Справа № 600/1201/24-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпечені адміністративного позову

04 квітня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/1201/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

У поданому позові позивач просить:

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у прийнятті заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, її розгляді та врученні повістки на відправку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

зобов`язати Шостий відділ ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, розглянути її з урахуванням висновків суду у даній справі та надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.11 ч. 1 ст.23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Представник позивача повторно звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить: заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі його посадових осіб вчиняти дії щодо мобілізації (переміщення) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до військової частини, з метою проходження ним військової служби в лавах ЗСУ, до набрання законної сили рішенням по адміністративній справі №600/1201/24-а.

В обґрунтування заяви представник позивача вказував, що 15.03.2024 позивач особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 для подачі заяви з підтверджуючими документами про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Проте, після отримання заяви, йому повернули заяву із додатками, та відразу вручили повістку на відправку на 10:00 год 25.03.2024, замість того, щоб прийняти та розглянути зазначену заяву. На думку представника позивача, такими діями відповідача створюється ситуація, в якій позивач не зможе захистити своє право на відстрочку від мобілізації, а якщо він вже буде мобілізованим, то втратить це право та набуде нового статусу військовослужбовця, тому постає необхідність клопотати перед судом про вжиття заходів щодо забезпечення позову, інакше їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Порядок розгляду заяви про забезпечення позову врегульовано ст. 154 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 4 КАС України надано визначення письмовому провадженню. Так, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом

Враховуючи положення п. 10. ч. 1 ст. 4 та ст. 154 КАС України, суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали адміністративного позову, суд зазначає наступне.

Частинами 1, 4 ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 цієї статті Кодексу забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Таким чином, ст. 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити її.

У розумінні наведених норм закону, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступних критеріїв: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.

Перелік видів забезпечення позову встановлено ч. 1 ст. 151 КАС України, а саме:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Необхідно зазначити, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, обов`язковою умовою для застосування судом заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Тобто, забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Суд звертає увагу, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову.

Суд зазначає, що предметом розгляду даної справи є визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у прийнятті заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, її розгляді та врученні повістки на відправку.

Як видно із заяви про забезпечення позову, представник позивача просить заборони відповідачу вчиняти дії, спрямовані щодо мобілізації (переміщення) позивача на військову службу під час мобілізацій, до прийняття рішення по відповідний адміністративній справі.

Таким чином, підставою для вжиття заходів для забезпечення позову є незгода позивача з оскаржуваними діями спрямованими на направлення щодо призову на військову службу під час мобілізації.

Разом з цим, обґрунтування вимог позивача щодо невідповідності оскаржуваних дій вимогам чинного законодавства становить предмет доказування і має досліджуватись під час розгляду справи по суті.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд зазначає, що позивачем не доведено обставини, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, шляхом подання позовної заяви. Зокрема, долучені позивачем докази щодо наявності підстав для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації є фактично доказами в обґрунтування позовних вимог в частині протиправності оскаржуваних дій, у зв`язку з чим, підлягають дослідженню та оцінці судом в межах розгляду справи по суті.

Відтак, оцінка доказів на відстрочку від мобілізації, буде надано під час розгляду справи по суті.

Суд зауважує, що позивачем не було надано доказів на підтвердження вжиття відповідачем заходів щодо його призову на військову службу під час мобілізації до вирішення даної справи.

Суд відзначає, що забезпечуючи такий позов до вирішення справи по суті, і якому ще не надано офіційну правову оцінку в межах оскарження та без застосування принципів адміністративного судочинства, зокрема, таких як гласності і відкритості, змагальності тощо, суд фактично ухвалює рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Враховуючи позовні вимоги, з якими звернувся позивач, суд зауважує, що забезпечення позову у визначений ним спосіб буде фактично вирішенням справи по суті до прийняття рішення у даній справі, без з`ясування фактичних обставин справи, без оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних доказів y їх сукупності.

На переконання суду, застосування заходу забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо мобілізації (переміщення) позивача на військову службу під час мобілізації є необґрунтованим, оскільки такі обставини та підстави для застосування заходів забезпечення позову, про які просить позивач, без з`ясування фактичних обставин справи означатиме надання судом передчасних правових оцінок по суті пред`явленого позову і ототожнюватиметься з фактичним задоволенням позову.

Разом з тим, спосіб забезпечення позову, обраний позивачем, є фактично вирішенням справи по суті, що є неприпустимим.

Отже, наведені позивачем обґрунтування заяви про забезпечення позову не свідчать про існування обставин, визначених ст. 150 КАС України, як підстав для забезпечення позову.

Водночас, сама лише незгода позивача із діями суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправним ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Факт протиправності дій відповідача, а також факт наявності порушення прав останнього, потребують доведення та встановлення судом шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх зібраних доказів під час розгляду справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справ № 800/521/17 зазначила: "позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом. У разі задоволення такої заяви позивача суд своєю ухвалою фактично подовжую правовідносини публічної служби для позивача, але ухвала суду про забезпечення позову не може бути підставою для виникнення та зміни таких правовідносин".

Суд зауважує, що доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову з наданням вiдповiдних доказів покладається саме на позивача, який ініціює таке клопотання.

Отже, доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходiв до забезпечення позову.

Водночас в заяві про забезпечення позову представником позивача жодним чином не обґрунтовано наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення того, що захист прав та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Суд звертає увагу, що в заяві про забезпечення позову представник позивача не обґрунтував та не надав доказів загрози завдання позивачу шкоди, зокрема врученням повістки на відправку.

Враховуючи наведене, доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або того, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, позивачем до суду не надано.

При цьому, суд зазначає, що ч. 3 ст. 151 КАС України доповнено пунктом 10 згідно із Законом № 2359-IX від 08.07.2022, відповідно до якого не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Відтак забезпечення позову шляхом покладення на відповідача обов`язку, який полягає фактично у зупиненні виконання наказу (розпорядження) начальника ТЦС та СП, вчиняти дії щодо переміщення/призову позивача на військову службу під час мобілізацій не відповідає вимогам КАС України, адже такий наказ відданий в умовах воєнного стану.

Крім того, представником позивача не надано до суду доказів на підтвердження існування загрози або імовірності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Представником позивача також не надано жодних доказів та не наведено жодних обставин, які б свідчили про наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення по суті спору та неможливості в подальшому виконання рішення суду.

Таким чином, зміст заяви про забезпечення адміністративного позову не дозволяє дійти переконливого висновку про існування обставин, які згідно положень ст. 150 КАС України є підставою для забезпечення позову, оскільки позивачем не наведено жодних належних та достатніх доводів в підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Судом встановлено, що фактично представник позивача аргументуючи підстави для вжиття заходів забезпечення позову посилається на протиправність дій щодо відмови у прийнятті заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

В даному випадку суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 10.04.2019 у справі № 826/16509/18, а саме, щодо "очевидності" ознак протиправності рішення та порушення прав позивача, та попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом. Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому, застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на осіб, на яких поширюються. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до ст. 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Суд зауважує, що підстави вважати, що дії, які оскаржуються позивачем мають очевидні ознаки протиправності, на даний час відсутні, оскільки такі обставини підлягають з`ясуванню саме в ході розгляду адміністративної справи з урахуванням усіх належних та допустимих доказів, які учасники справи надають суду.

Посилання в заяві по забезпечення позову, що позивач набуде нового юридичного статусу військовослужбовця і будь-яке рішення у цій справі не поновить його право на відстрочку, суд відхиляє як такі, що не підтверджуються жодними належними і допустимими, у розумінні ст. ст. 73, 74 КАС України, доказами.

Стосовно посилань в заяві по забезпечення позову на стан здоров`я позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 151 КАС України, не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

На переконання суду, обов`язковою умовою застосування такого виду забезпечення є пов`язаність таких дій з предметом спору, тобто, є явно непропорційним обмеження у компетенції того чи іншого суб`єкта владних повноважень за умови, що таким обмеженням не передують рішення чи дії, які прямо чи опосередковано вказують виникнення правовідносин в майбутньому, захист прав в яких просить позивач.

Представник позивача в заяві посилається на висновок спеціаліста Чернівецького ендокринологічного центру від 25.03.2024, яким рекомендовано до обстеження, і якщо позивача мобілізують це також завдасть школи його здоров`ю, а можливо, і життю, так як високий кардіоваскулярний ризик свідчить про можливість фатальних наслідків .

Суд зауважує, що суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, що ймовірно можуть бути порушені у майбутньому, а можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення позову.

Окрім того, відстрочка по стану здоров`я позивача як підстава для застосування способу забезпечення позову, не стосується предмету спору у даній справі, оскільки виходить за межі правовідносин, які виникли.

Посилання представника позивача на випадок можливого настання фатальних/ негативних наслідків чи порушення прав позивача в майбутньому не може визнаватись достатнім для вжиття заходів забезпечення позову.

Отже, розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову та вивчивши надані докази на її підтвердження, суд приходить до висновку про відсутність достатніх та обґрунтованих правових підстав для її задоволення, оскільки у заяві про забезпечення позову не доведено та документально не підтверджено існування обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також не надано і не наведено жодних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або ж зробити неможливим виконання рішення суду або захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття відповідних заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

На переконання суду, представником позивача наведені виключно припущення стосовно можливих наслідків заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а також не доведено існування обставин, передбачених ст. 150 КАС України.

Згідно з ч. 5 ст. 154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 8 ст. 154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Виходячи з викладених представником позивача обставин та вищенаведених положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 73 - 77, 150, 151, 154, 248 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Згідно ст. 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України ухвала суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя В.К. Левицький