Справа № 260/10649/23
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2024 року м. Ужгород№ 260/10649/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Плеханова З.Б.

при секретарі Ковач Н.М.

за участю:

позивача: ОСОБА_1 - представник адвокат Шаранич С.С.

відповідача: Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області - представник не з`явився,

третьої особи: Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України Державна міграційна служба України Головне управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області - представник Гусак І.Ю.

третьої особи : ДМС України - представник Радь О.О.

третьої особи : ГУ ДМС в Закарпатській області - представник Радь О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (вул. Березняківська, буд. 4А,м. Київ,02152) , третя особа Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про заборону вїзду в України

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Афганістану. Однак, вже довгий час гр. ОСОБА_1 на законних підставах проживає на території України, а саме - у Закарпатській області, та має посвідчення біженця: серія НОМЕР_1 , видане Державною міграційною службою України, яке підтверджує факт надання такому громадянину в Україні статусу біженця.

У червні 2023 року ОСОБА_1 , звернувся до Державної міграційної служби України із заявою про продовження останньому строку дії посвідчення біженця. Працівниками Головного управління ДМС Закарпатської області було повідомлено, що громадянину ОСОБА_1 є наразі неможливо продовжити строк дії посвідчення, оскільки в такого наявна заборона в`їзду на території України.

Також зазначає, що у вересні 2023 року при перетині державного кордону України Позивачу уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону було повідомлено, що «щодо позивача є рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну, строком на 3 (три роки)».

З метою з`ясування підстав заборони в`їзду Позивачу в Україну, строком на 3 (три роки) та за перенаправленням ДМС України до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області надіслано адвокатський запит. У наданій відповіді зазначено, що підставою прийняття «Рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Афганістану Мусазай ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » стало подання від Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 07.06.202 вих. №4303/55/01-2022 «Про розгляд питання щодо прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки» відносно ОСОБА_1 .

Так у даному поданні Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, що стало підставою для винесення спірного «Рішення про заборону в`їзду в Україну громадянина ОСОБА_3 , 10.01.1972 року вказано, що Позивач становить загрозу інтересам національної безпеки або охорони громадського порядку, а також охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні. Тому керуючись інструкцією «Про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства», затвердженої Наказом МВС від №17.12.2013 №1235 та п.1,2 ч.1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Центральним міжрегіональним управлінням державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийнято «Рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Афганістану Мусазай ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме - заборона в`їзду Позивачу в Україну строком на 3 (три) роки. Вважає, що Рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняте Центральним міжрегіональним управлінням державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, є безпідставним, необґрунтованим, протиправним та таким, що не відповідає критеріям демократичної держави.

12 грудня 2023 року ухвалою ЗОАС було відкрито загальне позовне провадження та зобов`язано відповідача надати суду в термін 7 днів з дня отримання даної ухвали: всі матеріали, на підставі яких прийнято оскаржуване рішення, а також залучено в якості третьої особи без самостійних вимог : Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України ( 01601, м. Київ, вул. Богомольця, буд.10).

27 грудня 2023 року від представника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України надійшли пояснення на позов, відповідно до яких , Департамент не погоджується із позовом, вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Так зазначено, що рішення про заборону в`їзду на територію України має превентивний характер, відповідно, прийняттю такого рішення не обов`язково має передувати факт вчинення особою певних дій з порушення законодавства України та наявність будь-яких кримінальних проваджень.

Відтак, підставою для направлення Департаментом Подання до ДМС у м. Києві та Київській області, яке ґрунтувалось на матеріалах проведення оперативних заходів, доступ до яких обмежений, послугувало те, що відповідно до наявної у Департаменту оперативної інформації, встановлено громадянина Ісламського Емірату Афганістан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який прибув в Україну з метою вчинення протиправної діяльності направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності, та направлені на повалення державного ладу України. Крім того, з метою попередження порушення іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства та дестабілізації криміногенної обстановки в Україні, у ході проведення оперативно-розшукової діяльності встановлено, що громадянин Ісламського ОСОБА_4 , має намір прибути до західних регіонів України, де шляхом підбурення вихідців з Російської Федерації та близьких їм осіб, планує створити масові протести та спротиви біля місцевих державних адміністрацій. Таким чином, вказане може призвести до чисельних порушень громадського порядку та дестабілізацію в середині держави, тим самим призвести до порушень конституційних прав громадян України та інших осіб які тимчасово чи постійно проживають в Україні. Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що ОСОБА_1 становить загрозу охорони громадського порядку, а також охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, керуючись підпунктом 4 пункту 63, пунктом 64 Порядку, Інструкцією № 1235 та відповідно до вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 13 Закону № 3773^1, Департамент ініціював перед ДМС у м. Києві та Київській області вирішення питання про заборону в`їзду на територію України ОСОБА_1 терміном на 3 роки.

Таким чином, діючи в межах наданих законом повноважень, Департаментом правомірно складено та направлено подання від 07.06.2022 № 4303/55/01 2022 до ДМС у м. Києві та Київській області, на підставі якого було прийнято рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 07.07.2022 про заборону в`їзду ОСОБА_1 на територію України терміном на 3 роки. Просить відмовити у задоволені позову.

23 січня 2024 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на пояснення третьої особи. Вважає, що надані додаткові пояснення Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України не спростовують покладених в основу позовної заяви доводи, а також Департаментом не надано жодних доказів, що давали б підстави для прийняття оскаржуваного рішення.

Так зазначає, що інформація від органів Національної поліції може бути підставою для проведення міграційною службою перевірки та збору доказів щодо ОСОБА_1 , проте, така перевірка та обґрунтованість висновку про наявність в його діях загрози національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, має бути проведена та є обов`язком ДМС.

Проте, ні матеріали даної справи №260/10649/23, ні пояснення третьої особи - Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України не містять належних та допустимих доказів вчинення Позивачем дій, спрямованих на встановлення наявності підстав для застосування положення, що регламентує заборону в`їзду ОСОБА_1 на територію України терміном на 3 роки.

Також зауважує, що ні на час прийняття оскаржуваного рішення Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області - станом на 07 липня 2022 року, ні на час направлення Департаментом подання № 4303/55/01- 2022 - станом на 07 червня 2022 року, що сталою підставою для прийняття оскаржуваного рішення, що на час надіслання даної відповіді не подано жодних належних та допустимих доказів вини Позивача у вчинені злочинів, зазначених у такому поданні Департамента стратегічних розслідувань Національної поліції України.

На час надіслання даної відповіді на письмові пояснення не надано доказів винесення вироку суду, який набрав законної сили щодо Позивача, де були б встановлені обставини, що мали б для суду преюдиційне значення. Посилання лише на наявність оперативної інформації, без розкриття жодної інформації про зібрані дані (мова йде не про розкриття самої оперативної інформації, джерел тощо, а лише про фабулу та обставини, які вказують на наявність підстав для направлення подання), не є підставою для висновку про наявність загроз національній безпеці України.

Станом на момент винесення оскаржуваного рішення від 07.07.2022 року про заборону в`їзду громадянину ОСОБА_3 на територію України терміном на 3 роки, Позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, підозра не повідомлена, не знятої чи не погашеної судимості немає та у розшуку він не перебуває, що не спростовано жодними доказами ні Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, ні Державною міграційною службою України.

23 січня 2024 року ухвалою ЗОАС було залучено до участі в справі в якості третіх осіб без самостійних вимог: ДМС України та ГУ ДМСУ в Закарпатській області , які суд зобов`язує в строк 7 днів з дня отримання даної ухвали надати всі матеріали, на підставі яких позивачу було видано посвідчення біженця НОМЕР_1 та особову справу позивача та ГУ ДМС України в Закарпатській області надати суду в строк 7 днів з дня отримання даної ухвали звернення позивача та відповідь з приводу питання продовження дії строку посвідчення біженця.

30 січня 2024 року від ГУ ДМС України в Закарпатській області на виконання ухвали суду від 23 січня 2024 року надійшла завірена копія особової справи ОСОБА_1 .

02 лютого 2024 року від Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області надійшов відзив на позов. Зазначає, що 14.06.2022 до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшло подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі - ДСР НП України) від 07.06.2022 № 4303/55/01-2022 про встановлення позивачу заборони в`їзду на територію України. Відповідно до інформації, зазначеної у поданні ДСР НП України за результатами реалізації отриманої оперативної інформації, встановлено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув в Україну з метою вчинення протиправної діяльності направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні шляхом підбурення до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності, та направлені на повалення державного ладу України обстановки в Україні. У ході проведення оперативно-розшукової діяльності встановлено, що позивач має намір прибути до західних регіонів України, де шляхом підбурення вихідців з Російської Федерації та близьких їм осіб, планує створити масові протести та спротиви біля місцевих державних адміністрацій. Таким чином вказане може призвести до чисельних порушень громадського порядку та дестабілізацію в середині держави, тим самим призвести до порушень конституційних прав громадян України та інших осіб, які тимчасово чи постійно проживають в Україні.

Таким чином, інформація викладена у подані ДСР НП України є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду позивачу на територію України на підставі пп. 1, 2 ч. 1 ст.13 Закону. Просить в задоволенні адміністративного позову громадянину ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

08 лютого 2024 року від ГУ ДМС в Закарпатській області надійшли пояснення. Відповідно до яких зазначено, що згідно матеріалів особової справи №233-0/96, позивачу надано статус біженця на підставі наказу відділу міграції Київської міської державної адміністрації від 07.10.1996 року № 549 та видано посвідчення біженця. Водночас, згідно пункту 2 наказу ЦМУ ДМУ України у м. Києві та Київській області від 06.06.2019 №287 - проїзний документ біженця для виїзду за кордон позивача - визнано недійсним у зв`язку його з втратою у 2013 році.

На підставі заяви позивача від 05.01.2021 року його особову справу знято з обліку ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області та 09.04.2021 взято на облік ГУ ДМС у Закарпатській області.

10.06.2021 позивач звернувся до ГУ ДМС у Закарпатській області із заявою щодо оформлення проїзного документа біженця.

17.07.2021 позивача документовано новим проїзним документом серії ТО №003973 строком дії до 07.10.2023 року.

07.06.2023 позивач звернувся до відділу у справах біженців ГУ ДМС у Закарпатській області в усному порядку для отримання інформації щодо порядку продовження строку дії посвідчення біженця, на що в усному порядку позивачу повідомлено про порядок продовження строку дії посвідчення.

Як зазначено у відзиві ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області - 14.06.2022 до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшло подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі - ДСР НП України) від 07.06.2022 № 4303/55/01-2022 про встановлення позивачу заборони в`їзду на територію України. Відповідно до інформації, зазначеної у поданні ДСР НГІ України за результатами реалізації отриманої оперативної інформації, встановлено, що позивач 10.01.1972 р.н., прибув в Україну з метою вчинення протиправної діяльності направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні шляхом підбурення до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності, та направлені на повалення державного ладу України обстановки в Україні. З огляду на викладене, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області діючи на підставі пп. 1, 2 ч. 1 ст. 13 Закону № 3773-УІ, отриманої інформації, викладеної у поданні ДСР НП України прийнято рішення від 07.07.2022 про заборону в`їзду позивачу на територію України строком на 3 (три) роки. Просить у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Представник позивача підтримав позовні вимоги з підставі наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не зявився , не повідомивши про причину неявки., хоча повідомлення про судове засідання отримав у свій електронний кабінет .

Представник третьої особи Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України просив відмовити у позовних вимогах з підстав викладених у письмових поясненнях.

Обставини встановлені судом.

07.10.1996 згідно матеріалів особової справи №233-0/96, позивачу надано статус біженця на підставі наказу відділу міграції Київської міської державної адміністрації від року № 549 та видано посвідчення біженця.

У письмовому висновку до Наказу № 549 зазначено наступне:

- ОСОБА_1 приїхав в Україну через переслідування на батьківщині. Заявник також повідомив, що коли до влади прийшли таліби, його сімю почали переслідувати за те, що його батько був офіцером афганської армії. Зважаючи на такі обставини (політичні переслідування) заявник був змушений залишити свою батьківщину і переїхати в Україну.

-Виходячи з вищевикладеного, заявник має обгрунтовані побоювання стати жертвою насильства та переслідувань при поверненні додому згідно ст. 1 ЗУ "Про біженців" -надати статус біженця.

У подальшому позивач звертався із заявами для продовження строку дії посвідчення біженця у встановлені строки .

30 січня 2008 року, на підставі заяви анкети та посвідчення біженця - позивачу оформлено та видано проїзний документ біженця для виїзду за кордон, строком дії до 30.01.2009 року, який позивач, щороку продовжував.

Згідно з Висновком від 06.06.2019 року про перереєстрацію біженця та видачу посвідчення біженця громадянина ОСОБА_3 , вирішено за доцільне здійснити перереєстрацію біженця ОСОБА_1 та видати нове посвідчення біженця строком дії до 07.10.2023, у зв`язку із втратою посвідчення біженця серії НОМЕР_2 . Посвідчення біженця серії НОМЕР_2 та проїзний документ серії НОМЕР_3 визнати недійсним (підстава: довідка Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 22.05.2019 № ЄО-31849 та від 25.05.2019 № ЄО-32663).

На підставі Наказу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області від 06.06.2019 року №287 "Про перереєстрацію біженця громадянина Афганістану ОСОБА_1 " на підставі висновку головного спеціаліста сектору обліку та документування осіб, які отримали захист в Україні Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ОСОБА_5 та матеріалів особової справи № 233-0/96 громадянина Афганістану ОСОБА_1 , керуючись Конвенцією про статус біженців 1951 року та Протоколом щодо статусу біженців 1967 року, на виконання Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», та зважаючи на те, що існують умови, на підставі яких його було визнано біженцем:

1. Визнати недійсним посвідчення біженця серії НОМЕР_2 , у зв`язку із втратою (підстава: довідка Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 22.05.2019 №СО-31849).

2. Визнати недійсним проїзний документ біженця для виїзду за кордон серії НОМЕР_4 , у зв`язку із втратою (підстава: довідка Голосіївського УП ГУНП у м. Києві від 25.05.2019 № ЄО-32663).

3. Видати нове посвідчення біженця громадянину ОСОБА_3 строком дії до 07.10.2023.

4. Перереєструвати біженця громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до записів у посвідченнях біженця позивач був зареєстрований в місті Києві.

06.10.2020 року позивач зареєстрував своє місце проживання в АДРЕСА_2 .

05 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся на начальника Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області з проханням переведення його особової справи до ГУ ДМС у Закарпатській області у звязку із зміною місця проживання.

Згідно Наказу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області від 10.03.2021 року №83 "Про зняття з обліку особової справи" , знято з обліку в Центральному міжрегіональному управлінні Державної міграційної служби у м. Києві ті Київській області особову справу № 233-0/96 визнаного біженця, громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підстава зазначена: лист Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС від 09.03.2021 № 8.5/806-21

Наказом ГУ ДМС у Закарпатській області від 09.04.2021 р. № 31 "Про взяття на облік особової справи" у зв`язку із зміною місця проживання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з Київської на Закарпатську область, погодження Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України №8.5/806-21 від 09.03.2021 та наказ ЦМУ ДМС України у м.Києві та Київській області №83 від 10.03.2021, взято на облік в Головному управлінні Державної міграційної служби України в Закарпатській області особову справу №233-0/96 визнаного біженцем громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підстава: наказ ЦМУ ДМС України у м.Києві та Київській області №83 від 10.03.2021 та погодження Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України №8.5/806-21 від 09.03.2021.

17.07.2021 позивача документовано новим проїзним документом серії ТО №003973 строком дії до 07.10.2023 року.

08.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до начальника ГУ ДМС у Закарпатській області із заявою про надання довідки на підтвердження факту визнання біженцем в Україні для подачі документів на прийняття до громадянства України.

09.09.2021 року вищевказана була сформована ГУ ДМС у Закарпатській області.

06 липня 2023 року громадянин ОСОБА_3 звернувся до Державної міграційної служби України із заявою про вжиття заходів щодо зняття обмежень щодо в`їзду на території України з метою подальшого продовження строку дії посвідчення біженця. , в якій зазначив, що у червні 2023 року він звернувся до Державної міграційної служби України із заявою про продовження останньому строку дії посвідчення біженця., в якій вказав, що працівниками Головного управління ДМС Закарпатської області було повідомлено, що громадянину ОСОБА_1 є наразі неможливо продовжити строк дії посвідчення, оскільки в такого наявна заборона в`їзду на території України.

06 липня 2023 року Позивач надіслав запит до вищевказаного уповноваженого органу про надання підтверджуючих документів щодо обмеження Позивача на в`їзд на територію України.

24 липня 2023 року ДМС України на запит позивача надала відповідь, в якій констатувала, що за даними Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами (ЄІАС УМП) установлено, що 07.07.2022 Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області (далі - ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області), у відповідності до Інструкції «Про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про «борону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства», затвердженої Наказом МВС від 17.12.2013 № 1235 зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11 січня 2014 року за № 25/24802, та частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки громадянинові ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Для отримання рішення йому необхідно звернутися безпосередньо до Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області.

З метою з`ясування вищезгаданої інформації, адвокатом Шаранич С.С., який діяв в інтересах громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ), на підставі договору про надання правничої допомоги від 18.07.2023 року надіслано адвокатський запит до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області надіслано адвокатський запит.

05 вересня 2023 року від Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (надалі - Відповідач) надійшла відповідь №8010/8.5-32367/80.4-23 від 05.09.2023.

У даній відповіді зазначено, що підставою прийняття «Рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » стало подання від Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 07.06.2022 вих. №4303/55/01-2022 «Про розгляд питання щодо прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки» відносно ОСОБА_1

У Поданні зазначено наступне:

- у відповідності до пункту 1 статті 1, пунктів 1-3 статті 2, підпунктів 1,2 пункту 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України та відповідно до Стратегії боротьби з організованою злочинністю, схваленої розпорядженням Кабінету міністрів України від 16 вересня 2020 року №1126-р, в умовах складного безпекового середовища навколо України та криміногенної ситуації всередині держави, результатами реалізації отриманої оперативної інформації встановлено громадянина Ісламського Емірату Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який прибув в Україну з метою вчинення протиправної діяльності направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності, та направлені на повалення державного ладу України.

- Крім того, з метою попередження порушення іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства та дестабілізації криміногенної обстановки в Україні, у ході проведення оперативно-розшукової діяльності встановлено, що громадянин Ісламського Емірату Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має намір прибути до західних регіонів України, де шляхом підбурення вихідців з Російської Федерації та близьких їм осіб, планує створити масові протести та спротиви біля місцевих державних адміністрацій. Таким чином вказане може призвести до чисельних порушень громадського порядку та дестабілізацію в середині держави, тим самим призвести до порушень конституційних прав громадян України та інших осіб які тимчасово чи постійно проживають в Україні.

-Разом з тим, громадянин Ісламського ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 10 березня 2022 року не перебував в статусі підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

-Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що громадянин Ісламського ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 становить загрозу інтересам національної безпеки або охороні громадського порядку, а також i охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб що проживають в Україні, керуючись п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Інструкцією «Про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особами без громадянства», затвердженої Наказом МВС № 1235 від 17.12.2013, рішенням начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 07.06.2022 « керуючись інструкцією «Про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства», затвердженої Наказом МВС від №17.12.2013 №1235 та п.1,2 ч.1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Центральним міжрегіональним управлінням державної міграційної служби у м. Києві та Київській області вважали би за доцільне прийняти ініціювати перед ДМСУ прийняття рішень про примусове повернення /видворення з України з подальшою забороною вїзду на територію України відповідно до вимог ст.ст. 26,30 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"

07 липня 2022 року начальником Управління міграційного контролю, протидії нелегальної міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято Рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Афганістану Мусазай ОСОБА_2 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме - заборона в`їзду ОСОБА_1 в Україну строком на 3 (три) роки на підставі подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 07.06.2022 вих. №4303/55/01-2022 «Про розгляд питання щодо прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки»

Мотиви та норми права застосовані судом

Стаття 19 Конституції України: правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 26 Конституції України: іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземцям та особам без громадянства може бути надано притулок у порядку, встановленому законом.

Статтею 33 Конституції України, передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Стаття 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Так, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлення порядку їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Стаття 3 Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-УІ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»: іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено , що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Відповідно до ч. 1 ст.13 Закону України від 22 вересня 2011 року №3773 "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

- якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду.

Відповідно до приписів частини 3 статті 13 Закону України № 3773-VІ, рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Стаття 26. Закону України № 3773-VІ встановлює механізм примусового повернення іноземців та осіб без громадянства

1. Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

2. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Стаття 30 Закону України № 3773-VІ встановлює правила примусового видворення іноземців та осіб без громадянства

1. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Судом встановлено , що Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України направив відповідачу лист від 07.06.202 вих. №4303/55/01-2022 «Про розгляд питання щодо прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки» для того , щоб ініціювати перед ДМСУ прийняття рішень про примусове повернення /видворення з України відповідно до вимог ст.ст. 26,30 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" з подальшою забороною вїзду на територію України

Однак відповідач всупереч вищевказаним нормам законодавства без вирішення питання щодо наявності підстав для видворення /повернення виніс рішення про заборону вїзду.

Згідно пункту 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Порядок прийняття відповідачем та його територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється, визначає Інструкція про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 № 1235 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 січня 2014 р. за № 25/24802 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 3 Інструкції рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до пункту 4 Інструкції рішення про заборону в`їзду в Україну, особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою, зокрема, підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Відповідно до вимог пунктів 4-6 Інструкції №1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою:

а) підрозділів Робочого апарату Укрбюро Інтерполу - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам у процесі співробітництва з правоохоронними органами інших держав та міжнародних правоохоронних організацій;

б) підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності;

в) органів досудового розслідування поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення кримінального провадження;

г) підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку;

ґ) органів охорони здоров`я - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

д) за власною ініціативою або за поданням державного, приватного виконавця у разі якщо під час попереднього перебування на території України особа не виконала рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Згідно з пунктом 5 Інструкції № 1235, після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у п.4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абз.абз.2, 3 та 7 ч.1 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Також, відповідно до пункту 6 Інструкції № 1235, рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

У контексті наведеного, суд зазначає, що оскаржуване рішення було прийнято відповідачем у зв`язку із отримання від органів Національної поліції подання про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки, що, стосувалось позивача, у зв`язку з тим, що позивач 10.01.1972 р.н., прибув в Україну з метою вчинення протиправної діяльності направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні шляхом підбурення до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності, та направлені на повалення державного ладу України обстановки в Україні. У ході проведення оперативно-розшукової діяльності встановлено, що позивач має намір прибути до західних регіонів України, де шляхом підбурення вихідців з Російської Федерації та близьких їм осіб, планує створити масові протести та спротиви біля місцевих державних адміністрацій. Таким чином вказане може призвести до чисельних порушень громадського порядку та дестабілізацію в середині держави, тим самим призвести до порушень конституційних прав громадян України та інших осіб, які тимчасово чи постійно проживають в Україні.

Однак, в ході судового розгляду справи, покладені в основу оскаржуваного рішення обставини та описані загрози про те, що дії позивача загрожують національній безпеці України та громадському порядку, які можуть призвести до підриву державності та направленні на повалення державного ладу України, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду судом даного спору, оскільки на підтвердження існування обставин та фактів, з якими відповідач пов`язує такий висновок, не надано суду жодного доказу.

Натомість, під час судового розгляду судом встановлено обставини, які суперечать наведеним в листі Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України. Так, зазначеному листі вказано, що позивач прибув в Україну з метою вчинення протиправної діяльності, направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності, та направлені на повалення державного ладу України.

Водночас позивач прибув на територію України ще у 1996 році і отримав статус біженця у звязку з політичним переслідуванням у країні походження та проживання-Афганістані. і протягом 28 років перебування в Україні тільки один раз у травні 2019 році був притягнутий до адмінвідповідальності за проживання в Україні без документів у звязку з їх втратою. Однак у червні 2019 року йому було видано нове посвідчення біженця дійсне до жовтня 2023 року.

Більш того, в листі Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України вказано, що позивач , станом на 10 березня 2022 року не перебуває в статусі підозрюваного чи обвинуваченого у правопорушенні, вчинені кримінального правопорушення.

Суд враховує прецедентну практику Європейського Суду з прав людини, який у рішенні у справі "Ljatifi v. the former Yugoslav Repablic of Macedonia" вказав, що

-навіть у випадку, коли справа стосується національної безпеки, концепція законності та верховенства права в демократичному суспільстві вимагають, щоб заходи з депортації, які впливають на фундаментальні права людини, були предметом змагального провадження в незалежному органі або суді, який має повноваження ефективно перевірити підстави депортації та відповідні докази, якщо необхідно, з відповідними процесуальними обмеженнями у випадку наявності інформації з обмеженим доступом. Особа повинна мати можливість оскаржити твердження державного органу про ризик для національної безпеки. Хоча оцінка державного органу того, у чому саме полягає загроза для національної безпеки, об`єктивно має значну вагу, незалежний орган або суд повинен мати можливість реагувати в справах, у яких застосування цієї концепції не ґрунтується на відповідних фактах або виявляє тлумачення "національної безпеки", що суперечить закону або загальноприйнятому значенню і є свавільним.

Суд звертає увагу на тому, що матеріали справи не містять жодних доказів, на підставі яких документів Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України зроблено висновок про наявність підстав для заборони в`їзду в Україну, а наведені в поданні, яке стало підставою для прийняття оскаржувного рішення, аргументи не знайшли свого підтвердження та / або спростовані в ході судового розгляду справи.

Встановлені обставини свідчать про те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування, не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що позивач займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку та здоров`ю населення України.

Закон України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" 3671-VI визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні.

Відповідно до статті 1 Закону 3671-VI посвідчення біженця - паспортний документ, що посвідчує особу його власника та підтверджує факт визнання його біженцем в Україні і є дійсним для реалізації прав та виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Водночас, прийнявши оскаржуване рішення відносно позивача як біженця, посвідчення біженця не скасоване і статус позивача як біженця є дійсним, хоча у відповідності до ч.5 ст. 11 Закону 3671-VI особа позбавляється статусу біженця або додаткового захисту, якщо вона займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України, що міграційним органом не дотримано.

Крім того, у відповідача взагалі не було повноважень приймати рішення відносно позивача, оскільки такий зареєстрований у Закарпатській області та його особа справа біженця передана до ГУ ДМС в Закарпатській області, а відповідно до п.1ч.3 Положення про Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області , затв. Наказом ДМСУ № 161 від 08.10.2018 року основним його завданням , є зокрема: реалізація державної політики у сферах міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших категорій мігрантів на території м. Києва та Киїівської області.

Суд вважає, що оскаржуване рішення не відповідає всім критеріям, які визначені ч.2 ст.2 КАС України, зокрема, критерію обґрунтованості, який відображає принцип обґрунтованості рішення або дії суб`єкта владних повноважень. Цей критерій вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Аналогічна правова позиція щодо застосування критерію обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень відображена у постанові Верховного Суду від 15.12.2021 року у справі №1840/2970/18.

Крім того, в оскаржуваному рішенні відповідача не зазначено фактичних даних щодо вчинення або можливості вчинення саме позивачем конкретних протиправних дій на шкоду державній безпеці України, громадському порядку в Україні. Відповідач не надав суду будь-яких підтверджень того, що позивач може бути причетний до вчинення протиправної діяльності, направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні.

Натомість судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач біля 28 років постійно проживає в Україініна законних підставах, ініціював питання про набуття громадянства України.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд акцентує увагу на приписах ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки і не довів правомірності оскаржуваного рішення, у зв`язку із чим останнє підлягає скасуванню.

Для доведення правомірності дій щодо прийняття оскаржуваних рішень, відповідачами мало бути надано докази встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну позивачу під час здійснення оперативно-розшукової діяльності. Також, суд не заперечуючи встановлені спеціальним законодавством заборони на розкриття оперативної інформації, наголошує на тому, що це не звільняє суб`єкта владних повноважень від обов`язку доказування правомірності прийнято рішення, яке є предметом оскарження, крім того, останній не позбавлений можливості при обґрунтуванні подання, використовувати інформацію з відкритих джерел/загальнодоступну інформацію, не вдаючись до розкриття результатів здійснення оперативних заходів/НСРД.

У даному випадку, склалась ситуація, за якої міграційний орган та Департамент стратегічних розслідувань НП України вказують про наявність обставин для заборони позивачу на в`їзд в Україну в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, проте без надання доказової бази, лише із посиланням наявності відповідної компетенції на здійснення таких заходів на прийняття рішень, наявність якої і не заперечується. Крім того, під час вирішення питання про прийняття оскаржуваного рішення, відповідачем не було запрошено останнього дня надання пояснень чи спростування викладених у поданні обставин. Оскаржувне рішення не надсилалось особі, яким обмеженого його права та якого стосується..

Як станом на момент винесення оскаржуваного рішення від 07.07.2022 року про заборону в`їзду громадянину ОСОБА_3 на територію України терміном на 3 роки, так і станом на час судового розгляду позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, підозра не повідомлена, не знятої чи не погашеної судимості немає та у розшуку він не перебуває, що не спростовано жодними доказами ні Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, ні Державною міграційною службою України.

Тож, оскаржуване рішення прийнято за відсутності фактичних та правових підстав, без переслідування легітимної мети, необґрунтовано, упереджено, без дотримання принципу рівності перед законом, не пропорційно, без дотримання балансу між жорсткими і несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване дане рішення.

Даної позиції дотримується також Пятий апеляційний адміністративний суд у подібній справі № 420/17482/22.

Окрім цього варто додати, міграційним органом, при прийнятті оскаржуваного рішення, не дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призводить до настання несприятливих наслідків для позивача при відсутності будь-якої його доведеної вини, адже наявність лише посилання на наявність оперативно-розшукової діяльності без розкриття жодної інформації, що покладена в основу подання, не може слугувати підставою вважати дії останнього такими, що становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, зокрема, в силу статті 62 Конституції України.

Згідно з приписами ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження під час розгляду спору та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області ( вул. Березняківська, буд. 4-А, м. Київ, Україна, 02152 ) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення Управління міграційного контролю, протидії нелегальної міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 07.07.2022 року "Про заборону в`їзду в Україну громадянину ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЗ.Б.Плеханова

Повний текст рішення виготовлено та підписано 05 квітня 2024 року.