Справа № 520/4837/24
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2024-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2024 р. № 520/4837/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перерахунку пенсії № 35 від 16.02.2024 в частині обмеження пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_1 ) максимальним розміром (10 прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 09.02.2024 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_1 ) пенсію без обмеження її максимальним розміром, виходячи із розрахунку 60 відсотків від суми місячної заробітної плати прокурора відділу прокуратури Харківської області, на підставі довідки (інформації) прокуратури Харківської області від 09.02.2024 №21-27, у разі підвищення заробітної плати працівникам прокуратури проводити подальші її перерахунки та виплати без обмеження її максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії в частині обмеження пенсії максимальним розміром є протиправними та такими, що суперечать нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та порушує право позивача на належне пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Представник відповідача 01.04.2024 надав до канцелярії суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що управління у спірних правовідносинах діяло на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

У період з 22.11.2005 до 10.04.2017 ОСОБА_1 працювала в органах прокуратури Черкаської та Харківської областей та була звільнена з посади прокурора відділу організації представництва управління представництва інтересів громадянина або держави в суді прокуратури Харківської області за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

З січня 2014 року позивач отримує пенсію по інвалідності, призначену у відповідності зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 у розмірі 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати.

На момент призначення пенсії законодавством було регламентовано право на її перерахунок у зв`язку зі збільшенням розміру заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ.

Реалізуючи своє право на перерахунок пенсії, позивач 09.02.2024 звернулася до відповідача з вимогою здійснити перерахунок пенсії у зв`язку із підвищенням окладів відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», виходячи з розрахунку 60% від місячного заробітку по посаді прокурора відділу прокуратури Харківської області, згідно довідки (інформації) прокуратури Харківської області від 09.02.2024 № 21-27, та здійснення відповідних виплат вказаної пенсії без обмеження її максимального розміру.

Відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, для перерахунку пенсії пенсіонер повинен надати документ (довідку, інформацію тощо) щодо розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, що і було зроблено позивачем.

Однак, за наслідками розгляду заяви, згідно витягу з рішення пенсійного органу №35 від 16.02.2024, позивачу проведено перерахунок пенсії та обмежено її максимальний розмір у розмірі десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Вважаючи, що прийняте відповідачем рішення порушує права позивача на соціальний захист і пенсійне забезпечення, гарантовані Конституцією та законами України, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулась до суду з даним позовом.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, Законом України від 02.03.2015 №213-VІІ (далі - Закон №213-VІІ) внесено зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, а саме в частину 15 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, згідно якої визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Також, пунктом 5 Прикінцевих положень Закону №213-VII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, зокрема, «Про прокуратуру».

Таким чином, з моменту призначення позивачу пенсії згідно із Законом України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (в редакції Закону №3668 від 08.07.2011) до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ неодноразово вносились зміни.

Водночас, нова редакція статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ суттєво звужує і обмежує зміст та обсяг прав пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким пенсія призначена до набрання чинності цими законами (Законами №76-VІІІ, №213-VІІ).

Законом №1697-VІІ взагалі визнано таким, що втратив чинність Закон України №1789-ХІІ, в тому числі ст. 50-1, окрім частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої цієї статті.

Відповідно до частин 2, 3 статті 22, частини 1 статті 64 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України з січня 2014 року та отримує пенсію по інвалідності, призначену у відповідності зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 у розмірі 60% від суми її місячної (чинної) заробітної плати.

Крім того, Законом №213-VІІ внесено зміни до частини п`ятнадцятої статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, згідно з якою максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Однак, вказана норма набрала чинності після призначення позивачу пенсії за вислугу років.

З огляду на викладене, суд зазначає, що застосування нових положень до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності, суперечить вимогам частини 1 статті 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність.

Таким чином, враховуючи, що позивач є пенсіонером по інвалідності і пенсія була призначена до 01 січня 2016 року, суд зазначає, що до її розміру не можуть застосовуватись обмеження максимального розміру пенсії, визначені Законом № 1697-VІІ.

Крім того, звуження та обмеження змісту й обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів відповідно до статті 22 Конституції України не допускається.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018 зазначено, що положення частини 1 статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності. Зміст права громадян на соціальний захист, гарантований ст.46 Конституції України, узгоджується із її приписами, за якими, зокрема, людина її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ч. 1 ст. 3); кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст. 48). На думку Конституційного Суду України, держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Пенсія як гарантована щомісячна грошова виплата та вид соціального забезпечення є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Стаття 1 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, у редакції протоколів № 11 та № 14 (04 листопада 1950 року), визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І цієї Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26 червня 2014 року Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполученого Королівства» (Stretch v. TheUnitedKingdom № 44277/98).

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 № 17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що обмеження максимального розміру пенсії у розмірі десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, є втручанням у майнові права позивача у розумінні статті 1 Першого протоколу.

Враховуючи міжнародні стандарти діяльності органів прокуратури та юридичні позиції Конституційного Суду України, метою нормативного регулювання, зокрема питань соціального захисту працівників прокуратури, є уникнення втручання інших органів влади в діяльність прокуратури з метою додержання принципу поділу влади та закріплення виключно на рівні закону питань пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний був провести перерахунок призначеної раніше позивачу пенсії на підставі заяви від 09.02.2024, документів пенсійної справи, довідки прокуратури Харківської області від 09.02.2024 № 21-27 та у відповідності до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, що діяла на час призначення пенсії, з розрахунку 60% від суми місячної заробітної плати без обмеження її максимального розміру, а тому рішення відповідача про обмеження максимального розміру пенсії у розмірі десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перерахунку пенсії № 35 від 16.02.2024 в частині обмеження пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_1 ) максимальним розміром (10 прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 09.02.2024 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_1 ) пенсію без обмеження її максимальним розміром, виходячи із розрахунку 60 відсотків від суми місячної заробітної плати прокурора відділу прокуратури Харківської області, на підставі довідки (інформації) прокуратури Харківської області від 09.02.2024 №21-27, у разі підвищення заробітної плати працівникам прокуратури проводити подальші її перерахунки та виплати без обмеження її максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов