Справа № 280/9949/23
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

03 квітня 2024 року Справа № 280/9949/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

28.11.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , грошового забезпечення військовослужбовця за період з 23.03.2023 року по 15.11.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 23.03.2023 року по 12.10.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , надбавки за проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за період з 01 по 15 листопада 2023 року, премію за особистий внесок у загальні результати служби за період з 01 по 15 листопада 2023 у розмірі 590%;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , надбавку за проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за період з 01 по 15 листопада 2023 року, премію за особистий внесок у загальні результати служби за період з 01 по 15 листопада 2023 у розмірі 590%;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невидачі ОСОБА_1 , довідки про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 15.11.2023 року;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 , довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 15.11.2023 року;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 15.11.2023 року;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , компенсацію за неотримане речове майно за період з 23.03.2023 року по 15.11.2023 року;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , грошової компенсації вартості не отриманого харчування за період з 23.03.2023 року по 15.11.2023 року;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію вартості не отриманого харчування за період з 23.03.2023 року по 15.11.2023 року;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не включення щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 , нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення за 2022-2023 роки;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та доплатити ОСОБА_1 , грошову допомогу на оздоровлення за 2022-2023 рік з включенням до складу місячного грошового забезпечення для її нарахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022-2023 рік, виплата якої передбачена пунктами 1, 7, 9 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022-2023 рік, виплата якої передбачена пунктами 1, 7, 9 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 виходячи із розміру грошового забезпечення позивача на дату звільнення з Військової частини НОМЕР_1 - 15.11.2023 року;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією»;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією»;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , грошової компенсації за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 2022 рік у кількості 30 діб, та за 2023 рік за 30 діб;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 2022 рік у кількості 30 діб, та за 2023 рік за 30 діб;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 15.11.2023 року по 18.11.2023 рік;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 15.11.2023 року по 18.11.2023 у сумі 1316 (одна тисяча триста шістнадцять) грн. 28 коп.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що грошове забезпечення йому розраховувалось з порушенням законодавства, а виплати при звільнення проведені не в повному обсязі та з порушенням строків. З урахуванням вищезазначеного просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що відсутні підстави для перерахунку грошового забезпечення позивача, оскільки грошове забезпечення розраховано вірно, розрахунок при звільненні з позивачем був проведений в повному обсязі. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою суду від 04.12.2023 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, витребувано докази у Військової частини НОМЕР_1 . Відповідачем вимоги ухвали від 04.12.2023 не виконані, витребувані докази та/або пояснення не надані суду у встановлений строк. Суд, при розгляді матеріалів справи, враховуючи неможивість розгляду справи без належних доказів, в Ухвалі від 05.02.2024 суд дійшов висновку про перехід зі спрощеного позовного провадження в загальне позовне провадження з метою повного та всебічного розгляду справи та призначено підготовче засідання на 26.02.2024.

Ухвалою суду від 26.02.2024 відкладено підготовче засідання на 18.03.2024.

Ухвалою суду від 18.03.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 01.04.2024.

У судове засідання сторони не з`явилися, позивач просив розглядати справу без їх участі, відповідач клопотань не надсилав.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , призваний на військову службу за мобілізацією, зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення та вважається таким, що прийняв справи та посаду та приступив до виконання обов`язків на посаді робітника підсобного інженерного відділення, інженерного взводу, інженерної роти, військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу військової частини НОМЕР_1 № 41 від 23.03.2023 року та військовим квитком серії НОМЕР_2 .

Відповідно до Довідки військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_3 №4501 від 11.12.2022 року солдат за призовом ОСОБА_1 має захворювання, ні, не пов`язане з проходженням військової служби, визнаний придатним до військової служби

Відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №282 від 15.11.2023 року Солдата призваного на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 , робітника підсобного інженерного відділення інженерного взводу інженерної роти, звільненого з військової служби у запас наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 06.11.2023 №344-РС, відповідно до пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу за підпунктом г» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи вважати таким, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 15 листопада 2023 року виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Військовослужбовця зняти з котлового забезпечення за загальновійськовою нормою під час навчань з бойової підготовки, польових виходів (коефіцієнт 1.0.) з 15 листопада 2023 року.

Календарна вислуга років у Збройних Силах станом на 15.11.2023 року становить: 01 рік 06 місяців 25 днів.

Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 590% від посадового окладу за період з 01.11.2023 року по 15.11.2023 року.

Виплатити надбавку за особливості проходження служби, передбачену рішенням МО України від 26.03.2018 №248/1479 в розмірі 65% від посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з 01.11.2023 року по 15.11.2023 року.

Щорічну чергову відпустку за 2022 рік не використав, виплатити грошову компенсацію невикористаної чергової відпустки в сумі - 13840 грн 33 коп.

Щорічну чергову відпустку за 2023 рік не використав, виплатити грошову компенсацію невикористаної чергової відпустки в сумі - 10380 грн 25 коп.

Виплатити одноразову грошову допомогу при звільнення з військової служби у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби у сумі - 14947 грн 56 коп.

Грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік отримав.

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 не отримував.

Постійним або службовим житлом не забезпечений. На квартирному обліку не перебував. Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_4 від 03.1 1.2023 №341-РС.

Згідно картки особового рахунку позивача №48 за 2023 сторінка 2 судом встановлено, що грошова компенсація за речове майно та харчування не нараховувалося.

Позивач не погоджуючись із діями відповідача зазначає, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів розрахунків щодо виплати компенсації за неотримане речове майно, компенсації за продовольче забезпечення. Грошова допомога на оздоровлення за 2022- 2023 роки та матеріальна допомога для розв`язання соціально-побутових питань з урахуванням додаткової винагороди за 2022-2023 роки виплачені не в повному обсязі, без урахування додаткових видів грошового забезпечення. Компенсація за невикористанні дні щорічної основної відпустки за 30 днів в 2022 році та за 30 днів в 2023 році не виплачені відповідачем. Премія та надбавки за особливості проходження служби також не виплачені.

Крім того, відповідач не провів нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу з 23.03.2023 -15.11.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи за відповідним законом України про державний бюджет України станом на 01.01.2023. Грошове забезпечення позивача розраховано на підставі показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018, а не на 01 січня кожного нового поточного календарного року. Так, у наказі командира військової частини НОМЕР_1 №282 від 15.11.2023 та грошовому атестаті №535 від 15.11.2023 року (додаток 7) частково визначено розміри та види грошового забезпечення, що підлягають виплаті позивачу у зв`язку із звільненням з військової служби, проте, ані станом на дату видання зазначеного наказу, ані станом на день звернення до суду з позовною заявою грошові кошти визначені у наказі не виплачено. Також позивач звертає увагу, що вказані виплати частково зазначені у наказі командира військової частини НОМЕР_1 №282 від 15.11.2023 року, однак фактично на момент звернення до суду із позовом не проведені, що підтверджуються Довідкою AT КБ «Приватбанк» від 20.11.2023 року та скрин-иютом порталу «Приват24».

У зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Щодо невидачі довідки про вартість речового майна, ненарахування та невиплатити позивачу компенсації за неотримане речове майно та неотримане харчування, суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Пунктом 242 вказаного Положення №1153/2008 зазначено, що звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України постановою від 16.03.2016 №178 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178), визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Зі змісту п. 3 Порядку №178 випливає, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби.

Згідно п. 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Таким чином, Порядком передбачено, що оригінал довідки про вартість речового майна не видається військовослужбовцю, а додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Тому позовні вимоги позивача про визнання протиправної бездіяльності щодо ненадання позивачу довідки про вартість речового майна, не підлягають задоволенню, оскільки оригінал довідки передбаченої Порядком залишається у військовій частині з відомістю щодо виплати грошової компенсації і не підлягає видачі військовослужбовцю.

Враховуючи викладене вище, зі сторони військової частини не було допущено протиправної бездіяльності щодо не ненадання позивачу, довідки про вартість речового майна, що належало до видачі, а відповідно такі позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Надалі суд заначає, що пунктом 5 Порядку №178 передбачено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року та оформляється згідно з додатком.

Водночас завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці), визначає Інструкція про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затверджена наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232 (далі - Інструкція №232).

Згідно п. 2 розд. I Інструкції №232 основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили) в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період.

Пунктом 4 розділу III Інструкції №232 регламентовано, зокрема, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Отже, отримання військовослужбовцем довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, є підставою для нарахування останньому, за його бажанням, грошової компенсації за речове майно, яке не було отримане під час проходження служби.

Суд встановив, що у матеріалах справи відсутня довідка про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу. У відзиві на позов представник відповідача вказує, що позивачу при звільненні не належало отримати будь-яких предметів речового майна, у зв`язку з чим останній не має права на отримання грошової компенсації.

Доказів стосовно звернення позивача до командування військової частини із рапортом про нарахування та виплату неотриманого речового майна, суду надано не було.

Згідно п. 17 розд. ІІІ Інструкції № 232 мобілізовані звільняються в запас у тій формі одягу, що знаходилася в їх особистому користуванні, при цьому предмети речового майна, які не були видані (незалежно від причини), під час звільнення не видаються. За бажанням вони можуть звільнятися в запас у власному цивільному одязі.

Пунктом 2 розділу IV Інструкції № 232 передбачено, що теплі речі (за винятком БЄК) за військовослужбовцями строкової служби та мобілізованими не закріплюються, а видаються в тимчасове використання. Порядок їх використання встановлюється командиром військової частини. Після закінчення зимової пори року теплі речі вилучаються, піддаються хімічному чищенню, ремонтуються та здаються для зберігання на речовий склад військової частини.

Також, відповідно до пункту 29 розділу V Інструкції № 232 у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються.

24.10.2023 проходив військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 . Відтак, на переконання суду, позивачу як військовослужбовцю військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період при звільненні речі, які ним не були отримані з будь-яких причин за період служби, не видаються. Отже при звільненні у нього не виникає право на отримання таких речей.

Наведене свідчить, що у позивача, зарахованого на всі види грошового забезпечення у військовій частині та звільненого із служби в особливий період, не виникло право на отримання грошової компенсації за речове майно, яке не було отримане під час проходження служби.

Як встановлено судом, відповідно до картки особового рахунку позивача №48 за 2023 сторінка 2 судом встановлено, що грошова компенсація за речове майно відповідачем не нараховувалася правомірно.

У зв`язку з викладеним позовні вимоги щодо невидачі довідки про вартість речового майна, нарахування та виплатити позивачу компенсації за неотримане речове майно, задоволенню не підлягають.

Посилання позивача на правові позиції Верховного Суду у справах №803/756/17, 813/4138/17, 2040/7697/18, 820/5767/17, 803/1135/17, 803/963/17, суд вважає помилковим, оскільки постанови у цих справах прийняті до внесення в Інструкцію №232 змін наказом Міністерства оборони України від 11.01.2023 № 19.

Щодо ненарахування та невиплатити позивачу компенсації за неотримане харчування за період з 23.03.2023 по 15.11.2023, суд зазначає наступне.

Як уже було зазначено, за правилами ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту «а» пункту 1 приміток до Норм харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 №426 за рахунок держави харчуванням забезпечуються військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу військової служби, які проходять військову службу за контрактом в Збройних Силах, у Держспецтрансслужбі, Національній гвардії, Державній прикордонній службі, крім вихідних, святкових днів та часу перебування у відпустці, тільки обідом з розрахунку 45 відсотків добового набору продуктів за цією нормою, за винятком тих, що забезпечуються харчуванням за іншими підпунктами цього пункту або за іншими нормами. Зазначеним військовослужбовцям на їх бажання за рішенням командира військової частини дозволяється виплачувати грошову компенсацію у розмірі вартості набору продуктів, який видається на приготування обіду.

Пунктом 1.10 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 №402 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.12.2002 за №992/7280 передбачено, що військовослужбовці, які прибули у військову частину, зараховуються на продовольче забезпечення наказом командира військової частини (далі Положення).

Згідно з п. 1.11 Положення при звільненні (виключенні зі списків особового складу військової частини) військовослужбовців та інших категорій, які мають право на одержання норм харчування за рахунок держави, вони забезпечуються до дня виключення їх з списків особового складу військової частини.

Відповідно до пункту 2.3 вищевказаного Положення у Збройних Силах України забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх діючих цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що військовослужбовці, при прибутті у військову частину, зараховуються на продовольче забезпечення наказом командира військової частини та останнім видаються через відповідні їдальні норми харчування або замість установлених норм харчування виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.

Згідно п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України , затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена, зокрема, продовольчим забезпеченням.

Відповідно до п. 1.10 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2023 року № 41 позивач зарахований на котлове забезпечення за загальновійськовою нормою під час навчань з бойової підготовки, польових виходів (коефіцієнт 1.0) з 23 березня 2023 року. Відповідно до п. 1.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2023 року № 282 позивача знято з котлового забезпечення за загальновійськовою нормою під час навчань з бойової підготовки, польових виходів (коефіцієнт 1.0) з 15 листопада 2023 року. Тобто позивач в період з 23.03.2023 року по 15.11.2023 року отримував у військовій частині НОМЕР_1 харчування.

Згідно картки особового рахунку позивача №48 за 2023 сторінка 2, судом встановлено, що грошова компенсація за харчування не нараховувалася.

Матеріали справи свідчать, що з моменту мобілізації і до часу звільнення з військової служби позивач перебував на продовольчому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 , з якого знятий у день виключення із списків особового складу 15.11.2023.

Доказів, що у період проходження служби з 23.03.2023 по 15.11.2023, позивач був позбавлений або не отримував харчування у необхідному обсязі, останнім не надано.

При цьому посилання позивача на необхідність врахування правових позицій Верховного Суду у справах №825/3519/15-а та №815/1053/16 судом відхиляються, оскільки вони не є релевантними до спірних правовідносин, адже стосуються права особи на отримання компенсації вартості речового майна, а не продовольчого забезпечення.

Доказів подання позивачем рапортів на ім`я командира військової частини про відмову від харчування та видання відповідного наказу командиром військової частини, матеріали справи не містять. Отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині та виплати позивачу замість установлених норм харчування грошової компенсації у розмірі вартості цих норм.

Щодо не включення щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого поззивачу, нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення та відповідно позивач просить здійснти перерахунок грошової допомоги на оздоровлення.

Зокрема судом встановлено, що позивач проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_1 з 23.03.2023 року, докази чи подавався рапорт на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік та чи видавався наказ командира військової частини в поточному 2022 році відсутні.

Згідно картки особового рахунку позивача №48 за 2023 сторінка 1 та 2 судом встановлено, що відповідачем позивачу була нарахована грошова допомога на оздоровлення у жовтні за 2023 рік у сумі 20760,50 грн, яку він отримав, підтверджується завіреною копією картки особового рахунку військовослужбовця № 48 за 2023 рік.

Судом встановлено, що згідно картки особового рахунку позивача №48 за 2023 сторінка 1 та 2 відповідачем позивачу була нарахована грошова допомога на оздоровлення без урахування додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168.

Відповідно до пунктів 1, 2 та 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Пунктами 2 та 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 № 745/32197 (далі Порядок №260).

Згідно пункту 2 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги. (Абзац шістнадцятий пункту 2 розділу I в редакції Наказу Міністерства оборони № 180 від 01.06.2020; із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства оборони № 44 від 25.01.2023 - застосовується з 01 лютого 2023 року)

Пунктом 1 розділу XXIII Порядку №260 визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Позивач в обґрунтування доводів позову покликається на те, що додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168 має постійний характер, виплачувалася щомісяця та є невід`ємною складовою місячного грошового забезпечення, а тому підлягає включенню до складу грошового забезпечення, з урахуванням якого мав визначатися розмір виплаченої позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2022 -2023 роки.

Суд звертає увагу, що в п.2-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 зазначено наступне: установити, що міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають:

порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови;

особливості виплати додаткової винагороди та винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) особам, зазначеним у пункті 1-1 цієї постанови, та додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1-2 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Національну гвардію, Державну прикордонну службу, Управління державної охорони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту;

порядок і умови виплати одноразової грошової допомоги."

Як вже зазначалося, Наказом Міністерства оборони від 07.06.2018 № 260 було затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який застосовується в редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Спірним у даній справі у цій частині є питання не включення до складу грошового забезпечення, з якого обчислена грошова допомога для оздоровлення за 2022- 2023 роки суми додаткової винагороди передбаченої Кабінетом Міністрів України від 28.02.2022 №168.

В п.6 розділі XXIII "Виплата грошової допомоги для оздоровлення" Порядку № 260 зазначено, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги."

Отже, Порядком № 260 встановлено, що при розрахунку грошової допомоги для оздоровлення не враховуються винагороди і, відповідно, додаткова винагорода встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вказана додаткова винагорода не повинна враховуватись при нарахуванні і виплати грошової допомоги на оздоровлення а тому відсутні підстави для визнання протиправними дій які полягають у не включенні до складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислена грошова допомога для оздоровлення за 2023 рік сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, а відповідно і відсутні підстави для перерахунку та доплати грошової допомоги на оздоровлення.

Щодо ненарахування та невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань, суд зазначає наступне.

На підставі пп. 33.1, 33.2 та 33.3 Пункт 33.7 розділу XXXIII Наказу № 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Позивач проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_1 з 23.03.2023 року, тому суд погоджується з відповідачем щодо відсутності підстав для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, оскільки відсутні докази не отримання матеріальної допомоги за 2022 рік ( відсутні докази чи подавався рапорт на отримання матеріальної допомоги за 2022 рік та чи видавався наказ командира військової частини в поточному 2022 році).

Також у суду відсутні докази, що позивач подавав рапорт (для отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, відповідно матеріальну допомогу за 2023 рік не отримував, що підтверджується карткою особового рахунку позивача №48 за 2023 сторінка 1 та 2.

Так як матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а у суду відсутні докази, що із такою заявою позивач звертався до відповідача, відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

На підставі п. 4 розділу ХХХІІ наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, при звільненні зі служби виплачується одноразова грошова допомога в порядку та розмірах, визначених. Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 одноразова грошова допомога при звільненні нарахована та виплачена, підтверджується бухгалтерською довідкою № ф-34 від 21.02.2024 року та завіреною копією картки особового рахунку військовослужбовця № НОМЕР_5 за 2023 рік ОСОБА_1 ..

Щодо ненарахування та невиплати компенсації за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 2022 рік у кількості 30 діб, та за 2023 рік за 30 діб.

Абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Як вбачається з п. 17 статті 10-1 Закону № 2011 в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, а також за невикористані дні додаткової відпустки.

Компенсацію невикористаної щорічної основної відпустки: за 2022 рік у сумі 13840,33 грн; за 2023 рік у сумі 10380,25 грн, було позивачу нараховано та виплачено, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 282 від 15.11.2023 року, бухгалтерською довідкою № ф-34 від 21.02.2024 року, завіреною копією картки особового рахунку військовослужбовця № НОМЕР_5 за 2023 рік.

Щодо нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , надбавку за проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за період з 01 по 15 листопада 2023 року, премію за особистий внесок у загальні результати служби за період з 01 по 15 листопада 2023 у розмірі 590%.

Згідно з пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання установлювати, зокрема надбавку за особливості проходження служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та особам рядового і начальницького складу в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років, а також здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 4 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 (далі Порядок №260), грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військовослужбовців строкової служби), включає, зокрема надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання.

Згідно із положеннями пунктів 1, 2 розділу VI Порядку № 260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за особливості проходження служби в розмірах до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків. Виходячи з наявного фонду грошового забезпечення на відповідний рік надбавка за особливості проходження служби окремим категоріям військовослужбовців збільшується на відповідний коефіцієнт згідно з Переліком окремих категорій військовослужбовців, яким збільшується розмір щомісячної надбавки за особливості проходження служби відповідно до мінімального розміру залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків (додаток), або може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України у фіксованому розмірі до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років.

Розмір щомісячної надбавки за особливості проходження служби розраховується від мінімального розміру цієї надбавки, який встановлюється Міністром оборони України, у відсотках для осіб офіцерського складу та окремо для осіб рядового, сержантського та старшинського складу виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. Мінімальний розмір щомісячної надбавки за особливості проходження служби не може перевищувати 65 відсотків.

Залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків розмір щомісячної надбавки за особливості проходження служби збільшується на відповідний коефіцієнт від 1 до 1,55.

Розрахунковий розмір надбавки за особливості проходження служби, отриманий шляхом множення мінімального розміру щомісячної надбавки на відповідний коефіцієнт, округлюється в бік збільшення до одного знака після коми.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання надбавки за особливості проходження служби за різними коефіцієнтами, ця надбавка обчислюється з урахуванням більшого коефіцієнта.

Згідно з п. 3, 4, 5 цього розділу Порядку №260 надбавка за особливості проходження служби у встановлених розмірах виплачується щомісяця з дня вступу до виконання обов`язків за посадою, у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадою, до дня звільнення від виконання обов`язків за посадою, яка передбачає цю надбавку.

У разі допущення військовослужбовця до тимчасового виконання обов`язків за посадою, яка передбачає виплату надбавки за особливості проходження служби в менших або більших розмірах, виплата такої надбавки здійснюється в розмірі, встановленому за тимчасово виконуваною посадою.

Виплата надбавки за особливості проходження служби здійснюється на підставі наказу командира про встановлення цієї надбавки.

Преміювання врегульоване розділом ХVІ Порядку №260.

Так, відповідно до п. 1 цього розділу командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Згідно з п. 2, 3 цього розділу розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби.

Розмір щомісячної премії у військовій частині установлює командир цієї частини виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі військової частини.

Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

Здійснивши системний правовий аналіз наведених норм права, суд доходить висновку, що розмір надбавки за особливості проходження служби та премії встановлюється Міністром оборони України, у відсотках для осіб офіцерського складу та окремо для осіб рядового, сержантського та старшинського складу виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Судом встановлено, що надбавку за проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за період з 01 по 15 листопада 2023 року, премію за особистий внесок у загальні результати служби за період з 01 по 15 листопада 2023 у розмірі 590%, було позивачу нараховано, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 282 від 15.11.2023 року, бухгалтерською довідкою № ф-34 від 21.02.2024 року, завіреною копією картки особового рахунку військовослужбовця № 48 за 2023 рік, докази щодо невиплати або ненарахування, позивачем суду надані не були, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовця за період з 23.03.2023 року по 12.10.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», суд зазначає наступне.

Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців.

Постановою № 704, зокрема затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови №704 в редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103).

Згідно з п. 6 Постанови № 103 внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Так, до Постанови №704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови №704 викладено у новій редакції, а саме: «4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Отже, зміст змін, які внесено в п. 4 Постанови №704 Постановою №103 полягає в зміні дати, станом на яку встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб, що використовується для обчислення окладів шляхом його множення на відповідні тарифні коефіцієнти, а також в скасуванні правила про те, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року не може бути меншим 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2022 по справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасувати п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

В свою чергу, попередня (до внесення змін згідно Постанови №103) редакція Постанови №704 відновлює свою дію, у зв`язку із скасуванням Постанови №103, що відповідає засадам верховенства права та правовій визначеності.

Аналогічний спосіб правозастосування положень нормативно-правового акту, до якого іншим нормативно-правовим актом були внесені зміни, визнані в майбутньому судовим рішенням нечинними, визнано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 24.06.2020 по справі №160/8324/19.

Так, попри чинність в спірний період Постанови №103 Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19, від 11.08.2023 у справі №380/103/22).

Також суд зазначає, що з 01.01.2020 положення п. 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.

Встановлене положеннями п. 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Касаційного адміністративного суду від 02.08.2022 по справі №440/6017/21, №380/10103/22.

Відтак, з 29 січня 2020 року - з дня набрання чинності судовим рішенням у справі №826/6453/18 - виникли підстави для розрахунку грошового забезпечення позивача з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, оскільки з цієї дати позивач мав право на отримання грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою № 704 у відповідності до вимог статті 9 Закону №2011-ХІІ.

Однак, в п. 4 Постанови №704 були внесені зміни Постановою КМ № 481 від 12.05.2023 та зазначено: установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Тобто з 13.05.2023 розмір посадових окладів розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Положеннями статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX встановлено, що станом на 01.01.2023 прожитковий мінімум на одну працездатну особу - 2684,00 грн.

З викладеного вбачається, що грошове забезпечення позивача обчислюється:

- у період з 23.03.2023 по 12.05.2023 - із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 за Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Судом встановлено, що посадовий оклад позивача за період з 23.03.2023 по 12.05.2023 складав 2470,00 грн, в той час як прожитковий мінімум з 01.01.2023 складав 2684,00 грн, це підтверджує той факт, що відповідачем нарахування грошового забезпечення позивачу проводилося без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 за Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Відтак, вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непроведення нарахування грошового забезпечення позивачу за період з 23.03.2023 по 12.05.2023 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року є законними та підлягають задоволенню.

Стосовно періоду з 13.05.2023 по 12.10.2023 судом встановлено, що посадовий оклад позивача складав 2470,00 грн, з 01.11.2023 посадовий оклад складв 3705,00 грн судом не встановлено порушення відповідачем п. 4 Постанови №704 в редакції Постанови КМ № 481 від 12.05.2023 щодо розрахунку грошового забезпечення позивача. Тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 15.11.2023 року по 18.11.2023 рік.

Частиною першою статті 117 КЗпП України (у редакції до 19.07.2022) визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Відповідно до статті 117 КЗпП України (у редакції, викладеній відповідно до Закону України від 1 липня 2022 року №2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин"; далі - "Закон №2352-ІХ") у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Наведена редакція статті 117 КЗпП України набрала законної сили з 19 липня 2022 року.

Отже, відповідно до статті 117 КЗпП України у чинній її редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає компенсації середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

Середній заробіток працівника згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами абзацу третього пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з пунктом 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом встановлено, що позивач звільнений 15.11.2023 року, а остаточний розрахунок проведено лише 18.11.2023 року, що підтверджується Довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 20.11.2023 року та скрин-шотом порталу «Приват 24», кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 3 календарних днів.

Суд звертає увагу, що відповідачем даний факт не спростований, доказів того, що розрахунок при звільненні проведений з позивачем своєчасно, суду надано не було, тому суд вважає, що дана обставина визнана відповідачем.

Так, відповідно до Довідки АТ КБ «Приватбанк» від 20.11.2023 року вбачається, що розрахунок при звільненні з позивачем проведений 18.11.2023 року, а згідно Витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2023 року позивача з 15.11.2023 року виключено зі списків особового складу військової частини та з усіх видів забезпечення, кількість днів середньоденний заробіток позивача становить Отже, в даному випадку наявна протиправна бездіяльність відповідача щодо не здійснення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 15.11.2023 року по 18.11.2023 року.

Відповідно до довідки відповідача від 21.02.2023 №Ф-36 про нараховане позивачу щомісячне грошове забезпечення за жовтень-вересень 2023, тобто за останні два місяці перед звільненням становило 20760,50 грн х 2 місяці= 41521 грн /на 61 день=681 грн (середньоденний заробіток позивача).

Затримки розрахунку при звільненні становить 3 календарних днів*681 грн (середньоденний заробіток позивача)=2043 грн, це сума середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Позивач звільнений від сплати судового збору, тому підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКПП НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , грошового забезпечення військовослужбовця за період з 23.03.2023 по 12.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 23.03.2023 по 12.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 15.11.2023 року по 18.11.2023 рік.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 15.11.2023 року по 18.11.2023 у сумі 2043,00 грн (дві тисячі сорок три грн 00 коп).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 03.04.2024.

Суддя О.В. Конишева