Справа № 272/72/24
Суддя: Чуб І. А.
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 272/72/24
Провадження № 2-а/272/5/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року

Андрушівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючої - судді Чуб І.А.,

секретаря судових засідань - Хитоніній М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Андрушівка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ГУ НП в Житомирській області, третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15.09.2023 року відносно нього поліцейським СРПП ВПД №1 БРПВ ГУ НП в Житомирській області старжим сержантом поліції Прокопчуком Р.О. було винесено постанову, що начебто він 15.09.2023 року о 09.20 год. в м.Андрушівка по вул.Зазулінського керуючи транспортним засобом DAEWOO Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 порушив вимогу дорожнього знаку 3.35 "Стоянку заборонено" та здійснив стоянку, не пред"явив посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційні документи, чим порушив вимоги п.2.1а, 2.1 б та п.8.4 ПДР за що передбачено відповідальність за ст.126 ч.1 та ст. 122 ч.1 КУпАП. Вважає звинувачення у вчинених адміністративних правопорушеннях вказаних у постанові і накладення адміністративного стягнення у виді штрафу безпідставними, а постанову незаконною. Він пояснив поліцейському, що зупинив авто біля свого магазину для вивантаження товару. І хоча там діяв знак "Стоянка заборонена" зупинка була вимушена, що дозволяється. Його аргументація не була переконливою, оскільки поліцейський ототожнює два поняття: зупинка і стоянка. Щодо пред"явлення водійських прав, то вони в нього не вимагалися, і в нього причин не показувати в нього не було, оскільки вони завжди у нього. Постанова оформлена недбало всупереч існуючим правилам та підзаконним актам, що регулюють правила оформлення адмінпротоколу. Копія постанови йому не була вручена. Вважає, що вказана вище постанова про накладення на нього ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 559058 від 15.09.2023 року винесена з порушенням чинного законодавства, а відтак повинна бути скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього закрито.

Позивач в судове засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позов підтримує та просив його задовольнити.

Відповідач ГУ НП в Житомирській області в судове засідання не з"явилися, на адресу суду направили відзив (а.с.27-35), в якому позовні вимоги не визнали та заперечували щодо його задоволення, вважали оскаржувану постанову правомірною та винесеною згідно чинного законодавства, а позовні вимоги позивача безпідставними та необгрунтованими, просили відмовити в повному обсязі.

Третя особа поліцейський СРПП ВПД №1 ОСОБА_2 направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, відносно прийнятого рішення покладається на розсуд суду.

Ухвалою суду від 09.02.2024 року позивачу ОСОБА_3 поновлено строк звернення до суду з адміністративним позовом до ГУ НП в Житомирській області, третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Суд, дослідивши докази в їх сукупності, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, постановою поліцейського СРПП ВПД №1 БРВП ГУ НП в Житомирській області старшого сержанта поліції Прокопчука Р.О. серії БАД № 559058 від 15.09.2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 та ч.1 ст.126 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень (а.с. 2).

Згідно постанови, 15.09.2023 року о 09.20 год. в м.Андрушівка по вул. Зазулінського ОСОБА_1 керуючи транспртним засобом DAEWOO Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 порушив вимогу дорожнього знаку 3.35 "Стоянку заборонено" та здійснив стоянку, не пред"явв посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційні документи, чим порушив вимоги п.2.1а, 2.1 б та п.8.4 ПДР за що передбачено відповідальність за ст.126 ч.1 та ст. 122 ч.1 КУпАП.

Як вбачається із відеозапису, наданого відповідачем, на відеофайлі не зафіксовано рух та зупинка транспортного засобу поліцейськими, а зафіксовано вже розміщення транспортного засобу DAEWOO Lanos 15.09.2023 року о 09.20 год. в м.Андрушівка по вул.Зазулінського біля магазину за яким розміщений поліцейський автомобіль та поліцейський повідомляє ОСОБА_1 про порушення вимог знаку 3.35, яким заборонено стоянку. На що водій повідомляє, що він стоянку не здійснював. На відеофайлах наявна фіксація розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським ОСОБА_2 , роз`ясненення прав, передбачених ст.268 КУпАП водію. Також зафіксовано винесення постанови у відсутності водія. Крім того, зафіксовано повідомлення ОСОБА_1 поліцейським про те, що він є інвалідом ІІ групи, тому на нього дія вказаного знаку не поширюється, про що просив поліцейського вказати у постанові.

Згідно ст. 122 ч.1 КУпАП відповідальність настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

У відповідності до п.п. 8.4 «в» ПДР України заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

За змістом п.п. 3.35 ПДР України знак «Стоянку заборонено» є заборонним знаком, який передбачає заборону водію транспортного засобу стоянку. Однак не поширюється дія знака: на водіїв з інвалідністю, що керують мотоколяскою або автомобілем, позначеними розпізнавальним знаком «Водій з інвалідністю», на водіїв, які перевозять пасажирів з інвалідністю, за умови наявності документів, що підтверджують інвалідність пасажира (крім пасажирів з явними ознаками інвалідності).

Згідно ст. 126 ч.1 КУпАП відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

У відповідності п.п. 2.1 а,б ПДР України: - Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: a) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони технічний талон).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи загального захворювання, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с.3), тому на нього не поширюється дія знака 3.35 ПДР України знак «Стоянку заборонено». Крім того, обставини керування ОСОБА_1 автомобілем та того, що ОСОБА_1 не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1 а ПДР України, а також реєстраційних документів на даний транспортний засіб, чим порушив п.2.1 б ПДР 15.09.2023 року о 09 год. 20 хв. в м.Андрушівка по вул.Зазулінського не підтверджується відеозаписом з портативної камери поліцейського, який долучено до матеріалів справи. А тому наданий відповідачем відеозапис не може бути належним та допустимим доказом обставин вказаних у постанові.

Відповідно до частини 3 статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити, зокрема, відомості про: транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Верховний Суд також звернув увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів порушення позивачем вимог ПДР України.

Даючи правову оцінку обставинам справи та наявним у ній доказам, суд вважає, що вищезазначена постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку. До цього ж поліцейський не залучив жодних свідків, не надав можливості позивачу скористатись правовою допомогою, не долучив до постанови будь-яких доказів вчинення правопорушення позивачем. Зазначені обставини жодними доказами не спростовані під час розгляду справи.

Таким чином, в порушення вказаних норм КУпАП, відповідач при винесенні оскаржуваної постанови керувався власними припущеннями щодо вчинення позивачем вказаного правопорушення, що є неприпустимим та також свідчить про протиправність спірної постанови відповідача.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа №743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Як зазначено в частинах другій та шостій статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та ст. 126 ч.1 КУпАП.

Згідно п. 3 ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку, що постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення слід скасувати та провадження у справі закрити.

У зв`язку із задоволенням позову у справі, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 605,60 грн відшкодовуються за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП в Житомирській області, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України. Оскільки при зверненні з позовом до суду позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню на користь держави.

Керуючись ст. ст. 5,6, 8, 9, 20 ч.1, 73-77, 79, 139, 242, 243, 246, 250, 286 КАС України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського СРПП ВПД №1 Бердичівського РВП ГУ НП в Житомирській області старшого сержанта поліції Прокопчука Руслана Олеговича серії БАД № 559058 від 15.09.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП та провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Житомирській області, , в дохід державного бюджету 605,60 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ГУ НП в Житомирській області, , знаходиться за адресою: 10008, м.Житомир, вул. Старий бульвар, 5/37.

Третя особа на стороні відповідача : ОСОБА_2 , здійснює свою діяльність за адресою : АДРЕСА_2 .

Суддя:І. А. Чуб