Справа № 160/30645/23
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради Управління праці та соціального захисту населення, в якому просить суд:
- визнати протиправною відмову відповідача виконавчого комітету Центральної-Міської районної у місті ради Управління праці та соціального захисту населення про видачу посвідчення сім`ї загиблого, згідно ст.10 п.1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
- зобов`язати виконавчий комітет Центрально - Міської районної у місті ради Управління праці та соціального захисту населення видати посвідчення сім`ї загиблого, згідно ст. 10 п.1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з числа звернення.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що звернувся до відповідача із заявою про надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни на підставі ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачу відповідного посвідчення. Відповідач надав відповідь, в якій зазначив, що відсутні підстави для встановлення дружинам померлих ліквідаторів на Чорнобильській АЕС статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, згідно з п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Соціальний захист дружин померлих учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, смерть яких пов`язана із захворюванням отриманим під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, здійснюється відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позивач, вважаючи надану відмову протиправною, звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 01.12.2023 року, після залишення ухвалою суду даної позовної заяви без руху, було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Представником Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, на адресу суду, було подано клопотання про заміну сторони по справі, в обґрунтування якого зазначено, що такої юридичної особи як Виконавчий комітет Центрально-Міської районної в місті ради Управління праці та соціального захисту населення не існує. Належним відповідачем по даній справі має бути управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради.
Ухвалою суду від 04.03.2024 р. клопотання представника Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради про заміну сторони по справі, а саме: Виконавчий комітет Центрально-Міської районної в місті ради Управління праці та соціального захисту населення на Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті ради Управління праці та соціального захисту населення про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.
Замінено неналежного відповідача у справі - Виконавчий комітет Центрально-Міської районної в місті ради Управління праці та соціального захисту населення на належного відповідача у справі - Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради.
Встановлено Управлінню праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради п`ятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву та відповідні докази.
Суд зазначає, що відповідач, у встановлений судом строк, своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, причини неподання відзиву на позовну заяву суду не повідомив.
Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспором громадянина України Серії НОМЕР_1 , копія якого міститься в матеріалах справи.
Між позивачем та громадянином ОСОБА_2 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії НОМЕР_2 від 16.08.1980 р., копія якого міститься в матеріалах справи.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 у 1986 р. був призваний на військові збори Центрально-Міським комісаріатом з 06 травня 1986 р. по 06 червня 1986 р., на ліквідацію аварії ЧАЕС, що підтверджується архівною довідкою №51/8896 від 02.09.1993 р. та записом у військовому квитку серія НОМЕР_3 , копії яких містяться в матеріалах справи.
Призваний на спеціальні військові збори, це були збори, які були пов?язані з аварією на ЧАЕС, це екологічна катастрофа, а не учбові збори.
Відповідно до копії посвідчення Серії НОМЕР_4 від 21.05.2028 р., яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_2 має право на пільги, установлені законодавством України для ветеранів військової служби.
ОСОБА_2 видано посвідчення Серії НОМЕР_5 від 28.01.2021 року як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (Категорія 1), копія якого міститься в матеріала справи.
ОСОБА_2 видано посвідчення Серії НОМЕР_6 від 11.07.2023 р., копія якого міститься в матеріалах справи, відповідно до якого, пред`явник цього посвідчення є інвалідом 1 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.
Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_7 , виданого 08.08.2023 р. Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_2 , у віці 64 роки, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 08.08.2023р. складено відповідний актовий запис № 646.
Відповідно до Експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 25.09.2023 р. №7570, копія якого міститься в матеріалах справи, встановлено, що Центральна міжвідомча експертна комісія на засіданні №110 від 14.09.2023 р. розглянула звернення родичів з приводу смерті ОСОБА_2 і надану, згідно з Переліком, та зареєстровану в ЦМЕК 30.08.2023 р. документацію померлого ОСОБА_2 на предмет встановленнян причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Основний діагноз: ХІХС: постінфарктний кардіосклероз. Серцево-судинна недостатність. Висновок: захворювання, що призвело до смерті, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Відповідно до Витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 11 жовтня 2023 року № 3421, копія якого міститься в матеріалах справи, судом встановлено, що захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 , 1959 року народження: "Перенесений в минулому інфаркт міокарда. Серцево-судинна недостатність", яке послужило причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08.08.2023 р. серія НОМЕР_7 , виданим Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), лікарським свідоцтвом про смерть від 07.08.2023 р. № 1660, виданим відділенням судово-медичної експертизи трупів Криворізького районного відділу комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради», військово-обліковою та медичною документацією захворювання та причина смерті, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідно до довідки Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської карастрофи, та інших категорій громадян №53 ОСОБА_1 , 1960 р.н. є дружиною померлого громадянина ОСОБА_3 з числа учасників ліквдації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, категорії 1, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою.
ОСОБА_1 , як вдова ліквідатора ЧАЕС 1 категорії, звернулась до начальника Виконавчого комітету Центрально-Міського районного у місті ради Управління праці та соціального захисту населення із заявою про видачу їй посвідчення члена сум`ї загиблого, відповідно до норм ст.10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як вдові інваліда війни 1 групи, ветерана військової служби та ліквідатора аварії на Чорнобильській АЕС 1986 року, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою.
Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради було направлено на адресу ОСОБА_1 відповідь, оформлену листом-відмовою від 10.10.2025 р. за №М-1129-П, в тексті якої зазначено, що причина смерті ОСОБА_2 - захворювання, пов?язане з виконанням обов?язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Отже, захворювання не пов?язане з проходженням військової служби (в тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.
Міністерством у справах ветеранів України надані роз?яснення, щодо встановлення статусу члена сім?ї загиблого (померлого) ветерана війни сім?ям та осіб, які загинули (померли) внаслідок ушкодження здоров?я, пов?язаного з іх ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Законом не передбачено.
Питання соціального захисту дружин/чоловіків учасників ліквідації наслідкії аварії на Чорнобильській АЕС врегульовано Законом України "Про статус соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Не погодившись із вказаною відмовою позивач звернувся з даним позовом до суду.
Вирішуючи спір суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 3 Конституції України гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно із ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.
Правовий статус ветеранів війни регламентується Законом України від 22.10.1993 року № 3551-ХII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-ХII).
У преамбулі до Закону № 3551-ХII зазначено, що цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Згідно із ст. 4 Закону № 3551-ХII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХIІ до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також інваліди з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Згідно із п. 6 Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. № 20-РП/04 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи бойових діях на території інших держав. Розділ 11 Закону № 3551-ХIІ визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасників бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.
Такими чином, обов`язковими умовами, за яких ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС може бути віднесено до осіб з інвалідністю внаслідок війни є наявність факту інвалідності, доказів залучення особи до виконання обов`язків військової служби або до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Судом встановлено, що відповідно до копії посвідчення Серії НОМЕР_6 , померлий чоловік позивача ОСОБА_2 був особою з інвалідністю 1 групи та мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни. Отже, на нього поширювалась дія Закону № 3551-ХII.
Порядок проведення військово-лікарської експертизи визначається Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, що затверджене наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі - Положення № 402).
Так, відповідно до п. 1.1 розділу І цього Положення військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Відповідно до п. 2.4.5, 21.30 Положення № 402 військово-лікарська комісія може приймати постанову про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), яке призвело до смерті військовослужбовця, і причину смерті в одному з формулювань, вказаних у пунктах 21.5, 21.6 розділу II Положення.
Згідно з п. 21.6 Положення № 402 при встановленні причинного зв`язку захворювань військовослужбовців з аварією на Чорнобильській АЕС та інших ядерних об`єктах, учасників ядерних випробувань і випробувань ядерної зброї та тих, що брали участь у складанні ядерних боєприпасів і здійснювали на них регламентні роботи для проведення відповідних випробувань і військових навчань, постанови приймаються, зокрема, у таких формулюваннях (наявність посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії (постраждалого від наслідків аварії) на Чорнобильській АЕС відповідної категорії при встановленні причинного зв`язку обов`язкова):
а) "Захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" якщо захворювання виникли у період ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, загострились або ускладнились, призвели до інвалідності чи смерті у строки, передбачені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 травня 1997 року № 150 "Про затвердження нормативних актів щодо хвороб, при яких може бути встановлений причинний зв`язок з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 вересня 1997 року за № 448/2252, і військовослужбовець, колишній військовослужбовець має посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Визначення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, каліцтва, травми), що призвело до смерті військовослужбовця, колишнього військовослужбовця, проводиться штатними військово-лікарськими комісіями (п. 21.9 розділу ІІ Положення № 402).
Згідно з витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 11.10.2023 р. № 3421 та експертним витягом від 25.09.2023 р. №7570 судом встановлено, що захворювання, яке призвело до смерті чоловіка позивача, пов`язане з виконанням ним обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Таким чином, уповноваженим органом державної влади (ВЛК) встановлено причинний зв`язок смерті чоловіка позивача внаслідок захворювань, набутих у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Відтак, за результатами розгляду справи судом встановлено, що на чоловіка позивача за життя поширювалась дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і він мав право на пільги, передбачені законодавством для ветеранів війни-інвалідів війни; до смерті чоловіка позивача призвело захворювання, пов`язане з виконанням ним обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
У силу приписів п. 1 ст. 10 Закону № 3551-ХII чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у ст. 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісті) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.
Змістовний аналіз наведеної норми у сукупності з положеннями ст. 4, п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХII дає змогу зробити висновок, що чинність цього Закону поширюється на членів сім`ї військовослужбовців та прирівняних до них осіб, які: 1) загинули (пропали безвісті); або 2) померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків); або 3) померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби.
При цьому, відповідно до абзацу 19 пункту 1 статті 10 Закону № 3551-ХII до членів сімей загиблих військовослужбовців належить один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.
Отже, позивач, будучи членом сім`ї померлого учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС зі статусом особи з інвалідністю внаслідок війни, смерть якого настала у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби, вважається особою, на яку поширюється чинність Закону № 3551-ХII.
Більше того, поширення чинності Закону № 3551-ХII на позивача є похідними від приналежності її померлого чоловіка до категорії ветеранів війни-інвалідів війни.
Відтак відмова відповідача у присвоєнні ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого на підставі положень п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є протиправною та такою, що піддлягає скасуванню.
Згідно із п. 2 Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону №3551-ХII, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.
Пунктами, 4, 7 вказаного Порядку передбачено, що особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551-ХII, видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого". Посвідчення видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.
Таким чином, враховуючи протиправний характер наданої відповідачем відмови, задля ефективного захисту порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради повторно розглянути заяву позивача та вирішити питання щодо видачі ОСОБА_1 "Посвідчення члена сім`ї загиблого" ветерана війни інваліда 1 групи, відповідно до п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Такий спосіб захисту прав позивача матиме наслідком дотримання судом основних принципів здійснення судочинства, не буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки судом під час розгляду справи та відповідачем під час розгляду заяви позивача про надання статусу не встановлено інших підстав для відмови, аніж досліджені та спростовані судом у ході розгляду справи.
Таким чином, позовні вимоги у частині зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради видати посвідчення сім`ї загиблого, згідно ст. 10 п.1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з числа звернення задоволенню не підлягають.
При цьому, суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову.
При цьому, суд зазначає, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:
«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх».
«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують».
Водночас, відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду від 16.12.2021 р. у справі №11-164сап21, в тексті якої зазначено, що не повинно викликати сумнівів чи заперечень відносно того, що всі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в наступній редакції:
- визнати протиправною та скасувати відмову Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, оформленою листом від 10.10.2023 р. №М-1129-П, у присвоєнні ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого на підставі положень п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та вирішити питання щодо видачі ОСОБА_1 "Посвідчення члена сім`ї загиблого" ветерана війни інваліда 1 групи, відповідно до п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні;
- у іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 139, 241-243, 245-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати відмову Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, оформленою листом від 10.10.2023 р. №М-1129-П, у присвоєнні ОСОБА_1 статусу члена сім`ї загиблого на підставі положень п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та вирішити питання щодо видачі ОСОБА_1 "Посвідчення члена сім`ї загиблого" ветерана війни інваліда 1 групи, відповідно до п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька