Справа № 420/27585/23
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до 32-й реактивний артилерійський полк (військова частина НОМЕР_1 ) у складі Військово-Морських Сил Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 10 жовтня 2023 року надійшов позов ОСОБА_1 до 32-й реактивний артилерійський полк (військова частина НОМЕР_1 ) у складі ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому позивач просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) у складі Військово-Морські Сили Збройних Сил України щодо відмови та перешкоджанню у звільнені ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі підпункту «В» пункту 3 частини 5 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю;

2) зобов`язати НОМЕР_2 реактивна артилерійський полк (Військова частина НОМЕР_1 ) у складі Військово-Морські Сили Збройних Сил України, в особі її командира, звільнити ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі підпункту «в» пункту 3 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю;

3) зобов`язати НОМЕР_2 реактивна артилерійський полк (Військова частина НОМЕР_1 ) у складі Військово-Морські Сили Збройних Сил України, в особі її командира, виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) у складі Військово-Морські Сили Збройних Сил України, та направити його особову справу до ІНФОРМАЦІЯ_4 для постановки на військовий облік.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє до цього часу. Командир 2 артилерійського взводу 7 артилерійського батареї 3 артилерійського дивізіону ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 реактивний артилерійський полк у складі Військово-Морських Сил Збройних Сил України). ОСОБА_1 має дружину ОСОБА_2 з ІІ групою інвалідності з дитинства, також батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , має ІІ групу інвалідності та мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , інвалід ІІІ групи. 27.02.2023 ОСОБА_1 звернувся з рапортом з додатками до командира НОМЕР_2 реактивний артилерійський полк (Військова частина НОМЕР_1 ) у складі ВійськовоМорських Сил Збройних Сил України щодо звільнення його з війскової служби на підставі підпункту «в» пункту 3 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю відповідь на теперішній час не надходила щодо розгляду рапорту.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 16.10.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків шляхом надання до суду позовної заяви з повним зазначенням адреси позивача.

31.10.2023 суддя ухвалив прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 ; відкрити провадження у адміністративній справі; розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

26.12.2023 суд ухвалив позовну заяву ОСОБА_1 до 32-й реактивний артилерійський полк (військова частина НОМЕР_1 ) у складі ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити певні дії залишити без руху та зазначив, що недоліки позовної заяви повинні бути усунені шляхом надання до суду заяви про поновлення строку на звернення до суду із наведенням підстав для такого поновлення.

03.01.2024 суд ухвалив заяву позивача про поновлення пропущеного строку на звернення до суду задовольнити; поновити ОСОБА_1 пропущений строк на звернення до суду; продовжити розгляд справи №420/27585/23.

03.01.2024 суд ухвалив витребувати у 32-й реактивний артилерійський полк (військова частина НОМЕР_1 ) у складі ІНФОРМАЦІЯ_2 інформацію та її документальне підтвердження щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 від 27.02.2023, чи приймалось рішення за наслідком такого розгляду та чи доведено таке рішення (у разі його прийняття) до відома ОСОБА_1 .

11.01.2024 суд ухвалив залучити до участі у справі № 420/27585/23 в якості другого відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ; розпочати розгляд адміністративної справи № 420/27585/23 спочатку.

16.11.2023 до суду (вх.№ЕС/15174/23) від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та вказує, що позивач не звертався з рапортом про звільнення його у запас з підстав наявності у його дружини інвалідності, при цьому, підстава, що зазначена в рапорті не підтверджена належними доказами.

21.11.2023 до суду (вх.№ЕС/15759/23) від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якій заявник на задоволенні позовних вимог наполягає та вказує, що його дружина не може самостійно самообслуговуватися і потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, крім того вказує, що командир зобов`язаний організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту.

09.01.2024 до суду (вх.№ЕС/1101/24) від військової частини НОМЕР_1 , на виконання вимог ухвали суду від 03.01.2024 надійшла заяву, у якій відповідач зазначає, що ним було розглянуто рапорт ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби та направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою погодження рапорту військовослужбовця. Військова частина НОМЕР_1 отримала лист від Кадрового центру Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 20.03.2023 №747/1/1014 у якому зазначено, що документи щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби повертаються без реалізації у зв`язку з відсутністю підстав для звільнення. Оскільки на цей момент позивач перебував у відрядженні, відповідь щодо розгляду його рапорту про звільнення доведена у телефонному режимі.

24.01.2024 до суду (вх.№ЕС/3689/24) від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та наполягає на визначенні підстав для звільнення ОСОБА_1 виключно відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», без застосування ч.4 ст.26 цього Закону. Підкреслює, що надані позивачем документ, у якості підстави для звільнення, не є належними доказами наявності таких підстав.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено таке.

Відповідно до витягу з наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 27.05.2021 №181 (а.с.144), наказано призвати на військову службу за призовом особу офіцерського складу до Збройних Сил України молодшого лейтенанта ОСОБА_1 .

На підставі витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.09.2021 №179 (а.с.84), молодшого лейтенанта ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення, як такого, що призначений наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 26.08.2021 №338 на посаду командира взводу управління командира 7 реактивної артилерійської батареї 3 реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Матеріали справи містять витяги з наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.01.2023 №1 та від 16.04.2023 №106 (а.с.119), відповідно до яких ОСОБА_1 з 01.01.2023 по 16.04.2023 перебував у відрядженні до ОКП ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_7 » Дніпропетровської області.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 22.11.2022 (а.с.22, 64), ОСОБА_5 є дружиною ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААг від 26.09.2022 (а.с.17, 43), ОСОБА_6 є інвалідом ІІ групи. Інвалідність встановлена на строк до 1 жовтня 2023 року.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 21.09.2021 (а.с.16, 62) державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства, ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи. Державну соціальну допомогу продовжено до 30.09.2023.

Матеріали справи містять Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі №47 від 25.01.2023 (а.с.19, 45), відповідно до якого ОСОБА_2 рекомендовано соціальні послуги.

Матеріали справи містять індивідуальну програму реабілітації інваліда №1643 від 26.09.2022 ОСОБА_2 (а.с.20-21, 46-49).

Матеріали справи містять рапорт від 27.02.2023 (а.с.18, 61) командира взводу управління командира 7 реактивної артилерійської батареї 3 реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_7 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 наступного змісту:

« ОСОБА_8 клопотання перед вищим командуванням про звільнення мене зі Збройних Сил України у запас на підставі підпункту «в» пункту 3 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батаками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Прошу Вас виплатити мені все необхідне грошове забезпечення включно до дня звільнення.

Від проходження військово-лікарської комісії відмовляюсь, вважаю себе здоровим.

Від проходження служби у військовому резерві відмовляюсь.

Претензій до командування військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України не маю.

Документи для постановки на військовий облік прошу направити до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

До рапорту додаю:

1.Копію свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 , в 1 примірнику на 1 аркуші;

2.Копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 26.09.2022 серія 12 ААГ №027896, в 1 примірнику на 1 аркуші;

3.Копію посвідчення особи, яка одержує державну соціальну допомогу серія НОМЕР_5 від 21.09.2021, в 1 примірнику на 1 аркуші;

4.Копію індивідуальної програми реабілітації інваліда №1643 від 26.09.2022, в 1 примірнику на 2 аркушах;

5.Копію Висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі №47 від 25.01.2023, в 1 примірнику на 1 аркуші;

6.Копію листа Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи від 23.02.2023 №180/03-02/01, в 1 примірнику на 1 аркуші».

При цьому, відповідач у відзиві на позовну заяву підтверджує отримання цього рапорту 27.02.2023 за вх.№2/2698.

ІНФОРМАЦІЯ_1 скерував на адресу військової частини лист від 20.03.2023 №747/1/1014 (а.с.82) у якому зазначав, що повертає без реалізації документи щодо звільнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 з військової служби у запас на підставі підпункту «в» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з відсутністю підстав для звільнення.

Вважаючи бездіяльність щодо не звільнення його у запас на підставі поданого рапорту, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (частина 1).

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (частина 3).

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина 5).

Звільнення з військової служби визначає стаття 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до пункту «в» частини 3 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, звільняються із служби на підставах: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» затверджено порядок сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу.

Згідно вищезазначеного порядку військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема:

- необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Зміст наведеного правового регулювання свідчить на користь висновку, що стосовно осіб, які є старшими 18 років, відповідні обставини мають бути підтверджені медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.

З матеріалів адміністративної справи, судом встановлено, що позивач подавався до свого командування рапорт про звільнення з лав Збройних сил України на підставі п. «в» ч. 3 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», однак до пакету документів, що позивач долучив до рапорту, не долучив відповідний медичний висновок медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Так, положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317, яке визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Підпунктом 1 п.11 Положення визначено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, груп інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

В свою чергу, відповідно до пункту 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 №189, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.06.2021 за №731/36353, лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет І типу (інсулінозалежний) - до досягнення дитиною 16-річного віку.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. А необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитинною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

За таких обставин, норми Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та постанови Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013, не містять суперечностей щодо їх змісту, оскільки положення постанови конкретизують суб`єкт, який видає медичний висновок у залежності від віку особи, яка потребує стороннього догляду.

Суд підкреслює, що ОСОБА_1 звертався до позивача із рапортом про його звільнення саме з підстав «через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батаками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років».

Суд критично оцінює лист Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи №180/03-02/01 від 23.02.2023 (а.с.92), де адресант вказує, що довідка за формою про необхідність стороннього догляду не передбачена нормативними документами, якими в своїй роботі керуються медико-соціальні експертні комісії, як на неможливість позивачем підтвердити зазначені факти, оскільки, як зазначено судом, обставини про необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батаками своїми чи дружини (чоловіка) повинні бути підтверджені саме висновком медико-соціальної комісії.

При цьому, для підтвердження необхідності стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батаками своїми чи дружини (чоловіка), позивач повинен був надати разом із рапортом про звільнення такий висновок медико-соціальної експертної комісії про те, що вказані особи потребують постійного стороннього догляду, чого ним зроблено не було.

Таким чином, на час розгляду даної справи та за наявних у матеріалах справи доказів у суду відсутні підстави на користь висновку для визнання за позивачем права на звільнення зі служби в Збройних Силах України через сімейні обставини, а саме, через необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батаками своїми чи дружини (чоловіка).

Оскільки судом за наслідком розгляду даної справи не було встановлено підстав для звільнення позивача зі служби, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права на повторне подання рапорту на звільнення у разі оформлення належних доказів на підтвердження права на звільнення з військової служби за визначеною ним підставою.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.ч. 1 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, тому відсутні правові підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до 32-й реактивний артилерійський полк (військова частина НОМЕР_1 ) у складі Військово-Морських Сил Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 );

Відповідачі:

НОМЕР_2 реактивний артилерійський полк (військова частина НОМЕР_1 ) у складі Військово-Морських Сил Збройних Сил України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 );

- Кадровий центр Військово-Морських Сил Збройних Сил України ( АДРЕСА_3 ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА

.