Справа № 600/7317/23-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2024 р. м. Чернівці справа № 600/7317/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » лейтенанта ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд скасувати та визнати нечинним рішення від 23.10.2023р. начальника 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) лейтенанта ОСОБА_2 про відмову в перетині державного кордону України ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є членом правління Міжнародної Дипломатичної Місії (OSCE) (ОБСЄ), що займається волонтерською діяльністю та є неприбутковою організацією. Відповідачем протиправно відмовлено в перетині державного кордону України позивачу, при цьому, метою поїздки були перемовини щодо надання благодійної допомоги в рамках місії ОБСЄ, а також для отримання та транспортування гуманітарної допомоги з м.Вільнюс Литва.

Позивач стверджує, що ним було подано усі необхідні підтверджуючі документи, в тому числі ті, які надають право на перетин кордону в період воєнного стану та було чітко зазначено мету поїздки, однак вони не були враховані працівниками прикордонної служби.

Ухвалою суду від 21 листопада 2023 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Вказаною ухвалою, серед іншого, відповідачу встановлено 15-денний термін з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в обґрунтування якого зазначив, що позивач прибув до міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення "Красноїльськ" з метою перетинання державного кордону на виїзд з України та у пункті пропуску надав документи, які, на його думку, підтверджують право на перетинання державного кордону на виїзд з України.

Разом з цим, з метою уточнення мети перетину кордону посадовою особою прикордонної служби ОСОБА_3 було задано ряд уточнюючих питань, що стосувались мети поїздки, а саме: уточнювалось місце призначення за кордоном куди направляється позивач, з ким мають проводитись переговори на предмет отримання гуманітарної допомоги, який вид гуманітарної допомоги має бути отриманий, уточнювався маршрут руху для отримання вантажу, чому вибраний пункт пропуску з Румунією для поїздки до Литви, а не більш логістично оптимальний маршрут, місце ночівлі (відпочинку) позивача. Однак на ці запитання позивач не зміг надати обґрунтовані відповіді та пояснення, поводився нервово і не впевнено.

У ході спілкування позивач зазначив, що є волонтером, прямує з метою отримання гуманітарної допомоги, документів, які б підтверджували що він має отримувати і де останній не надав. Пояснював, що їде разом з громадянином ОСОБА_4 за вантажним транспортом, який завантажений гуманітарною допомогою, близько 10 тон, їдуть разом, щоб він забрав цей вантажний автомобіль, а громадянин ОСОБА_5 в легковий автомобіль довантажить гуманітарну допомогу.

Під час перевірки водійського посвідчення виявлено, що категорії на керування вантажними транспортними засобами немає, відкритою була тільки категорія "В" - транспортні засоби, повна маса яких не перевищує 3500кг, після чого позивач сказав, що там буде водій, він його буде супроводжувати до кордону, а пізніше під`їде водій з необхідною категорією і забере автомобіль. Внаслідок цього, позивачу відмовлено в перетинанні кордону у зв`язку з не підтвердженням мети поїздки.

З указаних підстав відповідач вважає, що рішення начальника 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " лейтенанта ОСОБА_2 про відмову в перетині державного кордону України ОСОБА_1 є правомірним.

Позивач правом подати відповідь на відзив не скористався.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 (а.с.9-10). Згідно офіційних даних мережі інтернет та документів, наявних в матеріалах справи, ОСОБА_1 є членом правління Міжнародної Дипломатичної Місії (OSCE) ОБСЄ (а.с.14-15).

У відповідності до наказу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України №913 від 09.10.2023р., який доведено до відома Адміністрації Державної прикордонної служби України, затверджено перелік водіїв, які здійснюють перевезення для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами, для надання можливості виїзду за межі України в умовах правового режиму воєнного стану. У вказаному переліку зазначено члена правління ГО "Міжнародна дипломатична місія "Організація безпеки спільноти Європи" ОСОБА_1 (а.с.15).

Відповідно до листа-наказу (відрядження) від 10.10.2023р. ОСОБА_4 , головою місії ОБСЄ, затверджено, що ОСОБА_1 здійснює транспортування гуманітарного вантажу в рамках дипломатичної та гуманітарної місії OSCE (ОБСЄ) з 10.10.2023 по 10.01.2024 (а.с.11-12).

У матеріалах справи наявні запити КНП Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні від 25.10.2023р. №01/2-04/1071, а також громадської ради при Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації, адресовані голові Міжнародної дипломатичної місії "ОБСЄ" №229 (без дати) Юрію Полуектову з проханням надати благодійну допомогу, зокрема, по потребах у медикаментах, продуктах харчування тривалого зберігання, миючих засобів та засобах гігієни, комплектах постійної білизни, одягу, канцелярських виробах та ін. (а.с.16-20).

23.10.2023р. позивач прибув у пункт пропуску "Красноїльськ" з метою перетину кордону в бік республіки Румунія.

Судом встановлено та підтверджено самими учасниками справи, що для перетину кордону позивачем було пред`явлено наступні документи:

- закордонний паспорт громадянина України;

- лист-наказ від 10.10.2023р. (відрядження);

- наказ Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України №913 від 09.10.2023р., додатком до якого є затверджений Перелік водіїв, які здійснюють перевезення для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами, для надання можливості виїзду за межі України в умовах правового режиму воєнного стану (система Шлях);

- копію листа Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України №9425/27-1/14-23 від 10.10.2023р. про надсилання на адресу Адміністрації ДПС України наказу №913 від 09.10.2023р.

Рішенням начальника 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) лейтенанта ОСОБА_2 від 23.10.2023р. ОСОБА_1 відмовлено в перетині державного кордону України у зв`язку із непідтвердженою метою поїздки (а.с.8).

Позивач не погодившись з указаним рішенням, звернувся до суду з даним позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення чинного законодавства та робить висновки по суті спору.

У відповідності до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61 62, 63 цієї Конституції.

З викладеного слідує, що право особи на пересування та право вільно залишати територію України, передбачене статтею 33 Конституції України може бути обмежено в умовах воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому указами Президента України строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався та триває і на час розгляду цієї справи у суді.

Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до п.3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану.

Згідно із ст.1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 року №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.8 Закону №389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Згідно із пунктом 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 року №1455 (далі Порядок №1455), перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009 року №1710-VI (далі - Закон №1710).

Згідно з частинами 1, 2 ст.2 Закону №1710 прикордонний контроль державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Відповідно до абз.1 ч.3 ст.6 Закону №1710 пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Згідно з ч.4 ст.6 Закону №1710 прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону №1710 передбачено, що іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Згідно з ст.3 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 року №3857-XII визначено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (далі - Правила перетинання державного кордону), які визначають порядок перетинання громадянами України державного кордону.

Пунктом 2 Правил перетинання державного кордону передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

Згідно з п. 2-8 Правил перетинання державного кордону у разі введення в Україні воєнного стану пропуск водіїв, що здійснюють перевезення медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також населення України, через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби за наявності відповідних рішень про виїзд за межі України, виконання правил перетину державного кордону України та за наявності інформації про особу у відповідній інформаційній системі, адміністратором якої є Укртрансбезпека.

Рішення про виїзд за межі України водіїв, що здійснюють перевезення для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами, приймається Мінінфраструктури або обласними, Київською міською військовими адміністраціями за наявності відповідного обґрунтування щодо обсягів вантажів та кількості транспортних засобів, необхідних для їх перевезення, у листах від будь-якого з таких органів, підприємств, установ, організацій, закладів: військових, правоохоронних органів; військових адміністрацій; медичних закладів; відправників чи отримувачів гуманітарної допомоги.

Рішення про виїзд за межі України, яке дає можливість перетину державного кордону, приймається на строк не більше шести місяців.

Мінінфраструктури або обласні, Київська міська військові адміністрації надсилають до Адміністрації Держприкордонслужби рішення про виїзд за межі України зазначених в абзаці першому цього пункту осіб для врахування під час їх виїзду за межі України.

Особи, зазначені в абзаці першому цього пункту, можуть безперервно перебувати за кордоном не більше 30 календарних днів з дня перетину державного кордону.

У разі перевищення строків перебування осіб за кордоном та/або зміни мети виїзду за кордон, що встановлені цим пунктом, Мінінфраструктури та військові адміністрації скасовують своє рішення про виїзд за межі України відповідних осіб протягом семи робочих днів з моменту встановлення фактів зазначених порушень.

У разі непідтвердження мети поїздки уповноважені службові особи Держприкордонслужби відмовляють особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, у перетинанні державного кордону в порядку, визначеному частиною першою статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль».

Відповідно до п. 12 Правил перетинання державного кордону визначено що для здійснення прикордонного контролю громадяни подають уповноваженим службовим особам підрозділу охорони державного кордону паспортні, а у випадках, передбачених законодавством, і підтверджуючі документи без обкладинок і зайвих вкладень. Паспортні та підтверджуючі документи громадян, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами підрозділу охорони державного кордону з метою встановлення їх дійсності та належності громадянину, який їх пред`являє. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

З наведених положень чинного законодавства суд робить висновок, що особи (водії), які здійснюють перевезення медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також населення України, мають право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану за умови наявності відповідних рішень про виїзд за межі України, виконання правил перетину державного кордону України та за наявності інформації про особу у відповідній інформаційній системі, адміністратором якої є Укртрансбезпека. В той же час, у разі непідтвердження мети поїздки, уповноважені посадові особи прикордонної служби відмовляють таким особам у перетинанні державного кордону.

Суд встановив, що громадянин України ОСОБА_1 є особою призовного віку та мав намір перетнути державний кордон на виїзд з України як водій, що здійснює перевезення вантажів гуманітарної допомоги, тобто на підставі пункту 2-8 Правил.

Разом з тим, працівник прикордонної служби зобов`язаний перевірити наявність відповідного рішення суб`єкта владних повноважень, яким надано дозвіл на перетин державного кордону водію (особі, яка досягла 16-річного віку) в умовах введення воєнного стану з метою ввезення вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами для потреб Збройних Сил, а також ряд інших документів, що підтверджують мету поїздки.

Судом встановлено, що 09.10.2023 року Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України було видано Наказ за №913 «Про затвердження переліку водіїв, які здійснюють перевезення для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами, для надання можливості виїзду за межі України в умовах правового режиму воєнного стану». Зокрема, у зазначеному переліку водіїв містяться відомості про ОСОБА_1 ГО "Міжнародна дипломатична місія "Організація безпеки спільноти Європи".

Листом №9425/27-1/14-23 від 10.10.2023 року Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України направлено наказ №913 від 09.10.2023 року до Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Як видно із встановлених судом обставин цієї справи та норм законодавства, на виконання вищевказаних норм відповідачем було проведено перевірку паспортних та інших документів позивача, проведено його опитування з метою встановлення мети поїздки за кордон.

Так, відповідачем у відзиві повідомлено суду, що ним було задано ряд уточнюючих питань позивачу, що стосувались мети поїздки, а саме: уточнювалось місце призначення за кордоном куди направляється позивач, з ким мають проводитись переговори на предмет отримання гуманітарної допомоги, який вид гуманітарної допомоги має бути отриманий, уточнювався маршрут руху для отримання вантажу, чому вибраний пункт пропуску з Румунією для поїздки до Литви, а не більш логістично оптимальний маршрут, місце ночівлі (відпочинку) позивача. Однак на ці запитання позивач не зміг надати обґрунтовані відповіді та пояснення, поводився нервово і не впевнено.

За результатами проведених заходів у зв`язку із не підтвердженням мети поїздки позивачу було відмовлено в пропуску через державний кордон.

При цьому суд звертає увагу на те, що враховуючи вимоги законодавства, рішення про те, чи підтвердила особа мету поїздки оцінюється виключно посадовою особою державної прикордонної служби.

З цих же підстав суд зауважує, що включення позивача до переліку водіїв, які здійснюють перевезення гуманітарної допомоги та внесення даних до системи «Шлях», не є безумовною підставою для виїзду такої особи за кордон, оскільки таке рішення приймається виключно посадовими особами державної прикордонної служби в кожному конкретному випадку, на підставі повного пакету поданих документів.

Суд звертає увагу на те, що позивач у поданому позові зазначив, що при перетині кордону ним були надані усі необхідні підтверджуючі документи, які відповідачем не враховано. Натомість, з фактичних обставин справи видно, що відповідачем враховано подані документи, однак таких виявилось недостатньо для підтвердження мети поїздки.

У позовній заяві позивач зазначає, що в жовтні 2023 року виникла необхідність у відрядженні в країни ЄС для проведення перемовин щодо отримання та транспортування гуманітарної допомоги з Литви. При цьому, у листі-наказі щодо відрядження позивача зазначено, що в період з 10.10.2023р. по 10.01.2024р. останній здійснює транспортування гуманітарного вантажу в рамках дипломатичної та гуманітарної місії ОБСЄ. Водночас, позивачем ні при перетині кордону, ні до позовної заяви не надано документи стосовно гуманітарної допомоги, яку він повинен отримати та транспортувати.

У зв`язку з цим, суд наголошує, що за змістом п.2-8 Правил перетинання державного кордону, особам, зазначеним у абз.1 цього пункту може бути відмовлено у перетині кордону через непідтвердженість мети поїздки у незалежності від наявності відповідних рішень про виїзд за межі України, виконання правил перетину державного кордону України.

В свою чергу, відповідачем у відзиві наведено обставини, які враховані ним при перевірці підстав для перетину кордону позивачем. Так вказував, що прямуючи з метою отримання гуманітарної допомоги позивач не пояснив та не надав документів, які б підтверджували, яку саме допомогу і де має її отримувати. Пояснював, що їде разом з громадянином ОСОБА_4 за вантажним транспортом, який завантажений гуманітарною допомогою, близько 10 тон, їдуть разом, щоб він забрав цей вантажний автомобіль, а громадянин ОСОБА_5 в легковий автомобіль довантажить гуманітарну допомогу. Разом з цим, при перевірці водійського посвідчення виявлено, що категорії на керування вантажними транспортними засобами немає, відкритою була тільки категорія "В" - транспортні засоби, повна маса яких не перевищує 3500кг.

Такі доводи не спростовані позивачем в ході судового розгляду, крім того, матеріали справи не містять жодних документів, які б свідчили про фактичну, а не ймовірну гуманітарну місію позивача як волонтера.

Наведені обставини у своїй сукупності підтверджують обґрунтованість сумнівів органу прикордонного контролю у справжності мети поїздки, яка була повідомлена позивачем посадовій особі пункту пропуску 23.10.2023р.

Визначальним фактором для перетину державного кордону є не лише те, чи наявне відповідне рішення про виїзд за межі України, як помилково міркує позивач, але й також підтвердження мети поїздки.

Також суд зазначає, що оскаржуване рішення про заборону виїзду є разовим і при пред`явленні позивачем повного пакету документів, які надають право на виїзд з України, та одночасному підтвердженні мети поїздки не створить перешкод для перетину кордону України за наявності на це законних підстав.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення ч.2 ст. 2 КАС України відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення були дотримані в повній мірі.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з вимогами ст. 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення про відмову у перетинанні державного кордону України ОСОБА_1 відповідає критеріям, які визначені ч.2 ст.2 КАС України, та є правомірним, відповідно підстави для його скасування відсутні.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права не знайшов свого підтвердження у ході розгляду справи, то у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат, передбачені ст.139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Начальник 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » лейтенант ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 )

Суддя В.О. Кушнір