Справа № 420/19827/23
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/19827/23
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

Дата і місце ухвалення 09.10.2023 р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.10.2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилався на те, що питання виплати додаткової грошової винагороди, про виплату якої він просить, врегульовано положеннями постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168, тоді як окреме доручення Міністра оборони, на яке посилався суд першої інстанції, не є актом Міноборони у розумінні вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», яким визначені умови виплати додаткової грошової винагороди при участі в бойових діях. Апелянт вважає, що на підставі цього доручення його не може бути позбавлено додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 року № 168.

Також апелянт посилався на те, що сам по собі факт позбавлення його додаткової винагороди, як вид юридичної відповідальності, є безпідставним та не відповідає вимогам закону, оскільки ні положеннями КК України, на КУпАП, ні іншими Законами України не передбачено такий вид покарання для військовослужбовців, як обмеження у виплаті додаткової винагороди.

Крім того, на думку апелянта, наведений у статті 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ перелік дисциплінарних стягнень є вичерпним, а тому застосування до нього такого виду дисциплінарного стягнення як позбавлення додаткових виплат до грошового забезпечення військовослужбовця не передбачено нормами Дисциплінарного статуту.

Зважаючи на зазначене апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України (військовий квиток серії НОМЕР_2 ).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.12.2021 року №350 (по стройовій частині), старший солдат ОСОБА_1 , старший стрілець 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти, з 15 грудня 2021 року зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення та вважався таким, що з 15.12.2021 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання посадових обов`язків за посадою.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2022 року №91 (по стройовій частині), старший солдат ОСОБА_1 , старший стрілець 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти, евакуйований з місця поранення до військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 , та знятий з продовольчого забезпечення з 02.04.2022 року.

Як вбачається з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.04.2022 року №97 (по стройовій частині), старший солдат ОСОБА_1 , старший стрілець 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти, прибув та приступив до виконання службових обов`язків з лікування з військової частини НОМЕР_4 , зарахований на продовольче забезпечення з 08.04.2022 року.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2022 року №212 (по стройовій частині), старший солдат ОСОБА_1 , старший стрілець 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти, вважається таким, що 30.07.2022 року самовільно залишив військову частину.

З витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.08.2022 року №223 (по стройовій частині) вбачається, що старший солдат ОСОБА_1 , старший стрілець 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , увільнений від займаних посад і зарахований в розпорядження командира військової частини НОМЕР_5 .

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2022 року №235 (по стройовій частині), старший ОСОБА_1 , старший стрілець 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти, вважається таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків з самовільного залишення військової частини.

Також відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.09.2022 року №256 (по стройовій частині), старший солдат ОСОБА_1 увільнений від займаних посад і зарахований у розпорядження командира НОМЕР_6 окремої мотопіхотної бригади.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2022 року №280 (по стройовій частині), старший солдат ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив частину, знятий зі всіх видів забезпечення з 07.10.2022 року, а з продовольчого з 08.10.2022 року.

Також судом встановлено, що 16.04.2023 року військовою частиною НОМЕР_1 було видано ОСОБА_1 Довідку №1614 про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, згідно якої позивач дійсно в період з 15.12.2021 року по 01.04.2022 року, з 07.04.2022 року по 31.07.2022 року, з 21.08.2022 року по 02.09.2022 року, з 23.09.2022 року по 25.09.2022 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, а саме: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що листом від 18.04.2023 року №1625 командир військової частини НОМЕР_1 у відповідь на адвокатський запит від 14.02.2023 року щодо причин невиплати ОСОБА_1 щомісячної доплати у вигляді підвищеної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року, повідомив, що така невиплата пов`язана із самовільним залишенням позивачем військової частини у період з 30.07.2022 року по 23.08.2022 року, а також з 07.10.2022 року (станом на 17.04.2023 року позивач до військової частини не повернувся), що встановлено в ході проведених службових розслідувань, внаслідок чого позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді накладення стягнень «сувора догана» згідно наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 21.08.2022 року № 202 та від 10.11.2022 року № 902.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року позивач звернувся до суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на наступне:

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Статтею 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1, 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації" в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 28 лютого 2022 р. № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (далі Постанова №168).

Відповідно до п. 1 Постанови №168, в первинній редакції, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

В подальшому постановами Кабінету Міністрів України № 217 від 07.03.2022 року, № 350 від 22.03.2022 року, № 793 від 07.07.2022 року до п. 1 Постанови №168 були внесені зміни, які застосовуються з 24 лютого 2022 року, та постановою КМУ № 754 від 01.07.2022 року, внесені зміни до п. 1 Постанови №168, які застосовуються з 1 червня 2022 року.

Відповідно до вказаних змін, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 21 постанови № 168 установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

В свою чергу пунктом 17 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, передбачено, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 року №168, Міністром оборони України прийнято Окреме доручення від 23.06.2022 року №912/а/29 (далі Окреме доручення) (застосовується з 01.06.2022 року).

Відповідно до Окремого доручення Міністра оборони України, під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій; бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави; бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно- розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб); виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей; здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою; здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

Згідно пункту 2 Окремого доручення № 912/з/29, на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах, зокрема, 100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах).

Згідно пункту 5 Окремого доручення № 912/з/29, виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень здійснювати на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини;

керівника вищого органу військового управління - командирам. (начальникам) військових частин.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 гривень за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку № 3 до цього доручення).

Пунктом 3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Відповідно до пункту 6 Окремого доручення № 912/з/29, накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

При цьому підпунктом 9.4 пункту 9 Окремого доручення № 912/з/29 визначено не включати до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Звертаючись до суду з даним адміністративним позовом, позивач посилався на те, що оскільки він у період з 15.12.2021 року по 01.04.2022 року, з 07.04.2022 року по 31.07.2022 року, з 21.08.2022 року по 02.09.2022 року, з 23.09.2022 року по 25.09.2022 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, а саме: с. Піски, с. Первомайське, Ясинуватського району, Донецької обл., що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2023 року №1614, то він має право на отримання додаткової винагороди, у розмірі, збільшеному до 100 000 грн., відповідно до п. 1 постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року. З огляду на це позивач просив зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 за липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

В свою чергу, як встановлено в ході розгляду даної справи, позивача було позбавлено додаткової грошової винагороди, передбаченої п. 1 Постанови № 168 у зв`язку з фактом самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини НОМЕР_1 у спірні періоди.

Як зазначалось вище, згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2022 року №212 (по стройовій частині), старший солдат ОСОБА_1 , старший стрілець 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти, вважається таким, що 30.07.2022 року самовільно залишив військову частину. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.08.2022 року №223 (по стройовій частині), старшого солдата ОСОБА_1 , старшого стрільця 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , було увільнено від займаних посад і зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_5 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2022 року №235 (по стройовій частині), старший солдат ОСОБА_1 , вважається таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків з самовільного залишення військової частини. Також встановлено, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.09.2022 року №256 (по стройовій частині), позивач увільнений від займаних посад і зарахований у розпорядження командира НОМЕР_6 окремої мотопіхотної бригади, а згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2022 року №280 (по стройовій частині), старший солдат ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив частину, знятий зі всіх видів забезпечення з 07.10.2022 року, а з продовольчого з 08.10.2022 року.

Також з листа командира військової частини НОМЕР_1 від 18.04.2023 року № 1625 встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.07.2022 року №220 (дата та номер наказу про призначення с/р по факту сзч 31.07.2022) у військовій частині НОМЕР_1 було призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.08.2022 року №202 (дата та номер наказу про закінчення с/р по факту сзч 31.07.2022) було встановленим що в період з 30.07.2022 по 23.08.2022 ОСОБА_1 перебував у самовільному залишенні військової частини, службові обов`язки не виконував та проводив час на власний розсуд, за що на нього було накладено дисциплінарне стягнення «Сувора догана».

Відповідачем повідомлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2022 року №724 (дата та номер наказу про призначення с/р по факту сзч 07.10.2022) у військовій частині НОМЕР_1 було призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.11.2022 №902 (дата та номер наказу про закінчення с/р по факту сзч 07.10.2022) було встановленим що в період з 07.10.2022 року ОСОБА_1 перебував у самовільному залишенні військової частини, службові обов`язки не виконував та проводив час на власний розсуд за що на нього було накладено дисциплінарне стягнення «Сувора догана». Станом на 17.04.2023 року ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не повернувся.

У листі від 18.04.2023 року № 1625 командир військової частини НОМЕР_1 посилався на те, що відповідно до пункту 9.4. окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року №912/з/29 до наказів на виплату грошової винагороди передбаченої Постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 не включаються військовослужбовці які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Крім того зазначено, що виплата грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року за вересень 2022 року не може бути здійснена до повернення з самовільного залишення військової частини.

Судом встановлено, що відповідачем були надіслані позивачу разом з листом від 18.04.2023 року №1625 додатки, а саме: 1. Матеріали службового розслідування стосовно самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 в липні 2022 року; 2. Матеріали службового розслідування стосовно самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 в жовтні 2022 року; 3. Довідка про виплачене та нараховане грошове забезпечення за період з 24.02.2022 по теперішній час від 01.04.2023 №1336; 4. Довідка про участь в бойових діях; 5. Витяги з наказів про переміщення ОСОБА_1 .

Факт самовільного залишення військової частини у період з 30.07.2022 року по 23.08.2022 року, а також в період з 07.10.2022 року позивачем не заперечується. При цьому, докази оскарження позивачем наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 21.08.2022 року № 202 та від 10.11.2022 року № 902 до суду не надані.

В свою чергу згідно підпункту 9.4 пункту 9 Окремого доручення Міністра оборони України № 912/з/29 встановлення факту самовільного залишення військовослужбовцем військової частини, місця служби виключає можливість нарахування та виплати такому військовослужбовцю додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць, у якому здійснено порушення та місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачеві зазначеної вище додаткової грошової винагороди за липень 2022 року та серпень 2022 року.

Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову грошову винагороду, передбачену пунктом 1 постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року за вересень 2022 року, колегія суддів звертає увагу на наступне:

Згідно пункту 15 розділу 1 наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2022 року № 280 ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину, а тому, згідно пункту 15 розділу 1 наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 відповідачем було призупинено нарахування та виплата всіх видів грошового забезпечення позивача до його повернення.

При цьому відповідач зазначив, що додаткова грошова винагорода за вересень 2022 року не може бути виплачена позивачу до повернення з самовільного залишення військової частини.

Зважаючи на зазначене, враховуючи, що позивач вважається таким, що самовільно залишив військову частину, де проходив службу, а відповідачем не було відмовлено у виплаті зазначеної винагороди за вересень 2022 року, однак тимчасового призупинено виплату грошового забезпечення, колегія суддів вважає, що позивачу правомірно не нараховувалась та не виплачувалась додаткова винагорода відповідно до Постанови КМУ №168 за вересень 2022 року.

Таким чином підстави для зобов`язання відповідача виплатити позивачу додаткову грошову винагороду за вересень 2022 року відсутні.

У поданій апеляційній скарзі апелянт заперечував можливість застосування до спірних правовідносин положень окремого доручення Міністра оборони України, вказуючи на те, що вказане доручення не є актом Міноборони у розумінні вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», тобто не є регуляторним актом та не може регулювати умови виплати додаткової грошової винагороди.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що п. 21 постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168 прямо передбачено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів. Крім того, як зазначалось вище, відповідно до пункту 17 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Згідно п.п.24 п.10 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. №671, Міністр оборони України дає обов`язкові для виконання військовослужбовцями, державними службовцями і працівниками апарату Міноборони доручення.

Крім того, вказане доручення не вносить жодних змін до конструкції Постанови №168, а лише роз`яснює порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України.

Апелянт також посилався на те, що факт самовільного залишення військової частини не може бути підставою для застосування до нього такого виду юридичної відповідальності, як позбавлення додаткової винагороди, оскільки ні положеннями КК України, ні іншими Законами України, не передбачено такий вид покарання для військовослужбовців, як обмеження у виплаті додаткової винагороди.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на те, що передбачений статтею 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ перелік дисциплінарних стягнень є вичерпним та в ньому відсутній такий вид дисциплінарного стягнення як позбавлення додаткових виплат до грошового забезпечення військовослужбовця, а тому позбавлення позивача додаткової винагороди є незаконним.

Колегія суддів зазначає, що невиплата позивачеві додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022р. №168 за спірні періоди не є застосуванням до нього дисциплінарного стягнення. Така невиплата обумовлена саме положеннями п.9.4 п.9 Окремого доручення та встановленим фактом самовільного залишення позивачем військової частини.

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, та не свідчать по неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Частиною 1статті 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук