Справа № 160/20312/23
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 160/20312/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Прокопчук Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2023, (суддя суду першої інстанції Врона О.В.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Дніпрі, в адміністративній справі №160/20312/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

11.08.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 0-0423 від 30 червня 2022 року, яким ОСОБА_1 на підставі п. 266.7.2, п. 266.7, ст. 266 ПК України визначено суму податкового зобов`язання за 2021 рік в сумі 55 080,00 грн., як податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме за нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 1-0423 від 30 червня 2022 року, яким ОСОБА_1 на підставі п. 266.7.2, п. 266.7, ст. 266 ПК України визначено суму податкового зобов`язання за 2021 рік в сумі 40719, 00 грн., як податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме за нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 0-0423 від 04 травня 2023 року, яким ОСОБА_1 на підставі п. 266.7.2, п. 266.7, ст. 266 ПК України визначено суму податкового зобов`язання за 2022 рік в сумі 44 112,25 грн., як податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме за нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 0-0423 від 04 травня 2023 року, яким ОСОБА_1 на підставі п. 266.7.2, п. 266.7, ст. 266 ПК України визначено суму податкового зобов`язання за 2022 рік в сумі 23 786,75 грн., як податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме за нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що нежитлове нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за яке податковим органом було виставлено податкове зобов`язання та ухвалені податкові повідомлення рішення щодо наявності податкового боргу, перебувають та перебували у володінні ФОП ОСОБА_1 , та використовуються у господарській діяльності ФОП Бабіним відповідно до функціонального призначення (промислового виробництва), відтак існують підстави для застосування податкової пільги, передбаченої пп. «є» п. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 ПК України, у зв`язку з чим податкові повідомлення рішення ГУ ДПС України в Дніпропетровській області щодо податкового боргу є неправомірними та такими, що підлягають скасуванню.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 16.10.2023 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість доводів скарги просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа -підприємець та перебуває на обліку з 02.12.2008 у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, Новомосковська ДПІ (Новомосковський район) як платник єдиного внеску та з 03.12.2008 як платник податку.

Видами діяльності фізичної особи-підприємця за кодами КВЕД, зокрема є наступні:

49.41 вантажний автомобільний транспорт (основний);

01.11вирощування зернових культур (окрім рису),бобових культур і насіння олійних культур;

01.61 допоміжна діяльність у рослинництві;

01.63 післяурожайна діяльність;

10.41 виробництво олії та тваринних жирів;

46.11 діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами;

46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин;

46.33 оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами;

47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспецалізованих магазинах;

52.24 транспортне оброблення вантажів;

52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту;

68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна;

77.11 надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів;

77.12 надання в оренду вантажних автомобілів;

77.31 надання в оренду сільськогосподарських машин і устаткування;

45.19 торгівля іншими автотранспортними засобами;

46.61 оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням.

Позивач отримав від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області податкову вимогу №0-0436 від 10.05.2023 про наявність у нього податкового боргу в сумі 95798,98 грн.

Відповідно до детального розрахунку суми податкового боргу, долученого до повідомлення , борг виник у зв`язку із несплатою податку на майно, відмінне від земельної ділянки.

У зв`язку із наявністю податкового боргу відповідно до ст. 88, 89 розділу ІІ Податкового кодексу України податковим органом було прийнято рішення №0-0436 від 11.05.2023 про опис майна ОСОБА_1 у податкову заставу.

Відповідно до акту опису майна №/1/13-07-436 від 11.05.2023 обтяження накладено на все рухоме майно платника податків, яке перебуває в його власності на день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, а також на все інше майно, на яке платник набуде право у майбутньому.

Вказане обтяження зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 12.05.2023 за №30521978.

Відповідно до підп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України по об`єктам нежитлової нерухомості позивача податковим органом проведено нарахування податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та сформовано податкові повідомлення-рішення (форма Ф):

№1-0423 від 30.06.2022 на суму 40719,00 грн. (податкового зобов`язання за 2021 рік) за нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ;

№0-0423 від 30.06.2022 на суму 55080,00 грн. (податкового зобов`язання за 2021 рік) за нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

№0-0423 від 04.05.2023 на суму 44112,25 грн. (податкового зобов`язання за 2022 рік) за нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ;

№0-0423 від 04.05.2023 на суму 23786,75 грн. . (податкового зобов`язання за 2022 рік) за нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .

У власності ОСОБА_1 перебуває нежитлове нерухоме майно:

-приміщення телятника №7 МТФ №8 за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яке, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.04.2021.

Відповідно до технічного паспорту на приміщення, виготовленого станом на 02.03.2020 вказане приміщення складається з : приміщення телятника №7 МТФ №8 літ.А1, загальною площею 731,9м2 (тамбур -1.6..9.11; коридор-2: підсобне приміщення-3, 4, 14, 15; телятник-5,7,8,10, 11, 12, 13); приміщення сторожки-комори телятника №7- літ. Б1, загальною площею 48,9 м2 (приміщення для сторожів-1; комора-2; коридор-3); навіс-літ.б2; вбиральня літВ1; літній душ літ Г1, сторожка літ.Д1; електричні опори №1-9; ворота №10; огорожа №11.

-цілісний майновий комплекс будівель, загальною площею 1836,00 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.10.2016,

Відповідно до технічного паспорту станом на 31.08.2016 комплекс складається з: будинку механізатора-літ.А загальною площею 95,2 м2 (коридор-1,5; кабінет-2,6,7,8,9; актовий зал-3; санвузол-4); будинку механізатора майстерні -літ. Б, загальною площею 658,2 м2 (механічна майстерня-1; моторний цех-2; токарний цех-3, ; кабінет-4; слюсарний цех-5; комора-7; топочна-8; складське приміщення-9; кухня ; кухня-10); котельня-літ В загальною площею 9,4 м2 (топочна-1); котельня- літ.г: автогараж для вантажних автомашин -літГ, загальною площею 1031,8 м2 (гаражний бокс-1,2,3,4,5,8,9,10,11,12,13: складське приміщення-6,7: приміщення вартового-14; топочна-15); будинок бензоколонки-літ. Д, загальною площею 41,4м2 (приміщення операторської-1; електрощитова-2; складське приміщення-3); естакада №1; свердловина- літ. к; зливна яма-літ. я1, я2,я3: ворота №2-3; огорожа №4,замощення 1.ІІ.

-свинарник №12 СТФ №1, загальною площею 1357,3 м2 за адресою Дніпропетровська область, Новомосковський район, м. Перещепине, вул. Полтавська, 46и.

Право власності на нерухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.11.2015.

Відповідно до технічного паспорта станом на 09.09.2015 приміщення складається з:свинарника №12 СТФ №1 літ. А, загальною площею 1357,3 м2 (свинарник-1: підсобне приміщення -2; пункт штучного осіменіння-3,4, 5,6): прибудова літ. А; позн. 1; споруджень №1-3.

За договором дарування від 19.12.2022, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнего С.І., зареєстрованого в реєстрі за №773 будівля свинарник була передана обдаровуваній особі.

Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 19.12.2022.

На думку позивача, нежитлове нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме приміщення телятника №7 МТФ №8 за адресою: АДРЕСА_3 ; цілісний майновий комплекс будівель, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; свинарник №12 СТФ №1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , відносяться до промислових будівель, які використовувались за функціональним призначенням.

Вважаючи податкові повідомлення рішення про донарахування суми грошового зобов`язання протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в цій справі.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні докази, що свідчили б про використання позивачем будівель нежитлової нерухомості саме у виробничій діяльності (промисловій) діяльності. Як вказує сам позивач приміщення використовувались під зберігання сільськогосподарської продукції та техніки.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування.

За правилами підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з пп.266.7.1 п.266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так підпунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Підпунктом 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.

У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Згідно з пунктом 5.3 статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507 (надалі також - ДК 018-2000), будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

За приписами пункту 30.2 статті 30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

При цьому, обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм "будівлі промисловості", лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Прислівник "зокрема" вживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, однак таке вживання не означає присвоєння ознаки окремо виділених видових складових (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) загальній (родовій) категорії - будівлі промисловості, оскільки не поглинає чи узагальнює, а виокремлює.

Поряд з цим конструкція згаданих правових норм дозволяє суду застосувати і такий вид тлумачення норм права за обсягом їх правового змісту, як поширювальне тлумачення, в частині об`єкта оподаткування - предмета "будівлі промисловості", оскільки норми не містять вичерпного переліку таких об`єктів та оскільки відсутні положення, які є винятком із загального правила.

При цьому застосовування системного способу тлумачення, який вимагається при застосуванні поширювального тлумачення дозволяє дійти до наступних висновків.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття "промисловість", у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Суд вважає, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Таким чином, застосування підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з урахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Вищенаведений правовий висновок було сформульовано Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.02.2020 у справі №820/3556/17.

У цій постанові судова палата частково відступила від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15.05.2018 (справа №806/2676/17), а саме в частині, що застосування підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та перебування у власності промислових підприємств.

Перебування нерухомого майна у власності фізичної особи не є перешкодою для застосування положень підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, у разі якщо такі об`єкти використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Згідно з підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування, зокрема, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи: 1271.1 "Будівлі для тваринництва"; 1271.2 "Будівлі для птахівництва"; 1271.3 "Будівлі для зберігання зерна"; 1271.4 "Будівлі силосні та сінажні"; 1271.5 "Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства"; 1271.6 "Будівлі тепличного господарства"; 1271.7 "Будівлі рибного господарства"; 1271.8 "Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва"; 1271.9 "Будівлі сільськогосподарського призначення інші".

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Застереження в підпункті 14.1.235 щодо цілей глави 1 розділу XIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін "сільськогосподарський товаровиробник" має інше змістовне навантаження.

Визначення "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18 січня 2001 року N 2238-ІІІ, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".

Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" від 23 вересня 2008 року N 575-VI виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Отже, на підставі вищевикладеного, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.02.2024 у справі № 819/1983/17.

Встановлені обставини справи свідчать, що ФОП ОСОБА_1 є сільськогосподарським виробником.

Видами діяльності фізичної особи-підприємця за кодами КВЕД, зокрема є наступні:

49.41 вантажний автомобільний транспорт (основний);

01.11вирощування зернових культур (окрім рису),бобових культур і насіння олійних культур;

01.61 допоміжна діяльність у рослинництві;

01.63 післяурожайна діяльність;

10.41 виробництво олії та тваринних жирів;

46.11 діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами;

46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин;

46.33 оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами;

47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспецалізованих магазинах;

52.24 транспортне оброблення вантажів;

52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту;

68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна;

77.11 надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів;

77.12 надання в оренду вантажних автомобілів;

77.31 надання в оренду сільськогосподарських машин і устаткування;

45.19 торгівля іншими автотранспортними засобами;

46.61 оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням.

У власності ОСОБА_1 перебуває нежитлове нерухоме майно:

-приміщення телятника №7 МТФ №8 за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яке, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.04.2021.

Відповідно до технічного паспорта на приміщення, виготовленого станом на 02.03.2020 вказане приміщення складається з : приміщення телятника №7 МТФ №8 літ.А1, загальною площею 731,9м2 (тамбур -1.6..9.11; коридор-2: підсобне приміщення-3, 4, 14, 15; телятник-5,7,8,10, 11, 12, 13); приміщення сторожки-комори телятника №7- літ. Б1, загальною площею 48,9 м2 (приміщення для сторожів-1; комора-2; коридор-3); навіс-літ.б2; вбиральня літВ1; літній душ літ Г1, сторожка літ.Д1; електричні опори №1-9; ворота №10; огорожа №11.

-цілісний майновий комплекс будівель, загальною площею 1836,00 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.10.2016,

Відповідно до технічного паспорту станом на 31.08.2016 комплекс складається з: будинок механізатора-літ.А загальною площею 95,2 м2 (коридор-1,5; кабінет-2,6,7,8,9; актовий зал-3; санвузол-4); будинок механізатора майстерні -літ. Б, загальною площею 658,2 м2 (механічна майстерня-1; моторний цех-2; токарний цех-3, ; кабінет-4; слюсарний цех-5; комора-7; топочна-8; складське приміщення-9; кухня ; кухня-10); котельня-літ В загальною площею 9,4 м2 (топочна-1); котельня- літ.г: автогараж для вантажних автомашин -літГ, загальною площею 1031,8 м2 (гаражний бокс-1,2,3,4,5,8,9,10,11,12,13: складське приміщення-6,7: приміщення вартового-14; топочна-15); будинок бензоколонки-літ. Д, загальною площею 41,4м2 (приміщення операторської-1; електрощитова-2; складське приміщення-3); естакада №1; свердловина- літ. к; зливна яма-літ. я1, я2,я3: ворота №2-3; огорожа №4,замощення 1.ІІ.

-свинарник №12 СТФ №1, загальною площею 1357,3 м2 за адресою АДРЕСА_2 .

Також, позивач у власності має земельні ділянки сільськгосподарського призначення та сільсьгосподарську техніку.

Як зазначає позивач, що також підтверджується матеріалами справи, нерухоме майно використовується позивачем у виробничих цілях про що свідчить рішення №2, а також довідкою, складною ФОП ОСОБА_1 , також позивач вказує, що частково вищевказані приміщення використовувались в якості складу для зберігнання сільськогосподарської продукції, що підтверджується оротно-сальдовою відомістю по рахкун 103 за січень 2020 грудень 2022 року.

Отже, встановлені обставини справи свідчать, що нежитлові приміщення теляника, свинарника та цілісний майновий комплекс, який складається з будинок механізатора-літ.А загальною площею 95,2 м2 (коридор-1,5; кабінет-2,6,7,8,9; актовий зал-3; санвузол-4); будинок механізатора майстерні -літ. Б, загальною площею 658,2 м2 (механічна майстерня-1; моторний цех-2; токарний цех-3, ; кабінет-4; слюсарний цех-5; комора-7; топочна-8; складське приміщення-9; кухня ; кухня-10); котельня-літ В загальною площею 9,4 м2 (топочна-1); котельня- літ.г: автогараж для вантажних автомашин -літГ, загальною площею 1031,8 м2 (гаражний бокс-1,2,3,4,5,8,9,10,11,12,13: складське приміщення-6,7: приміщення вартового-14; топочна-15); будинок бензоколонки-літ. Д, загальною площею 41,4м2 (приміщення операторської-1; електрощитова-2; складське приміщення-3); естакада №1; свердловина- літ. к; зливна яма-літ. я1, я2,я3: ворота №2-3; огорожа №4,замощення 1.ІІ за вимогами ДК 018-2000 належить до класу «Будівлі промислові».

Більше того, будівлі використовуються в процесі виробництва сільськгосподарської продукції, що є видом господарської діяльності позивача. На підтвердження здійснення діяльності з сільськогосподарського виробництва позиваем до матеріалів справи долучені первинні документи, а також внутрішні документи організаційної діляьності ФОП.

Вказане, на думку колегії суддів свідчить про те, що позивач має право на пільги зі сплати податку, визначені підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що наявними є підстави для скасування податкових повідомлень рішень про донарахування позивачеві сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Вищенаведене залишилось поза увагою суду першої інстанції, внаслідок чого судом необгрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. (ч. 1 ст. 139 КАС України)

Як видно з матеріалів справи, позивачем сплачений судовий збір розмірі 4294.40 за подання адміністративного позову, а також 6441.60 грн за подання апеляційної скарги, відтак судовий збір всього у розмірі 10 736 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Стосовно вимог позивача про стягнення на його користь витрат на правничу домогу у розмірі 40 000 грн суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За положеннями статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Так, відповідно до договору про надання правничої від 02.06.2023 адвокат надає ОСОБА_1 правничу допомогу, а саме: представництво його інтересів в суді першої, апеляційної та касаційної інстанції , вчинення від імені клієнта усіх процесуальних дій, які може вчиняти сам клієнт.

Відповідно до Додаткової угоди до Договору про надання правової допомоги від 02.06.2023 сторони домолились, щго розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги (в т.ч. в Дніпропетровському окружному адміністративному суді у справі про оскарження податкових повідомлень рішень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №0-0423, №1-0423, №0-0423 становить 40000 грн.

Перевіривши зміст наданих позивачем документів, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за складання апеляційної скарги у розмірі 40 000.00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, з урахуванням реального часу, необхідного для виконання відповідних робіт (послуг), а тому не підлягають стягненню з відповідача.

На думку колегії суддів враховуючи складність даної справи та необхідний (адекватний) обсяг наданої правової допомоги позивачу у даній справі, вважає належним відшкодуванням витрат на правничу допомогу суму коштів у розмірі 8000 грн.

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 325 кас України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 в адміністративній справі № 160/20312/23 скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 0-0423 від 30 червня 2022 року, яким ОСОБА_1 на підставі п. 266.7.2, п. 266.7, ст. 266 ПК України визначено суму податкового зобов`язання за 2021 рік в сумі 55 080,00 грн., як податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме за нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 1-0423 від 30 червня 2022 року, яким ОСОБА_1 на підставі п. 266.7.2, п. 266.7, ст. 266 ПК України визначено суму податкового зобов`язання за 2021 рік в сумі 40719, 00 грн., як податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме за нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 0-0423 від 04 травня 2023 року, яким ОСОБА_1 на підставі п. 266.7.2, п. 266.7, ст. 266 ПК України визначено суму податкового зобов`язання за 2022 рік в сумі 44 112,25 грн., як податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме за нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 0-0423 від 04 травня 2023 року, яким ОСОБА_1 на підставі п. 266.7.2, п. 266.7, ст. 266 ПК України визначено суму податкового зобов`язання за 2022 рік в сумі 23 786,75 грн., як податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме за нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області суму судових витрат, а саме: судовий збір у розмірі 10 736 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук