, що не підпадає під дію ч. 3 ст. 51 Закону № 2262-ХІІ, оскільки здійснюється безвідносно до відомостей довідки про підвищене грошове забезпечення, а зумовлено правомірним (на думку відповідача) застосуванням поточної редакції ст. 13 Закону № 2262-ХІІ.

Крім того колегія суддів вважає, що висновки, викладені в постанові Верховного Суду у справі № 711/8648/17, не належать застосуванню до спірних правовідносин, оскільки стосуються перерахунку пенсії у зв`язку з зміною розміру грошового забезпечення, у той час як у спірних правовідносинах правовій оцінці підлягає управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень щодо зменшення відсоткового розміру грошового забезпечення, котре здійснюється однократно у часі і не має триваючого характеру.

Зміст поданої позовної заяви, клопотання про поновлення строку та апеляційної скарги не містить будь-яких доводів з приводу того, що позивач з 2018 року не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо з`ясування обставин перерахунку його пенсії та звернутися до суду за захистом своїх прав у встановлений законом строк.

Судом встановлено, що позовна заява, яка є предметом цього аналізу, подана заявником до суду лише 17.10.2023 року.

Таким чином позовні вимоги, які охоплюють період, що передує шестимісячному строку звернення до суду з цим позовом, тобто з 01.01.2016 року по 17.04.2023 року, заявлені з пропуском строку, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України.

Такий самий принцип обчислення строку звернення до суду з позовом застосований Верховним Судом у постанові від 17.01.2023 року у справі № 620/2043/19, від 18.01.2023 року у справі № 460/2461/21, від 10.04.2023 року у справі № 240/18017/22.

Відтак, враховуючи проаналізоване, вірним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви в частині позовних вимог, що охоплюють період з 01.01.2016 року по 17.04.2023 року.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у решті вимог, що стосуються періоду, починаючи з 17.04.2023 року, позов поданий у строк, встановлений законом.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви в частині позовних вимог, що охоплюють період з 17.04.2023 року, а тому, зазначена ухвала суду підлягає частковому скасуванню, а справу слід передати на розгляд суду першої інстанції в частині позовних вимог з 17.04.2023 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині позовних вимог, що охоплюють період з 17.04.2023 року, а справа направленню до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду в означеній частині.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бідного Бориса Тихоновича задовольнити частково.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року, - скасувати в частині позовних вимог ОСОБА_1 , що охоплюють період з 17.04.2023 року.

Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в частині позовних вимог ОСОБА_1 , що охоплюють період з 17.04.2023 року, - направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

В іншій частині ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді Л.В. Курило А.О. Бегунц