Справа № 480/6637/22
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 квітня 2024 року Справа № 480/6637/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Соп`яненка О.В.,
розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сумської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який мотивує тим, що 02.08.2022 до Сумської митниці прибув вантаж з особистими речами позивачки, які були у використанні. Відповідно до висновку експерта Сумського відділення ХННЦ ІСЕ ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса станом на дату проведення дослідження загальна вартість ввезених речей становить 933 Євро. Вартість транспортування становила 200 Євро.
Вважає рішення про коригування митної вартості та картку відмови у прийнятті митної декларації протиправними.
У зв`язку з ввезенням особистих речей, які перебували у використанні позивач правомірно надала митному органу фактуру-проформу, специфікацію та висновок експертизи, документи, що подавались митному органу у країні експортування.
Відповідно до рішення про коригування митної вартості оцінка була проведена за одиницю виміру у кілограм. Загальні вартість товарів визначена у 6024,04 Євро. Зазначено, що надані документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товари, а саме відсутні платіжні документи, що ставить під сумнів достовірність заявленої митної вартості. Також у рішенні відповідачем зазначено про неможливість використання метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів через відсутність такої цінової інформації. При цьому коригує митну вартість за інформацією у ресурсах митниці щодо митного оформлення товару, імпортованого у час, максимально наближений до часу імпортованого позивачкою. При цьому зазначає кілька вантажних митних декларацій. Тобто застосовує метод визначення митної вартості за ціною щодо подібних (аналогічних) товарів.
Відповідно до вимог ст. 60 МК України у разі неможливості визначити митну вартість товарів відповідно до положень ст. 58, 59 цього кодексу, за митну вартість приймається вартість операцій з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до цього. Для визначення чи є товари подібними (аналогічними) враховується якість, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку. Ціна договору береться за основу, якщо товари були ввезені приблизно у тій же кількості і тих же комерційних рівнях, що і оцінювані товари. Якщо такого продажу не виявлено, використовуються операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. Їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей. Інформація, що використовується при коригуванні, повинна бути документально підтверджена.
Відповідач, застосувавши метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів у той же час визнав факт відсутності цінової інформації щодо таких товарів. У рішенні, яке оскаржується ним взагалі не зазначено у чому саме полягає необ`єктивність та недостатність поданих позивачем документів.
Відповідно до вимог ст. 256 МУ України у рішенні про відмову в прийнятті митної декларації має бути зазначено причину відмови та наведено вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів. Картка відмови, складена відповідачем, не містить умов, визначених МК України, які не були виконані позивачем, мається лише посилання на Порядок № 651 та рішення про коригування митної вартості. Вважає, що картка відмови є невмотивованою.
Просить визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості від 12.09.2022 № UA805000/2022/000121/2 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів від 12.09.2022 № UA805020/2022/000315.
Відповідача у письмовому відзиві позов не визнав. Пояснив, що позивачем 08.09.2022 подано митну декларацію та заявлено до митного оформлення меблі та килими у режимі імпорту. Митна вартість визначена декларантом самостійно за резервним методом.
При здійсненні митних процедур було виявлено, що надані документи не підтверджують усіх числових значено митної вартості. Так, не було надано платіжних документів, що підтверджують вартість товарів. Декларанту запропоновано надати такі документи, а також додаткові документи на підтвердження митної вартості ввезених товарів. Додатково було надано експертний висновок та повідомлено про відсутність інших документів. Обґрунтованість висновку експерта щодо часу перебування товарів у користуванні є сумнівним, оскільки ніяких документами дата придбання товару не підтверджується.
У зв`язку з не підтвердженням митної вартості товарів, було прийнято рішення про її коригування. Для цього використана інформація з інформаційних ресурсів митниці щодо митного оформлення товарів, імпортованих у час максимально наближений до часу імпорту оцінюваних товарів. Коригування здійснено за резервним методом на підставі наявної цінової інформації. Вважає таке рішення обґрунтованим. Просить у задоволенні позову відмовити.
Після розгляду наданих документів Сумською митницею 12.09.2022 винесено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів від 12.09.2022 № UA805020/2022/000315. Крім того, 12.09.2022 відповідачем винесено рішення № UA805000/2022/000121/2 про коригування митної вартості товарів, загальна вартість товарів визначена митним органом у розмірі 6024,04 Євро. З копії рішення вбачається, що підставою для витребовування додаткових документів відповідач вважає факт неподання декларантом документів на підтвердження фактично сплачених за товар коштів: касових або товарних чеків, ярликів, інших документів роздрібної торгівлі. Вартість товарів визначена за резервним методом через відсутність необхідної інформації та неможливість застосування інших методів визначення митної вартості ( а.с. 42-46).
Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відповідно до ст.51 ч. 2 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Відповідно до ч.ч 2-4, зазначеної статті Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59, 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Відповідно до вимог ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з вимогами ч. 1 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару. З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в частині 2 статті 53 Митного кодексу України. В такому випадку митний орган зобов`язаний витребовувати лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України, тобто використовувати надане повноваження виключно для виконання покладеної на нього законом функцій.
Декларантом у митній декларації зазначено, що на митну територію України переміщуються особисті речі, які перебували у використанні. Відповідно, для підтвердження їх митної вартості була надана фактура-проформа. Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 53 МК України рахунок-проформа є документом, що підтверджує митну вартість щодо товарів, які не є об`єктом купівлі-продажу.
Відповідно до ст. 53 ч. 3 п. 8 МК України висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями є документом, що може бути поданий декларантом на підтвердження митної вартості у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За заявою ОСОБА_1 судовим експертом Сумського відділення ННЦ "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" Міністерства юстиції України проведено товарознавче дослідження товарів, які були зазначені у митній декларації. Відповідно до висновку за результатами товарознавчого дослідження від 16.08.2022 найбільш ймовірна ринкова вартість майна, яке ввозиться згідно специфікації № 1 до інвойсу № 1/2022 від 26.07.2022 , яке перебувало у використанні, строк експлуатації 11 років, а саме: 1) спального гарнітуру, країна виробництва Італія з двоспального ліжка, двох приліжкових тумб, комоду, туалетної тумби, шафи: 2) м`яких та напівм`яких меблів з двох диванів, крісла, банкетки, матрацу, стільця; 3) чотирьох килимів становить 933 Євро (а.с. 26-37).
Відповідач вдався до аналізу та критики висновків експерта. Зокрема зазначає, що розрахунки проведено виходячи з заявленої тривалості використання у 11 років при тому, що відомості про дату виробництва товарів відсутні. У висновку експертом дійсно зазначено про відсутність документального підтвердження дати виробництва товарів та строку їх експлуатації. Разом з тим, з висновку також вбачається, що експертом крім дослідження документів проведено візуальне обстеження предметів, зазначених у митній декларації. В ході обстеження виявлено дефекти експлуатації: відколи на деталях корпусу, відшарування облицювального матеріалу на окремих ділянках, тріщини, забруднення та вигорання оббивки, потертостей дерев`яних поверхонь, забруднення, втрата яскравості фарб, прим`ятість та пошкодження ворсової поверхні, тощо. Саме за результатами обстеження зроблено висновок про відповідність стану речей заявленому терміну їх експлуатації у 11 років. Подальший розрахунок ринкової вартості проведено виходячи з таких відомостей. Фактично не прийнявши до відома висновок товарознавчого дослідження, відповідач ніякими доказами його не спростував, не зазначив у чому полягає його неправильність.
Як було зазначено, товарознавче дослідження проведено Сумським відділенням ННЦ "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" Міністерства юстиції України, який є державною судово-експертною установою, тобто спеціалізованою експертною організацією у розумінні ст. 53 ч. 3 п. 8 МК України. Виконання дослідження доручено особі, яка має спеціальні знання і кваліфікацію експерта якої підтверджено у встановленому порядку. Суд вважає, що підстави не довіряти висновку за результатами товарознавчого дослідження відсутні. Відповідачем не доведено правомірності рішення про неможливість використання висновку товарознавчого дослідження для визначення митної вартості товарів.
З копії рішення про коригування митної вартості вбачається, що через відсутність необхідної інформації та неможливість у зв`язку з цим визначити митну вартість за іншими методами, коригування проведено з використанням резервного методу визначення митної вартості. Для цього використано наявну у інформацію щодо митного оформлення товарів, імпортованих у час максимально наближений до часу імпорту оцінюваних товарів. Відповідачем наведено посилання на ряд митних декларацій із зазначеною інформацією, при цьому вартість товарів зазначена у євро за кілограм ваги ( а.с. 70).
Відповідно до ст. 64 ч. 1, 2 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Відповідно до ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості. b) Під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або iз порівнюваними кількостями, або iз кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.) Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпункту b) цього пункту, оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.
Відповідно до ст. 69 ч. 2-6 МК України під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними. Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку. Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари. У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена. У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5-7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці у таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними подібними (аналогічними) товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.
Як було зазначено, позивачкою було заявлено до митного оформлення меблі та килимові вироби, які раніше перебували у користуванні. Відповідачем надано витяги з інформаційної бази митниці АСМО щодо митних декларацій, відображених ним у рішенні про коригування митної вартості (а.с. 81-86). З наданих матеріалів вбачається, що було проведено митне оформлення меблів та килимових виробів, які за найменуванням є подібними до ввезених позивачкою. При цьому будь-які відомості про те, що товари, митне оформлення яких проведено, раніше були у використанні, у наданих витягам відсутні. Тобто, відповідачем порівнювалась вартість нових та уживаних товарів. Як зазначено у висновку товарознавчого дослідження експертом, використання товарів значно впливає на їх ринкову вартість. За таких обставин, суд вважає, що умови імпорту товарів позивачкою за митними деклараціями, які використані відповідачем при коригуванні митної вартості не є співставними. Доказів врахування цих обставин та відповідного коригування вартості відповідачем не надано.
На підставі викладеного, суд вважає, що Сумською митницею не доведено правомірності прийнятих винесених 12.09.2022 картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів від № UA805020/2022/000315 та рішення № UA805000/2022/000121/2 про коригування митної вартості товарів. Суд вважає необхідним визнати їх протиправними та скасувати.
Відповідно до ст. 132 ч.ч 1, 3 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрат на професійну правничу допомогу віднесено до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ст. 139 ч. 1 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ст. 30 закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У додатковій постанові від 05.09.2019 у справі №826/841/17 (адміністративне провадження №К/9901/5157/19) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що до правової (правничої) допомоги належать, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру тощо. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта, а обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
Відповідач не заперечує ні самого факту надання правничої допомоги адвокатом, ні факту сплати коштів за надані послуги. Ним ні у відзиві на позовну заяву, ні окремо не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, що підлягають відшкодуванню та не подано відповідних доказів. Дослідженими судом доказами підтверджується факт укладення позивачкою договору з адвокатом. Надання правничої допомоги підтверджується відповідними документами. Так, позовна заява підписана представником - адвокатом С.В. Потураєвим. Також у матеріалах справи мається складена адвокатом відповідь на відзив.
Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 справа № 922/1964/21 фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів від № UA805020/2022/000315 від 12.09.2022 та рішення № UA805000/2022/000121/2 про коригування митної вартості товарів від 12.09.2022.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Соп`яненко