Справа № 160/2405/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2024 рокуСправа №160/2405/24
25 січня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (далі позивач) до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якій просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у трудовий стаж період роботи водієм автогаражу радгоспу ім. 9 П`ятирічки Близнюківського району Дніпропетровської області з 13.01.1985 р. по 04.03.1989 р;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 17 вересня 2023 р.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність рішення відповідача-2 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком. Позивач зазначає, що в своїй сукупності надані ним разом з заявою про призначення пенсії документи є достатніми для підтвердження стажу.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/2405/24 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/2405/24. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
14 лютого 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника відповідача-2 надійшли матеріали пенсійної справи позивача.
15 лютого 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив на позовну заяву, який надійшов від представника відповідача-1 в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач-1 проти позову заперечує в повному обсязі, цитує спірне рішення, також зазначає про дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України. Разом з відзивом надано матеріали пенсійної справи позивача.
20 лютого 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відповідь на відзив, яка надійшла від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». Позивач повторно зазначає, що негативні наслідки від неналежного оформлення трудової книжки не можуть наставати для працівника.
29 лютого 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника відповідача-2 надійшов відзив, в якому відповідач-2 проти позову заперечує в повному обсязі. Відповідач-2 цитує спірне рішення, зазначає про наявність у нього дискреційних повноважень.
13 березня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відповідь на відзив, яка надійшла від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». Зазначає, що відповідач-2 не врахував доводи позивача, наведені у позовній заяві. Заперечує проти позиції відповідача-2 щодо дискреційності його повноважень.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Рішенням відповідача-2 від 17.10.2023 року №86 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком. Констатовано достатність віку (60 років), однак недостатність страхового стажу (28 років 7 місяців 02 днів, при необхідних 30 роках). Вказано:

1) до страхового стажу не зараховано період роботи з 13.01.1985 року до 04.03.1989 року згідно трудової книжки від 15.02.1984 року НОМЕР_2 , оскільки немає номеру та дати наказу про прийняття на роботу та нечитабельна печатка;

2) до страхового стажу не зараховано період роботи з 10.03.1989 року по 28.04.1989 року, оскільки немає номеру та дати наказу про прийняття на роботу та звільнення.

Додатково повідомлено, що до страхового стажу не зараховано період звільнення згідно архівного витягу від 06.10.2023 року №26-23/300, оскільки ім`я по-батькові в скороченому вигляді.

Вважаючи таке рішення відповідача-2 протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 06.09.1973 року №656 затверджено постанову «Про трудові книжки робітників та службовців» (далі Порядок №656).

Порядок №656 містить наступні положення:

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців. Трудові книжки ведуться усім робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню (п. 1 Порядку №656).

Заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації у присутності працівника. Відомості про працівника засвідчуються підписом спеціально уповноваженої особи та печаткою (п. 5 Порядку №656).

З кожним записом, що вноситься до трудової книжки (вкладиш), призначення, переміщення та звільнення адміністрація зобов`язана ознайомити власника цієї книжки (п. 7 Порядку №656).

Трудові книжки зберігаються в адміністрації підприємства, установи, організації як бланки суворої звітності, а при звільненні робітника чи службовця видаються йому руки (п. 11 Порядку №656).

При звільненні робітника чи службовця всі записи про роботі, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, в установі, організації, засвідчуються підписом керівника підприємства, установи, організації або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою (п. 13 Порядку №656).

Відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність (п. 18 Порядку №656).

Згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємства, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162 (далі Інструкція №162)

Згідно п. 1.1. Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудової діяльності робітників та службовців.

Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій*, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п. 2.2. Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше виробляється адміністрацією підприємства у присутності працівника пізніше тижневого терміну від часу прийому працювати.

У трудову книжку вносяться:

відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи у роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства;

відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Стягнення до трудової книжки не записуються.

Пунктом 2.3. Інструкції №162 встановлено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення повинні точно відповідати текст наказу (розпорядження).

Основним правовим питанням в цій справі є правові наслідки відсутності номеру та дати наказу про прийняття на роботу та нечитабельна печатка та відсутності номеру та дати наказу про прийняття на роботу та звільнення.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до Постанови №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для власника трудової книжки, а отже, й не може впливати на її особисті права

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 12.09.2022 року по справі №569/16691/16-а.

Однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 19.12.2019 року по справі №307/541/17.

Вищевикладені правові висновки є актуальними і для юридичної ситуації позивача, оскільки попри відмінність правових актів, які регулювали спірні правовідносини, юридичний зміст таких актів є тотожним фактичне ведення трудових книжок, а також відповідальність за таке ведення, покладається на роботодавця, а не працівника.

Стосовно періоду роботи з 13.01.1985 року по 04.03.1989 року.

Відповідний період міститься в трудовій книжці позивача від 15.02.1984 року (записи №3-4). Дійсно, в записі №3 про прийняття на роботу відсутнє зазначення наказу, натомість вказано «согласно ведом. на 3т», а наявна печатка не є придатною для повного сприйняття її змісту.

Слід зазначити, що форма трудової книжки не вимагає обов`язкового зазначення саме реквізитів наказу роботодавця, відповідний стовбець має назву «на підставі чого внесено запис (документ, його дата і номер)», що передбачає можливість зазначення і інших документів.

Водночас, обидва зауваження стосуються стану трудової книжки, який від позивача не залежить як порядок її письмового заповнення, так і якість проставлених печаток залежать не від працівника, в зв`язку з чим на позивача не можуть покладатися негативні наслідки від цих обставин. Аналіз відповідних положень трудової книжки дає достатньо підстав для висновку, що у відповідний період позивач дійсно працював на вказаній посаді у відповідному місці роботи. Саме ці обставини є визначальними при визначенні стажу роботи, в той час як окремі недоліки оформлення трудової книжки не спростовують факту роботи особи у відповідний час на відповідній посаді, який підтверджується сукупністю інших відомостей трудової книжки.

Більш того, позивач стосовно цього періоду роботи надав позивачу додаткові документи.

Так, згідно довідки Близнюківської селищної ради від 06.10.2023 року №2623/299 позивачу у відповідному місці роботи нараховувалася заробітна плата, що явно свідчить про його працевлаштування та роботу у спірний проміжок часу.

Окрім цього, згідно архівного витягу Близнюківської селищної ради від 06.10.2023 року №2623/300 надано наказ від 04.02.1989 року №24 про звільнення позивача з посади, що також підтверджує факт його перебування на такій посаді. В спірному рішенні відповідач-2 додатково повідомив, що в цьому наказі ім`я по-батькові вказано скорочено. Цю обставину суд не визнає значущою для цілей встановлення пов`язаності вказаного наказу з позивачем, оскільки сукупність інших обставин справи дає достатню кількість підстав вважати дійсним таку пов`язаність (співпадіння прізвища та місця роботи, періоду роботи та реквізитів наказу).

Судом враховано неспівпадіння дати звільнення позивача згідно наказу з датою, що міститься в трудовій книжці позивача (місяць 02 та 03). В цьому аспекті суд виходить з пріоритетності відомостей саме трудової книжки.

Отже, наданих позивачем матеріалів достатньо для висновку про підтвердження його роботи в період з 13.01.1985 року по 04.03.1989 року, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно зобов`язання призначити пенсію.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Відповідно, наявні достатні підстави для зобов`язання відповідача-1 призначити таку пенсію.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 08.11.2019 року у справі № 227/3208/16-а.

У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду від 22.06.2023 року у справі № 480/4288/21, від 22.09.2022 року у справі № 380/12913/21.

З урахуванням додатково зарахованого страхового стажу позивач відповідає умовам призначення пенсії за віком (60 років, понад 30 років страхового стажу). За обставин цієї справи судом встановлено наявність у позивача права на пенсію та протиправність рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу. Відповідно, єдиним правомірним варіантом поведінки суб`єкта владних повноважень за таких обставин є призначення позивачу пенсії. Оскільки в цій справі відповідач-2 розглядав заяву позивача про призначення пенсії за принципом екстериторіальності, а позивач перебуває на обліку у відповідача-1, обов`язок призначення та виплати пенсії позивачу залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем реєстрації та проживання позивача, в зв`язку з чим ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язати відповідача-1 призначити позивачу пенсію за віком.

Стосовно дати призначення пенсії.

Згідно ст. 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, аналогічні засади містяться в ст. 83 Закону №1788-XII.

Позивач просив призначити йому пенсію з 17 вересня 2023 року дати його народження. Згідно паспорта громадянина України позивача від 24.10.1997 року серії МН 629662 позивач дійсно народився 17.09.1963 року.

Спірне рішення винесено щодо заяви позивача, датованої 10.10.2023 року.

Отже, позивач звернувся за пенсією не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, а тому має право на призначення пенсії саме з 17.09.2023 року.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.

Щодо розподілу судових витрат.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією про сплату від 25.01.2024 року. Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір за подання позову підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 як суб`єкта владних повноважень, протиправність рішення якого встановлена в ході судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ), відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, м. Ужгород, площа Народна, 4, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 17.10.2023 року №86 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 13.01.1985 року по 04.03.1989 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 17.09.2023 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, м. Ужгород, площа Народна, 4, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 968,96 гривень (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко