Справа № 500/310/24
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про поновлення строку звернення до суду

Справа № 500/310/24

04 квітня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження питання про поновлення строку звернення до суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Матвіяса Андрія Богдановича звернувся до суду з позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі Постанова №168), у сумі 30000 грн щомісячно за період з 24.02.2022 по 20.01.2023;

зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Тернопільській області видати наказ, на підставі якого нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду відповідно до Постанови №168 у сумі 30000 грн щомісячно за період з 24.02.2022 по 20.01.2023.

Позов обґрунтований тим, що позивач з 16.03.2020 проходив службу в Територіальному управлінні Служби судової охорони у Тернопільській області. Пунктом 1 Постанови №168 встановлено, що на період дії воєнного стану, зокрема, співробітникам Служби судової охорони виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно з відповідями на адвокатські запити (від 19.10.2022 та від 29.12.2023), додаткова винагорода не виплачена позивачу, оскільки у затвердженому Державною судовою адміністрацією Україні кошторисі територіального управління Служби судової охорони Тернопільській області на 2022 рік видатки на її виплату не передбачались і не затверджувались, її виплата відбудеться після надходження додаткових асигнувань.

З огляду на ці відповіді представник позивача вказує, що відповідач погоджувався з наявністю у ОСОБА_1 права на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, однак не міг її нарахувати через відсутність бюджетних асигнувань. Крайня відмова провести нарахування та виплату грошової допомоги на заяву представника позивача від 08.01.2024 надійшла 15.01.2024. Саме від цієї дати (з наступного дня від отримання рішення, прийнятого за результатами досудового врегулювання спору) представник позивача вважає розпочинається строк звернення до суду.

Також представник позивача зазначив, що хоч відповідач не заперечує права позивача на виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, і зобов`язувався її виплатити після надходження відповідних бюджетних асигнувань, однак подальше очікування добровільного виконання вимог законодавства було недоцільним, звернення до суду з цим позовом буде найбільш ефективним способом захисту прав позивача.

Ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.01.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви (десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху).

Позивачу у цей строк необхідно було усунути недоліки позовної заяви шляхом подання (надіслання) до суду заяви про поновлення строку звернення до суду, у якій вказати поважні причини пропуску цього строку в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови №168, за період з 19.07.2022 по 20.01.2023, навести обставини, які об`єктивно перешкоджали позивачу своєчасно звернутися до суду, та надати відповідні докази на їх підтвердження.

На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху 07.02.2024, у строк, встановлений судом, від представника позивача до суду надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду. У заяві, зокрема, вказано, що у позивача були законні сподівання на одержання грошового забезпечення у повному розмірі при наявності відповідних бюджетних асигнувань. Відстрочення виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, не є свідченням того, що позивач, який має право на її отримання, втрачає таке право. Нарахування та виплата додаткової винагороди відтерміновується у часі, право на отримання якої позивачем вже набуте та зберігається за ним до моменту збільшення відповідного кошторису.

Також зазначає, що 24.04.2023 позивач був звільнений зі Служби судової охорони за власним бажанням, та покликаючись на норми статті 116 Кодексу законів про працю України, стверджує, що при звільненні він мав би отримати письмове повідомлення про суми, нараховані і виплачені йому при звільненні, у тому числі в повідомленні мала б бути зазначена сума нарахованої додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, та причини відтермінування її виплати. У відповідь на адвокатський запит відповідачем надано розрахунок за період з 01.02.2022 по 24.04.2023, який можна вважати вищезгаданим повідомленням. З огляду на отримання такого повідомлення позивачем лише 02.02.2024, просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити такий строк.

Ухвалою суду від 12.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений статтею 258 КАС України, та з урахуванням положень статей 257-262 КАС України.

Одночасно в цій ухвалі суд зазначив, що позов подано з пропуском строку звернення до суду, встановленого законом. Водночас за обставин цієї справи суд вважав за доцільне вирішити питання наявності поважних причин пропуску такого строку під час розгляду справи по суті та після з`ясування позиції відповідача з цього питання.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву. Територіальне управління Служби судової охорони у Тернопільській області проти позову заперечило, зазначивши, що згідно з пунктом 10 Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони грошове забезпечення співробітникам виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби на грошове забезпечення.

При цьому у затвердженому Державною судовою адміністрацією України кошторисі Служби судової охорони на 2022 рік та відповідних кошторисах територіальних управлінь Служби судової охорони, видатки на виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, не передбачались та не затверджувалися, у зв`язку з чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс відповідача не дозволяє здійснити таку виплату.

Додатково зауважено, що відповідачем та керівництвом Служби судової охорони проводиться необхідна робота щодо отримання з резервного фонду держбюджету асигнувань, необхідних для реалізації Постанови № 168. Одразу після надходження цих асигнувань необхідні накази будуть видані за встановленим порядком та додаткова винагорода буде нарахована і виплачена співробітникам Служби.

Додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, ОСОБА_1 не нараховувалася та не видавався наказ на її виплату, однак відповідач вказує, що й не було відмовлено щодо виплати такої винагороди.

Стосовно дотримання строку звернення до суду, то відповідач зазначив, що позовні вимоги, які стосуються нарахування і виплати позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, за період з 28.02.2022 по 18.07.2022 не обмежені будь-яким строком звернення до суду.

Щодо періоду з 19.07.2022 по 31.12.2022 зауважив, що зазначена винагорода підлягала виплаті щомісячно, а тому про порушення свого права щодо неотримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, позивач повинен був дізнатися при отриманні грошового забезпечення за відповідний місяць. Отримуючи кожного місяця грошове забезпечення, позивач був обізнаний про те, що не отримував спірну винагороду. До суду із цим позовом позивач звернувся 18.01.2024, пропустивши тримісячний строк звернення до суду із позовною вимогою щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови №168.

З огляду на вказане представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.69-81).

На даний час судом не вирішено питання наявності підстав для поновлення строку звернення до суду.

Оцінюючи повідомлені представником позивача обставини у заяві про поновлення строку звернення до суду, міркування відповідача, а також обставини викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

ОСОБА_1 проходив службу в Територіальному управлінні Служби судової охорони у Тернопільській області з 16.03.2020 по 24.04.2023, з 01.01.2021 був призначений (переміщений по службі) на посаду контролера І категорії 2 відділення 2 взводу охорони 1 підрозділу охорони Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області, що підтверджується наказами начальника Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області № 483 о/с від 21.12.2020, №176 о/с від 24.04.2023 (а.с.29, 63).

Позивачу у період з 24.02.2022 по 20.01.2023 додаткова винагорода відповідно до Постанови №168 не нараховувалась та не виплачувалась.

У відповідь на адвокатський запит представника позивача від 19.10.2022 Територіальне управління Служби судової охорони у Тернопільській області листом від 26.10.2022 повідомило, що позивачу за період з 24.02.2022 додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, не нараховувалась та не виплачувалась, бо у затвердженому Державною судовою адміністрацією Україні кошторисі Служби на 2022 рік та, відповідно, кошторисі Територіального управління Служби судової охорони Тернопільській області видатки на її виплату не передбачались і затверджувались. Після надходження відповідних бюджетних асигнувань виплата додаткової винагороди відбудеться у найкоротший термін (а.с.20-28).

На повторний адвокатський запит від 29.12.2023, відповідачем листом від 05.01.2024 надана відповідь аналогічного змісту про відсутність у затвердженому Державною судовою адміністрацією кошторисі Служби та кошторисі Територіального управління Служби судової охорони Тернопільській області на 2022 рік видатків на виплату додаткової винагороди та після надходження додаткових асигнувань відразу буде проведена виплата коштів додаткової винагороди (а.с.33-40).

08.01.2024 представник позивача знову звернувся до відповідача з заявою про нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168. У відповідь на цю заяву Територіальне управління Служби судової охорони Тернопільській області у листі від 15.01.2024 повідомило заявника про можливість нарахування та виплату додаткової винагороди ОСОБА_1 після надходження додаткових бюджетних асигнувань (а.с.41-44).

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Тернопільській області щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Наслідки пропуску строку звернення до суду регламентовані статтею 123 КАС України.

Як установлено частиною третьою статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною третьою статті 122 КАС України визначено, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду для захисту прав, свобод та інтересів особи. Строки звернення до суду у трудових правовідносинах визначаються Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Згідно з новою редакцією статті 233 КЗпП України, чинною з 19.07.2022, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

До цього часу редакція статті 233 КЗпП України не обмежувала такий строку звернення до суду щодо стягнення належної працівнику заробітної плати.

Отже, з 19.07.2022 строк звернення до суду із позовом, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Питання строку звернення до суду в цій категорії справ було предметом розгляду у зразковій справі № 260/3564/22, ця справа є типовою справою.

Верховний Суд у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі № 260/3564/22, зазначив, що до 19.07.2022 строк звернення до суду з позовом щодо нарахування і виплати додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, не був обмежений будь-яким строком, а у правовідносинах, що виникли після цієї дати, застосовується тримісячний строк звернення до суду, встановлений частиною першою статті 233 КЗпП України.

У цій справі позовні вимоги, які стосуються нарахування і виплати позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, за період з 24.02.2022 по 18.07.2022 не обмежені будь-яким строком звернення до суду, позивач подав у цій частині позов з дотриманням строку звернення до суду.

Стосовно позовних вимог про нарахування і виплати позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, за період з 19.07.2022 по 20.01.2023, то суд встановив, що такі подано з пропуском строку звернення до суду.

До звернення до суду щодо її нарахування та виплати вперше представником позивача подано адвокатський запит відповідачу 19.10.2022, в подальшому 29.12.2023. З відповідей на ці запити вбачається, що Територіальне управління Служби судової охорони Тернопільській області не заперечує права ОСОБА_1 на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, проте зазначає про відсутністю бюджетних асигнувань та вжиття заходів для вирішення цього питання, гарантує, що при надходженні додаткових асигнувань відбудеться виплата додаткової винагороди співробітникам Служби.

Надалі позивач через представника у зв`язку з відсутністю виплати додаткової винагороди за 2022 рік знову ініціює питання нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168. Відповідач з посиланням на відсутність фінансування листом від 15.01.2024 повідомляє про нарахування та виплату додаткової винагороди ОСОБА_1 після надходження додаткових бюджетних асигнувань.

Після цього позивач 18.01.2024 звертається до суду з цим позовом, тобто з пропуском строку звернення до суду, передбаченого статтею 233 КЗпП України.

В той же час, суд враховує, що позивач, неотримавши грошове забезпечення у належному розмірі, через представника відразу без зайвих зволікань у липні 2022 року звернувся до Територіального управління Служби судової охорони Тернопільській області з метою збирання доказів, у жовтні 2022 року - з питанням нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168. Повторно відповідний запит та заява скеровувалися у грудні 2023 року та січні 2024 року. З огляду на те, що Територіальне управління Служби судової охорони Тернопільській області у кожній з відповідей на адвокатські запити та заяву запевнило про нарахування та виплату додаткової винагороди ОСОБА_1 після надходження додаткових бюджетних асигнувань, позивач не звертався до суду та очікував на відповідні виплати.

Саме про такі обставини, серед іншого, заявник вказує у позові та заяві про поновлення строку звернення до суду, вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, визнаючи право позивача на одержання додаткової винагороди, однак не видаючи відповідні накази на її виплату.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 зазначив, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід неодноразово був застосований Верховним Судом, зокрема у постановах від 21.05.2021 у справі №1.380.2019.006107, від 22.07.2021 у справі №340/141/21, від 16.09.2021 у справі №240/10995/20 та від 12.09.2022 у справі №120/16601/21-а.

З огляду на повідомлені позивачем обставини, зважаючи на вжиття заходів щодо досудового врегулювання спору, збирання доказів з метою звернення до суду та беручи до уваги поведінку відповідача, внаслідок якої позивач очікував й мав законні сподівання на виплату додаткової винагороди у позасудовому порядку, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на звернення до суду з цим позовом, відтак заяву його представника належить задовольнити.

Керуючись частиною першою статті 121, статтею 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Матвіяса Андрія Богдановича про поновлення строку звернення до адміністративного суду задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена окремо від рішення суду.

Повний текст рішення складений та підписаний 04 квітня 2024 року.

Суддя Чепенюк О.В.