Справа № 620/24/24
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

04 квітня 2024 рокум. ДніпроСправа № 620/24/24

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Пляшкової К.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду з Чернігівського окружного адміністративного суду 31 січня 2024 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі відповідач, Адміністрація Держприкордонслужби) з такими вимогами:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття заяви позивача про призначення йому пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, ненадання відповідних доручень про підготовку документів для призначення йому пенсії з метою подальшого направлення до органів Пенсійного фонду України;

2) зобов`язати відповідача прийняти заяву позивача про призначення йому пенсії за вислугу років з урахуванням пільгової вислуги років, надати відповідні доручення про підготовку документів для призначення позивачу пенсії з метою подальшого направлення до органів Пенсійного фонду України.

В обґрунтування вимог зазначено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ до 06 листопада 2015 року, у подальшому продовжив проходження служби у підрозділах Національної поліції в Луганській області (у період з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2019 року), у період з 28 травня 2020 року по 11 квітня 2023 року проходив військову службу за контрактом в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) від 09 квітня 2023 року № 177-ОС позивача з 11 квітня 2023 року звільнено в запас за підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Згідно із цим наказом календарна вислуга років позивача на день звільнення становить 17 років 05 місяців 09 днів, пільгова вислуга років становить - 14 років 01 місяць 17 днів, а всього - 31 рік 06 місяців 26 днів.

Адвокатом позивача 17 листопада 2023 року направлено до відповідача адвокатський запит разом із заявою позивача про призначення пенсії. У відповідь на адвокатський запит отримано відповідь від 30 листопада 2023 року № 11/60063/23, в якій зазначено, що календарна вислуга років позивача не відповідає умовам призначення пенсії за вислугу років, встановленим пунктом «а» статті 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ), наявність пільгової вислуги років також не визначає право на призначення йому пенсії, прийняття заяви про призначення пенсії від особи, яка не набула права на призначення пенсії не передбачено.

З посиланням на норми Закону № 2262-ХІІ позивач вважає, що законом передбачена можливість призначення йому пенсії за вислугу років, із зарахуванням в її період вислуги років на пільгових умовах.

Приписи цього Закону не ставлять в залежність набуття права на пенсію за вислугою років від наявності виключно календарної вислуги років, а також не містять заборони, що роки вислуги в пільговому обрахуванні не можуть зараховуватись до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а. Отже висновок відповідача ґрунтується на неправильному застосуванні норм права, що регулюють спірні правовідносини.

Також відповідач взагалі не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо наявності у позивача підстав для призначення пенсії, вирішення яких віднесено до компетенції органів Пенсійного фонду України.

Отже, позивач вважає, що наведені обставини свідчать про відсутність у відповідача підстав щодо неприйняття його заяви про призначення пенсії та невчинення відповідних дій щодо підготовки документів з метою подальшого направлення до органів Пенсійного фонду України.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року адміністративну справу № 620/24/24 передано за підсудністю до Луганського окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 05 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву та витребувано від відповідача докази.

Від відповідача 20 лютого 2024 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав.

Станом на 11 квітня 2023 року загальна вислуга років позивача становить 31 рік 06 місяців 26 днів, з яких вислуга років на військовій службі у календарному обчисленні становить 17 років 05 місяців 09 днів, пільгова - 14 років 01 місяць 17 днів, що не відповідає умовам призначення пенсії за вислугу років, встановленим пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

З посиланням на положення, пункту «а» статті 12, статтю 17 Закону № 2262-ХІІ, пункти 1-2 Порядку № 393 представник відповідача зазначає, що умовами для призначення пенсії за вислугу років є наявність у особи на день звільнення саме календарної вислуги років. З системного аналізу вказаних матеріальних норм права, спеціальний закон, яким є Закон № 2262-XII, не встановлює способу, який дозволяє включати вислугу років у пільговому обчисленні до календарної вислуги, яка дає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII.

Представник відповідача зауважує, що позовні вимоги позивача обґрунтовані редакцією Порядку № 393, яка втратила чинність згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393». Проте на час виникнення спірних правовідношень підпункт «а» пункту 3 Порядку № 393 зазнав змін, відповідно до яких зарахування строку на пільгових умовах до вислуги років застосовується виключно для визначення розміру пенсії, а не для призначення пенсії, як передбачала попередня редакція вказаного підпункту. При цьому Порядок № 393 (пункт 2-1) передбачає обчислення календарної вислуги років за пунктами 1 і 2 цієї постанови, тому у відповідача відсутні законні підстави для врахування позивачу періодів служби в пільговому обчисленні до календарної вислуги років.

Оскільки календарна вислуга років позивача станом на час звільнення зі служби становила менше 25 років, то у відповідача відсутні правові підстави для оформлення та надсилання відповідних документів до пенсійного органу для призначення позивачеві пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-XII.

Представник відповідача також зауважує, що правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 03 березня 2021 року в справі № 805/3923/18, до спірних правовідносин не застосовні, оскільки вказана правова позиція викладена до внесення змін до Порядку № 393 від 16 лютого 2022 року.

Позиція Адміністрації Держприкордонслужби в цій категорії справ підтверджується правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2023 року у справі № 560/9478/22, постанові Верховного Суду від 11 вересня 2023 року у справі 480/4827/22, постанові Верховного Суду від 15 січня 2024 року у справі № 240/22910/22, постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 480/4941/22 тощо.

Також представник відповідача вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки такий строк необхідно обчислювати з наступного дня після звільнення зі служби - з 12 квітня 2023 року, а не з дня отримання листа відповідача у відповідь на заяву позивача. Отримання цього листа не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

З огляду на вищезазначене, відмовляючи оформити та направити документи Адміністрація Держприкордонслужби діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у період з 28 травня 2020 року по 11 квітня 2023 року проходив військову службу за контрактом в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями: паспорта громадянина України, картки платника податків, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, витягів з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) від 28 травня 2020 року № 350-ОС, від 09 квітня 2023 року № 177-ОС.

Дослідженням копії витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) від 09 квітня 2023 року № 177-ОС встановлено, що сержант ОСОБА_1 , інспектор прикордонної служби 3 категорії номера обслуги кулеметної групи першої прикордонної застави відділу прикордонної служби № 2, звільнений з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас з 11 квітня 2023 року; вислуга років станом на 11 квітня 2023 року становить: календарна 17 років 05 місяців 09 днів; пільгова 14 років 01 місяць 17 днів; всього 31 рік 06 місяців 26 днів.

Згідно із витягом з послужного списку на сержанта ОСОБА_1 , копія якого наявна в матеріалах справи, трудова діяльність та військова служба позивача становить:

з 26 листопада 2004 року по 15 липня 2005 року проходження строкової військової служби у в/ч НОМЕР_3 ;

з 23 грудня 2005 року по 06 листопада 2015 року проходження служби в підрозділах МВС України в Луганській області;

з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2019 року проходження служби в підрозділах Національної поліції України в Луганській області;

з 28 травня 2020 року по 11 квітня 2023 року проходження військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії довідки ліквідаційної комісії ГУМВС України у Луганській області від 27 червня 2023 року № 6/2-29лк загальна вислуга років ОСОБА_1 у пільговому обчисленні (без врахування календарної вислуги) за час проходження служби у Білокуракинському РВ ГУМВС України у Луганській області у підрозділах дільничних інспекторів міліції з 23 грудня 2005 року по 23 червня 2006 року, у підрозділах Державної служби боротьби з економічною злочинністю з 23 червня 2006 року по 26 липня 2011 року та час проходження служби, протягом якого позивач брав безпосередню участь в Антитерористичній операції, з 06 вересня 2014 року по 06 листопада 2015 року складає 05 років 01 місяць 16 днів, у тому числі періоди: з 23 грудня 2005 року по 23 червня 2006 року у розрахунку один місяць служби за півтора місяця, з 23 червня 2006 року по 26 липня 2011 року у розрахунку один місяць служби за півтора місяця, з 06 вересня 2014 року по 06 листопада 2015 року у розрахунку один місяць служби за три місяці.

Згідно із наявною в матеріалах справи копією довідки ГУНП в Луганській області від 27 червня 2023 року № 1189/111/19-2023 станом на 30 листопада 2019 року загальна вислуга років ОСОБА_1 у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) за час проходження служби в органах внутрішніх справ та у Національній поліції України у підрозділах дільничних інспекторів міліції з 23 грудня 2005 року по 23 червня 2006 року, у підрозділах Державної служби боротьби з економічною злочинністю з 23 червня 2006 року по 26 липня 2011 року, час проходження служби, протягом якого позивач брав безпосередню участь в Антитерористичній операції, з 06 вересня 2014 року по 06 листопада 2015 року, з 07 листопада 2015 року по 30 квітня 2018 року складає 10 років 01 місяць 04 дні.

Представник позивача звернувся до Адміністрації Держприкордонслужби із адвокатським запитом від 17 листопада 2023 року № 523, разом з яким направив заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 17 листопада 2023 року. В адвокатському запиті представник позивача просив підготувати необхідні документи та направити їх до ГУПФУ в Чернігівській області для призначення пенсії ОСОБА_1 .

У відповідь на адвокатський запит Адміністрація Держприкордонслужби листом від 30 листопада 2023 року № 11/60063/23 повідомила про результати розгляду запиту та про відсутність підстав для прийняття заяви позивача про призначення пенсії за вислугу років, та надання доручення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про підготовку документів, необхідних для призначення пенсії за вислугу років на умовах, встановлених пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ, та, відповідно, для їх надсилання до ГУПФУ в Чернігівській області.

Спірним у цій справі є питання щодо застосування календарної чи пільгової вислуги років при встановленні підстав для направлення до органу Пенсійного фонду України документів для призначення позивачу пенсії за вислуги років.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2262-ХІІ особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно з пунктом «в» статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України.

Частиною першою статті 2 Закону № 2262-ХІІ визначено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж», «з» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону (абзац тринадцятий пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ).

Частиною першою статті 17 Закону № 2262-ХІІ визначено перелік видів служби та періодів часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «з» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Відповідно до статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону № 2262-ХІІ Кабінетом Міністрів України 17 липня 1992 року прийнято постанову № 393, якою затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі Постанова № 393).

Пунктом 1 Постанови № 393 (тут і надалі в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 № 119 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393», яка набрала чинності 19 лютого 2022 року та була чинною на момент звільнення позивача 15 липня 2022 року) установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» і «з» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі; служба в органах внутрішніх справ; служба в Національній поліції.

Відповідно до пункту 2-1 Постанови № 393 для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Пунктом 3 Постанови № 393 визначено періоди служби, що зараховуються на пільгових умовах до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зокрема: один місяць служби за три місяці (підпункт «а»); один місяць служби за півтора місяця (підпункт «в»).

Пунктом 3 Постанови № 393 (у редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16 лютого 2022 року) було передбачено зарахування на пільгових умовах визначених цим пунктом періодів служби до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.

Таким чином, редакція Постанови № 393 до внесення змін передбачала зарахування календарної вислуги років на пільгових умовах для призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ. Натомість, новою редакцією пункту 3 Постанови № 393 передбачено зарахування останньої тільки для визначення розміру пенсії. З огляду на це, суд доходить до висновку, що для призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ календарна вислуга років могла бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Постанови № 393 в редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16 лютого 2022 року.

Враховуючи те, що станом на дату звільнення позивача з військової служби (11 квітня 2023 року) та звернення із заявою до Адміністрації Держприкордонслужби щодо оформлення та подання необхідних документів до органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ (17 листопада 2023 року) діяла нова редакція пункту 3 Постанови № 393, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача підстав для зарахування на пільгових умовах позивачу часу проходження служби у підрозділах дільничних інспекторів міліції, у підрозділах Державної служби боротьби з економічною злочинністю, участі в антитерористичній операції та участі у бойових діях у воєнний час до вислуги років для призначення пенсії, оскільки такі періоди враховуються на пільгових умовах тільки для визначення розміру пенсії.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 31 серпня 2023 року у справі № 200/4951/22, від 07 вересня 2023 року у справі № 560/9478/22, від 11 вересня 2023 року у справі № 480/4827/22, від 15 вересня 2023 року у справі № 380/10714/22, від 18 жовтня 2023 року у справі № 360/17/23, від 15 січня 2024 року у справі № 240/22910/22, від 31 січня 2024 року у справі № 480/4941/22.

З вищеописаних доказів судом встановлено, що вислуга років позивача станом на 11 квітня 2023 року (день звільнення з військової служби) у календарному обчисленні становить 17 років 05 місяців 09 днів, що недостатньо для призначення позивачу пенсії відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 № 135/13402 (далі Порядок № 3-1), військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) (членам їх сімей), пенсії згідно із Законом призначаються і виплачуються головними управліннями Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно із абзацом першим пункту 2 розділу І Порядку № 3-1 заява про призначення пенсії за вислугу років, по інвалідності подається військовослужбовцем, звільненим зі служби, та особою, яка має право на пенсію згідно із Законом або відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку (заява про призначення/перерахунок пенсії), до органу, що призначає пенсію, через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, Міністерства юстиції України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби судової охорони, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, Національної поліції України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Управління державної охорони України (далі - уповноважений орган (структурний підрозділ)), за останнім місцем служби.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку № 3-1 уповноважений орган (структурний підрозділ) у 10-денний строк з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і подання про призначення пенсії і направляє до органу, що призначає пенсії.

Згідно з положеннями пункту 1 розділу 1 Інструкції про організацію роботи з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та з інших соціальних питань, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 17.09.2018 № 760 та зареєстрованої в Міністерства юстиції України 10.10.2018 за № 1152/32604 (далі - Інструкція № 760; в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про оформлення та направлення документів для призначення пенсії за вислугу років), ця Інструкція визначає процедуру організації в Міністерстві внутрішніх справ України, центральних органах виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України (Національна поліція України, Державна служба України з надзвичайних ситуацій, Адміністрація Державної прикордонної служби України (далі - ЦОВВ)), та Національній гвардії України роботи з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Уповноважені структурні підрозділи це визначені МВС, ЦОВВ та Національною гвардією України структурні підрозділи, на які покладено функції з підготовки та подання до органів, які призначають пенсії, необхідних для призначення пенсій документів (пункт 3 розділу 1 Інструкції № 760).

У пункті 1 розділу ІІ Інструкції № 760 визначено, що уповноважені структурні підрозділи: 1) організують роботу з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій особам, які мають право на пенсію відповідно до чинного законодавства; 2) розглядають листи та звернення із питань оформлення документів для призначення та перерахунку пенсій, для отримання пільг, а також здійснюють прийом громадян, які звертаються з цих питань; 3) приймають від підрозділів персоналу (кадрового забезпечення) та фінансового забезпечення (бухгалтерських підрозділів) документи, передбачені Порядком та цією Інструкцією для призначення (перерахунку) пенсій; 4) готують та подають у встановленому чинним законодавством порядку до органів, які призначають пенсії, документи для призначення (перерахунку) пенсій; 5) формують облікові справи та зберігають їх згідно з порядковими номерами, присвоєними в книзі обліку документів для призначення пенсій (додаток 1); 7) ведуть облік осіб, яким призначено пенсію відповідно до Закону; 8) взаємодіють з органами, які призначають пенсії, стосовно осіб, яким призначено (припинено) виплату пенсій, та в межах повноважень з органами державної влади з питань соціального захисту та пенсійного забезпечення тощо.

Щодо повноважень уповноважених структурних підрозділів в частині організації роботи з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, то такі передбачені у розділі ІІІ Інструкції № 760, за приписами яких останні: 1) приймають від особи, яка набула право на пенсію відповідно до Закону, заяву про призначення пенсії, документи згідно з Порядком. Не пізніше наступного робочого дня інформують письмово в довільній формі підрозділи персоналу (кадрового забезпечення) та фінансового забезпечення (бухгалтерські підрозділи) про необхідність оформлення та подання уповноваженому структурному підрозділу документів для призначення (перерахунку) пенсії; 2) здійснюють перевірку обчислення вислуги років (страхового стажу) для призначення пенсії; 3) здійснюють перевірку поданих для призначення пенсії документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та інших документів; 4) у разі якщо до заяви про призначення пенсії не додано необхідних для цього документів, витребовують їх від відповідного підрозділу персоналу (кадрового забезпечення) та підрозділу фінансового забезпечення (бухгалтерського підрозділу). Витребовувати документи, подання яких не передбачено Порядком, забороняється; 5) у 10-денний строк з дня одержання заяви про призначення пенсії та всіх необхідних документів оформлюють особі, якій оформлюється пенсія, подання про призначення пенсії за формою, установленою Порядком, та направляють до органу, що призначає пенсії, за місцем проживання особи; 6) долучають до облікової справи особи отриману від органів, що призначають пенсії, розписку-повідомлення.

Системний аналіз викладених положень Порядку № 3-1 та Інструкції № 760 дає підстави дійти висновку, що саме уповноважені структурні підрозділи здійснюють перевірку поданих звільненими зі служби особами заяв про призначення пенсії, здійснюють обчислення вислуги років для призначення пенсії і встановлюють наявність підстав для її призначення. Після цього такий орган законодавчо наділений компетенцією направити подання про призначення пенсії за вислугу років до територіального органу Пенсійного фонду України або відмовити у такому поданні.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 537/1980/16-а та у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року в справі № 554/2032/17.

З огляду на наведені вище положення Інструкції № 760 судом відхиляються як безпідставні твердження позивача, що до компетенції відповідача не належить вирішення питання про наявність підстав, у тому числі стажу, для призначення пенсії позивачу.

Враховуючи, що позивач звільнився з військової служби 11 квітня 2023 року і на день звільнення мав вислугу 17 календарних років замість 25 календарних років і більше, у відповідача були відсутні підстави для підготовки документів, необхідних для призначення пенсії за вислугу років, та направлення цих документів до органу, що призначає пенсію.

Щодо посилань позивача на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а, то суд вважає його незастосовним до спірних правовідносин, оскільки він ґрунтується на іншому правовому регулюванні та втратив свою актуальність.

Правовий висновок щодо незастосовності висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а, виснувано Верховним Судом у постанові від 11 вересня 2023 року у справі № 480/4827/22.

Підсумовуючи вище викладене, за встановлених обставин та нормативного врегулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що відмова Адміністрації Держприкордонслужби в прийнятті заяви позивача про призначення пенсії за вислугу років, в наданні доручення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про підготовку документів, необхідних для призначення пенсії за вислугу років на умовах, встановлених пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ, та, відповідно, для їх надсилання до ГУПФУ в Чернігівській області, оформлена листом від 30 листопада 2023 року № 11/60063/23, є правомірною, а у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Щодо твердження відповідача, що позивачем пропущено строк звернення до суду, то суд відхиляє їх як безпідставні та необґрунтовані, оскільки про відмову у прийнятті заяви про призначення пенсії за вислугу років, підготовці документів для призначення пенсії та їх подальше направлення до органів Пенсійного фонду України позивач дізнався отримавши лист Адміністрація Держприкордонслужби від 30 листопада 2023 року № 11/60063/23. Отже відповідно з дати отримання цього листа розпочався перебіг шестимісячного строку звернення до суду з даним позовом, який на дату звернення позивача до суду не сплив. Оскільки позовну заяву позивачем подано в межах шестимісячного строку звернення до суду, то відповідно строк звернення не є пропущеним.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, за правилами, визначеними статтею 139 КАС України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Адміністрації Державної прикордонної служби України (місцезнаходження: 01601, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 26, код за ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова