Справа № 208/820/24
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 208/820/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

секретарі судового засідання Рівній В.В.,

за участі представника позивача Мельника Д.П.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Вишневського А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Вишневського Андрія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року в адміністративній справі №208/820/24 (головуючий суддя I-ї інстанції - Івченко Т.П.) за позовом Відділу №14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання особи, поміщеної до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення видворення за межі території України, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 06.02.2024 року звернувся до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з даним позовом, в якому просив:

- продовжити строк затримання та перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянки рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на шість місяців з 11.02.2024 року.

В обґрунтування позову зазначено, що громадянка рф ОСОБА_1 , востаннє прибула до України 06.07.2018 року з рф та з того часу з України не виїжджала. В`їзд на територію України було здійснено на підставі ч.5 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Позивач зазначає, що втративши підстави для подальшого перебування на території України, громадянка рф ОСОБА_1 ухилилась від виїзду з України. До органів та підрозділів ДМС України з питання отримання документів на право легального проживання в Україні відповідач не зверталась. Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 11.08.2023 року у справі №208/7453/23 затримано ОСОБА_1 та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців, який закінчується 11.02.2024 року, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року позов задоволено.

Продовжено строк затримання та перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ОСОБА_1 , яка є громадянкою рф, терміном на шість місяців, тобто по 11.08.2024 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у справах про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення необхідна одночасна наявність двох умов, а саме: відсутність співпраці з боку іноземця з органами державної міграційної служби та неодержання інформації з країни його походження. Разом з тим, позивач не надав будь-яких належних доказів, які свідчили про те, що протягом останніх півроку позивачем вживалися заходи, спрямовані на виконання рішення суду про примусове видворення. Апелянт вказує, що спеціальною нормою, яка визначає підстави для продовження строку тримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, є частина 11 статті 289 КАС України, зміст якої розкривається частиною 13 цієї ж статті. В даному випадку апелянт вважає, що оскільки позивачем не надано доказів щодо належного та своєчасного вжиття заходів щодо ідентифікації та документування відповідача в установленому порядку, підстави для задоволення позову та продовження строку затримання на шість місяців з метою забезпечення примусового видворення відповідача, який підлягає примусовому видворенню за межі України, відсутні.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив вимоги скарги залишити без задоволення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач та представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник позивача просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка рф, місце народження м.Горький, рф, востаннє прибула до України 06.07.2018 року з рф строком на 90 днів, та з того часу з України не виїжджала. Довідки на тимчасове перебування в Україні не отримувала.

Втративши підстави для подальшого перебування на території України, відповідач не здійснила дій на легалізацію свого перебування в Україні, із заявою про продовження терміну перебування на території України, чи із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області не зверталася, інформація щодо визнання відповідача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, відсутня.

Будучи обізнана про строк перебування громадян іноземних держав на території України, з території України до завершення встановленого строку не виїхала, дій на легалізацію свого перебування в Україні не здійснила.

Вказані обставини відповідачем не заперечуються та не спростовано.

Кілійським районним відділом ГУ ДМС у Одеській області відносно громадянки рф ОСОБА_1 складено протокол серії ПР МОД №000729 від 22.10.2019 року про скоєння відповідачем правопорушення, передбачено ч.1 ст.203 КУпАП. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення 22.10.2019 року прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу розміром 1700 грн..

Вказана постанова відповідачем не оскаржувалась, штраф не сплачено.

На підставі ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Кілійським РВ ГУ ДМС у Одеській області 22.10.2019 року прийнято рішення №5 про примусове повернення в країну походження, яким ОСОБА_1 зобов`язано залишити територію України у термін до 21.11.2019 року. Відповідач з вказаним рішенням ознайомлена, що підтверджується її особистим підписом, але у зазначений строк, а саме до 22.11.2019 року не виїхала за межі території України, тобто рішення не виконала.

10.08.2023 року Заводським відділом у м.Кам`янському ГУ ДМС у Дніпропетровській області отримано подання Управління міграційного контролю ГУ НП в Дніпропетровській області від 09.08.2023 року №4/2-1346, в якому зазначено, що згідно інформаці Південно-Східного міжрегіонального управління з питань кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, відносно іноземних громадян, які відбувають покарання, 11.08.2023 року з Державної установи «Кам`янська виправна колонія №34» звільняється громадянка рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджена 19.06.2020 року Приморським районним судом м.Одеси за ст.185 ч.2 КК України на строк 1 рік 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік; 19.05.2021 року Малинівським районним судом м.Одеси за ст.185 ч.2 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; 23.05.2022 року Ізмаїльським районним судом Одеської області за ст.185 ч.1, 185 ч.2, 15 ч.2 185 ч.2 КК України на строк 2 роки 6 місяців позбавлення волі; 03.05.2023 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ст.185 ч.2 КК України до 2 років 7 місяців позбавлення волі.

28.06.2023 року Державною установою «Кам`янська виправна колонія №34» на адресу Заводського відділу у м.Кам`янському ГУ ДМС України в Дніпропетровській області надано характеристику, автобіографію та довідку з фото засудженої ОСОБА_1 , копію паспорта громадянки рф, виданого 25.05.2016 року терміном дії до 25.05.2021 року.

Заводським відділом у м.Кам`янському ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 11.08.2023 року відносно ОСОБА_1 прийнято рішення про примусове її повернення до країни походження, проте як встановлено міграційною службою, особа не має доходу та джерела фінансування, а також чинного документу на підтвердження особи та її громадянства, з врахуванням того що паспорт, за яким здійснила остання перетин державного кордону, втратив свою дію 25.05.2021 року.

Вказані обставини встановлені рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11.08.2023 року у справі №208/7453/23. Цим же рішенням затримано та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянку рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подавала апеляційну скаргу, проте ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.04.2024 року у відкритті апеляційного провадження відмовлено з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження.

Відтак, рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11.08.2023 року у справі №208/7453/23 набрало законної сили 02.04.2024 року.

Відповідач не має діючого документу на підтвердження своєї особи, що дозволило б їй самостійно залишити територію України, як і не має джерела доходу (фінансування) для виїзду за межи України. Крім того, не зважаючи на роз`яснення суду щодо порядку та підстав отримання права на перебування в Україні, під час знаходження відповідачки ОСОБА_1 в Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців ДМС України, не вчинено дій на отримання легалізації її статусу та права перебування в Україні.

У зв`язку з наведеним вище, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із частиною 11 статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до вимог частин 12-13 статті 289 КАС України про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

З аналізу зазначених норм вбачається, що під час вирішення адміністративного позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню підлягає, зокрема, неможливість ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

При цьому, на позивача покладено обов`язок висвітлити, які дії або заходи вживалися для ідентифікації іноземця або особи без громадянства.

Судом встановлено, що позивачем неодноразово направлялись запити та клопотання в передбаченому порядку до компетентних органів, а тому посилання скаржника на відсутність будь-яких дій з боку позивача для ідентифікації особи відповідача є безпідставними.

Відповідач не вжила заходів, визначених порядком для легалізації та отримання права залишитися на території України, починаючи з 06.07.2018 року як до дня її затримання, так і до теперішнього часу.

Як зазначалось вище, рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11.08.2023 року у справі №208/7453/23 ОСОБА_2 затримано та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України (а.с.7-10).

Вказане рішення набрало законної сили 02.04.2024 року .

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.8 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Колегією суддів не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідач залишав країну свого національного походження у зв`язку з побоюванням стати жертвою переслідувань в розумінні ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач пояснила, що бажає жити в Україні, проте не може пояснити, чому своєчасно не вживала дій для отримання документів на законне перебування на території України.

На думку колегії суддів, така пасивна поведінка відповідача свідчить про нехтування останньою як вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», так і своєю долею при перебуванні на території України.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, і такі обставини відповідачем не заперечуються, перебуваючи на території України без законних на те підстав з 06.10.2018 року (06.07.2018 року перетнула кордон України з правом перебування в Україні протягом 90 днів), ОСОБА_2 неодноразово скоїла злочини, за що притягувалася до кримінальної відповідальності та відбувала покарання за судовими вироками.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 тривалий час перебуває на території України без законних підстав (граничний термін перебування в Україні закінчився 06.10.2018 року), термін дії паспорту громадянки рф на ім`я ОСОБА_1 закінчився 25.05.2021 року та відповідач не вживала будь-яких заходів для легалізації свого перебування в Україні; дії вчинені відповідачем на території України суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України, охорони громадського порядку, захисту прав та інтересів громадян України, оскільки ОСОБА_1 неодноразово притягалась до кримінальної відповідальності та була засуджена за судовими вирокам, в тому числі і до позбавлення волі; неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за порушення міграційного законодавства; відсутність у відповідача легального працевлаштування в Україні та законних джерел прибутку та, як наслідок, відсутність можливості самостійно покинути територію України.

Апеляційний суд вважає, що на даний час неможливо забезпечити примусове повернення відповідача до країни походження, оскільки отримання інформації про підтвердження особи ОСОБА_1 або документів, необхідних для ідентифікації особи відповідача чи її громадянства в передбаченому законом порядку, є неможливим через розрив дипломатичних відносин з країною-агресором, що унеможливлює походження процедури ідентифікації особи як іноземця чи реадмісію особи у зазначений строк, або прийняття рішення за заявою про визнання її біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, що об`єктивно впливає на строки її затримання.

Крім того, нормами чинного законодавства передбачено, що у разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

За наявності умов, за яких неможливо прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Як встановлено апеляційним судом, 01 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Управління державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що на теперішній час рішення за вказаною заявою ГУ ДМС у Дніпропетровській області не отримано.

Враховуючи те, що на час розгляду справи, рішення міграційного органу за вказаною вище заявою про відсутнє, то, відповідно, наявні підстави для продовження строку затримання ОСОБА_1 в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 12.11.2020 року у справі №473/1650/20.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність підстав, передбачених частиною 13 статті 289 КАС України для подовження строку затримання відповідача в ПТПІ, колегія суддів до уваги не приймає з наведених вище обставин.

Таким чином, судом першої інстанції правильно зазначено, що Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області доведено вжиття всіх належних та допустимих заходів, спрямованих на ідентифікацію відповідача та забезпечення примусового її повернення до країни проходження, з чим погоджується колегія суддів.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки відповідач не виконав в установлений строк без поважних причин рішення позивача про примусове повернення; у відповідача відсутні як документи на право перебування на території України, так і діючий паспорт, а також те, що рішення міграційного органу за заявою відповідача про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відсутнє, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення адміністративного позову.

Доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Вишневського Андрія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року в адміністративній справі №208/820/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2024 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко