Справа № 420/28512/23
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/28512/23
Перша інстанція: суддя Тарасишина О.М.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Турецької І.О.,

Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2023р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ГУ ДМС України в Одеській області, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС України в Одеській області №0380 від 21.08.2023р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС України в Одеській області №7988 від 21.08.2023р. про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 19.05.2021р., видану органом 5103 громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ГУ ДМС України в Одеській області поновити дію посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 19.05.2021р., видану органом 5103 громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є громадянином Республіки Ірак.

Позивач зазначив, що у травні 2021р. йому було видано дозвіл на імміграцію в Україну. На підставі дозволу на імміграцію його було документовано посвідкою на постійне проживання за № НОМЕР_1 .

В подальшому, рішенням міграційної служби було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1 та посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 від 19.05.2021р..

Позивач зазначає, що зі змісту висновку ГУ ДМС в Одеській області від 21.08.2023р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1 , не вбачається об`єктивних підстав для скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання.

Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДМС України в Одеській області №0380 від 21.08.2023р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДМС України в Одеській області №7988 від 21.08.2023р. про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 19.05.2021р., видану громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1 .

Зобов`язано ГУ ДМС України в Одеській області поновити дію посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 19.05.2021р., видану громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1 .

Стягнуто з ГУ ДМС України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 073,6грн..

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду було відкрито апеляційне провадження та призначено до розгляду дану справу в порядку письмового провадження.

Апеляційним судом на зазначену позивачем в позові адресу направлявся лист разом із рекомендованим повідомленням про отримання поштового відправлення та ухвалами про відкриття апеляційного провадження від 26.02.202р. та про призначення до розгляду від 6.03.2024р., а також копію апеляційної скарги міграційної служби.

Проте, вказаний конверт повернувся до суду із довідкою про не отримання позивачем листа, із зазначенням причини: «адресат відсутній за вказаною адресою».

При цьому, міграційна служба про розгляд апеляційної скарги повідомлена належним чином.

Враховуючи вказане, судова колегія зазначає, що сторони по справі сповіщені про розгляд справи у встановленому законом порядку.

На підставі вказаного, судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення скарги міграційної служби, скасування рішення суду та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було допущено порушень при подачі документів для отримання посвідки на постійне проживання в Україні, або вчинені дії, які свідчать про протиправну поведінку ОСОБА_1 на території України та за її межами, а тому вважав, що міграційною службою не доведено правомірність своїх дій та їх відповідність нормам діючого законодавства України при прийнятті оскаржуваних рішень.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі та належної оцінки доказів, допустив невірне застосування норм матеріального права та порушив норми процесуального права.

За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення суду скасовує та приймає по справі нову постанову про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Так, апеляційним судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Ірак.

Згідно матеріалів справи, свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 13.04.2021р. ОСОБА_1 13.04.2021р. укладено шлюб з громадянкою республіки Молдова ОСОБА_2 , якій видано посвідку на постійне проживання в Україні № ІН157080.

14.04.2021р. ОСОБА_1 звернувся із заявою до міграційної служби про надання дозволу на імміграцію.

14.05.2021р. ОСОБА_1 видано дозвіл на імміграцію в Україну. На підставі дозволу на імміграцію позивача було документовано посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 .

Законність проживання на території України на момент звернення із заявою про оформлення посвідки на постійне проживання, позивач підтвердив посвідкою на постійне проживання дружини, заявою про надання згоди на реєстрацію місця проживання від представника власника квартири за адресою: АДРЕСА_1 разом з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та договором купівлі-продажу квартири.

Під час оформлення і перевірки відповідних документів з боку відповідача було зроблено запити в тому числі на адресу Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, Управління міграційної поліції ГУНП в Одеській області тощо відносно позивача.

В подальшому, від ГУ СБУ у м.Києві та Київській області від 15.06.2023р. на адресу ГУ ДМС України надійшло подання про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні громадянину ОСОБА_3 . Підставою для скасування дозволу на імміграцію позивача зазначено те, що громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , «за наявними даними причетний до організації та функціонування каналу нелегальної імміграції співвітчизників, вихідців з країн т.зв. «міграційного ризику» та їх подальшої легалізації за фіктивними підставами на території України. Наявні дані свідчать, що діяльність ОСОБА_1 становить загрозу національній безпеці України в міграційній сфері, що в своєму розвитку може завдати шкоди інтересам держави, а також правам і законним інтересам громадян, у зв`язку із чим Головним управлінням планується прийняти рішення про заборону вказаному іноземцю в`їзду на територію України».

Суд першої інстанції вказав на те, що жодної інформації стосовно неправомірної поведінки позивача у вказаному поданні не наведено. Так само відсутні докази про порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_1 , вироків суду відносно останнього тощо.

Перевіряючи правомірність та законність рішення суду першої інстанції, з урахуванням підстав, за якими апелянт пов`язує його незаконність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус, основні права, свободи та обов`язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, і порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України регулювався ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 4.02.1994р. за №3929-XII (в редакції, що діяла на момент надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну; надалі - Закон №3929-XII), відповідно до частин першої-другої статті 2 якого, іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

Статтею 3 означеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються ЗУ «Про імміграцію» від 7.06.2001р. за №2491-ІІІ (надалі - Закон №2491-ІІІ).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №2491-ІІІ, імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Положеннями ст.6 Закону №2491-ІІІ встановлено повноваження спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції і підпорядкованих йому органів.

Так, за правилами п.2,3 ч.1 ст.6 Закону №2491-ІІІ, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи: перевіряють правильність оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутність підстав для відмови у його наданні; приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Відповідно до ст.4 ЗУ «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Згідно з п.6 ч.2 ст.4 Закону №2491-ІІІ квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Стаття 9 Закону №2491-ІІІ встановлює умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію. Так, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров`я.

Крім зазначених документів, зокрема, подаються: для осіб, зазначених у пункті 6 частини другої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з іммігрантом, і документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Аналізуючи вищевказані норми законодавства, судова колегія зазначає, що для оформлення дозволу на імміграцію заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів. У разі ж не надання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію не приймається та, як наслідок, дозвіл на імміграцію та посвідка на проживання в Україні не видаються.

Статтями 10, 11 зазначеного Закону (в редакції, що діяла на час оформлення посвідки) встановлено, що дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або проти яких порушено кримінальну справу, якщо попереднє слідство за нею не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров`я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Положеннями ст.12 Закону №2491-ІІІ встановлено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст.1 ЗУ «Про основи національної безпеки» від 19.06.2003р. №964-IV, загрози національній безпеці - наявні та потенційно можливі явища і чинники, що створюють небезпеку життєво важливим національним інтересам України.

Суб`єктом забезпечення національної безпеки є Служба безпеки України.

Так, згідно з ч.1 ст.1 ЗУ «Про Службу безпеки України» від 25.03.1992р. за №2229-XII (надалі - Закон №2229-XII) Служба безпеки України - державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України.

Приписами ч.1 ст.2 Закону №2229-XII визначено, що на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.

Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов`язана: брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну (п.13 ч.1 ст.24 Закону №2229-XII).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.25 Закону №2229-XII Службі безпеки України, її органам і співробітникам для виконання покладених на них обов`язків надається право: подавати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям усіх форм власності обов`язкові для розгляду пропозиції з питань національної безпеки.

Судова колегія зазначає, що у даній справі підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина Республіки Іраку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стали відомості, викладені в поданні про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні громадянину ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про імміграцію» імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до статті 12 Закону №2491-ІІІ дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Аналізуючи вказане, судова колегія зазначає, що лише винні дії іммігранта можуть бути підставою для скасування дозволу на імміграцію.

Як вбачається із матеріалів справи, що від ГУ СБУ у м.Києві та Київській області від 15.06.2023р. на адресу ГУ ДМС України надійшло подання про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні громадянину ОСОБА_3 . Підставою для скасування дозволу на імміграцію позивача зазначено те, що громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , «за наявними даними причетний до організації та функціонування каналу нелегальної імміграції співвітчизників, вихідців з країн т.зв. «міграційного ризику» та їх подальшої легалізації за фіктивними підставами на території України. Наявні дані свідчать, що діяльність ОСОБА_1 становить загрозу національній безпеці України в міграційній сфері, що в своєму розвитку може завдати шкоди інтересам держави, а також правам і законним інтересам громадян, у зв`язку із чим Головним управлінням планується прийняти рішення про заборону вказаному іноземцю в`їзду на територію України».

Тобто, підставою для прийняття оскаржуваного рішення органом міграційної служби про скасування дозволу на імміграцію є дії останнього, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, інформація про можливість вчинення яких наведена у вищевказаному поданні СБУ.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що Служба безпеки України, як державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України, та є суб`єктом забезпечення національної безпеки, зобов`язана брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.

Отже, Служба безпеки України, класифікуючи, на етапі збору інформації, дії позивача як такі, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку і одночасно звертаючись з поданням до органу міграційної служби, діяло в межах визначених Законом №2229-XII функцій і завдань, з метою забезпечення національної безпеки та охорони громадського порядку.

На підставі вказаного, судова колегія вважає, що міграційна служба приймаючи оскаржувані рішення діяла в межах та на підставі чинних норм законодавства України, а тому відсутні підстави для задоволенні вимог позивача.

Окрім того, під час апеляційного розгляду справи та дослідження матеріалів справи, судова колегія звертає увагу на те, що в матеріалах справи та в особистій справі позивача міститься заява про надання згоди на реєстрацію місця проживання від представника власника квартири за адресою: АДРЕСА_1 нібито надану на ім`я позивача, проте, вказана згода надана на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а не на позивача.

Беручи до уваги вказане, судова колегія вважає, що в даному випадку наявні ознаки надання свідомо неправдивих відомостей позивачем при поданні заяви при отриманні дозволу на імміграцію.

Виходячи з наведеного, судова колегія дійшла висновку, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, належної оцінки не дав, та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти по справі нову постанову про відмову у задоволенні позову з вищенаведених підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,317 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024р. скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: І.О. Турецька

Л.П. Шеметенко