Справа № 120/16982/23
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 квітня 2024 р. Справа № 120/16982/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що військовою частиною НОМЕР_1 допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації щорічної додаткової оплачуваної відпустки, що передбачена Постановою КМ України № 702 за 2012-2020 роки.

Ухвалою від 15.11.2023 позовну заяву залишено без руху.

18.11.2023 на адресу суду направлено заяву про усунення недоліків.

Ухвалою від 04.12.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою у відповідача додатково витребувано довідку про розмір виплаченої грошової винагороди за бойове чергування у період з 2012 року по 2014 рік.

20.12.2023 року представником відповідача надіслано відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги заперечує та просить відмовити у задоволенні останніх. Мотивуючи свою позицію військова частина зазначає, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 172 від 31.08.2020 року, позивачку було виключено зі списків особового складу військової частини. Також, відповідно до вказаного наказу, особова справа передана до військового комісаріату. Таким чином, відповідач не може підтвердити або спростувати той факт, що позивач дійсно здійснювала бойове чергування та безперервно перебувала на відповідних посадах саме у Військовій частині НОМЕР_1 з 2012 року по 2014 рік.

Окрім того, відповідач стверджує, що щорічна додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, не належить до щорічних відпусток, що надаються військовослужбовцям під час особливого періоду, а отже, за таку відпустку військовослужбовці не можуть отримати грошову компенсацію, адже не набули права на таку відпустку.

Разом з відзивом на позовну заяву відповідач подав до суду клопотання про витребування додаткових доказів у Галузевого державного архіву Міністерства оборони України щодо перебування та несення позивачем бойових чергувань на відповідних посадах військової частини НОМЕР_1 , а також інформацію про використання позивачем додаткової відпустки передбаченої порядком за 2012-2014 роки.

Окрім того, 20.12.2023 відповідачем подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду.

Ухвалою від 16.01.2024 відмовлено у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою від 16.01.2024 задоволено клопотання військової частини НОМЕР_1 про витребування доказів.

31.01.2024 на виконання вимог ухвали від 16.01.2024 про витребування доказів, Галузевим державним архівом Міністерства оборони України до суду направлено архівну довідку щодо нарахування позивачу грошового забезпечення за період з січня 2012 року по грудень 2014 року.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив, що ОСОБА_1 , проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді оператора телефонного відділення засекреченого зв`язку відділу засекреченого документального зв`язку інформаційно-телекомунікаційного вузла.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2020 № 172 ОСОБА_1 , звільнена з військової служби та виключена зі списків особового складу військової частини з 31.08.2020.

Під час проходження військової служби позивач набула право на отримання щорічної додаткової оплачуваної відпустки передбаченої Постановою КМУ від 01.08.2012 № 702 «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та перелік військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах».

Як зазначає позивач, що в період з 2012 року по день звільнення вказану щорічну додаткову оплачувану відпустку вона не використовувала, а при звільненні також не отримала грошову компенсацію за не використанні дні вказаної щорічної додаткової відпустки.

У зв`язку з чим, в жовтні 2023 року представник позивача звернувся до військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом про виплату позивачу грошової компенсації за всі невикористанні дні оплачуваної додаткової відпустки передбаченої Постановою КМУ № 702.

За результатом розгляду адвокатського запиту, військова частина НОМЕР_1 листом від 31.10.2023 № 350/163/1/1273/пс відмовила у здійсненні виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки, посилаючись на приписи пункту 19 статті 10-1 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, в яких зазначено про припиненння надання військовослужбовцям відповідних додаткових відпусток під час дії особливого періоду.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 затверджено переліки військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку: Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту - згідно з додатками 2 - 5.

Додаток 2 до вказаної постанови містить перелік військових посад Збройних Сил, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку.

Відповідно до п. 2 Переліку № 702 посади військовослужбовців, які несуть бойове чергування з протиповітряної оборони, протичовнової оборони, спеціальне чергування з протипідводно-диверсійної оборони та забезпечують недоторканність повітряного простору та простору в межах територіального моря України "диспетчер, старший диспетчер" відноситься до посад, що дають право на щорічну додаткову відпустку.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач перебувала на посаді, яка надає право на щорічну додаткову відпустку, передбачену ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702, іншого відповідачем не доведено.

Відповідно до п. 8, 14, 17-19 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.

Відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Дійсно, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем не проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.202 № 702 , що підтверджується доказами наявними у матеріалах справи.

Відповідно до абзац. 3 ч. 4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якого військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Згідно з відомостями довідки від 30.10.2023 №350/163/1/1263/пс ОСОБА_1 виплачувалась винагорода за бойові чергування у період з січня 2015 року по липень 2020 року, щомісячно.

На виконання ухвали про витребування доказів Галузевим Державним архівом Міністерства оборони України надано архівну довідку від 26.01.2024 №220/69/ВихЗВГ/800, у поясненнях до якої зазначено, що і наказах командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.05.2014 №46, від 04.04.2014 №67, від 05.05.2014 №85, від 04.06.2014 №106, від 03.07.2014 №125, від 05.08.2014 №148, від 04.09.2014 №173, від 03.10.2014 №194, від 02.12.2014 №236 значиться: "... Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294, наказу Мністерства оборони України від 11 червня 2008 року №260 виплатити грошову винагороду за несення бойових чергувань у .... військовослужбовцям: ... старшому солдату ОСОБА_1 ...".

Щодо періоду з січня 2012 року по грудень 2013 року Галузевим Державним архівом Міністерства оборони України зазначено, що в перевірених наказах командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) за період з січня 2012 року по грудень 2013 року інформації щодо виплати ОСОБА_1 грошової винагороди за несення бойових чергувань не виявлено.

При цьому, зазначено, що в перевірених наказах командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) за період січня 2012 року по грудень 2014 року інформації щодо використання ОСОБА_1 додаткової відпустки передбаченої Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за 2012-2014 роки не виявлено.

Водночас, судом прийнято до уваги зазначене в архівній довідці грошове забезпечення позивача за період з січня 2012 року по грудень 2014 року. Так, у довідці від 26.01.2024 №220/69/ВихЗВГ/800 виділено в окрему графу «Чергув.» із зазначенням нарахованих сум по місяцях. Вищезазначена графа якраз і містить відомості про нараховані та виплачені позивачу суми винагороди за бойові чергування за період з січня 2012 року по липень 2013 року та за період з жовтня 2013 року по грудень 2014 року.

Водночас, жодної інформації щодо нарахування та виплати позивачу винагороди за бойові чергування за серпень, вересень 2013 року архівна довідка не містить. Не надано жодних доказів, на підставі яких можливо підтвердити несення бойових чергувань у період з серпня по вересень 2013 року й стороною позивача.

Відтак, матеріалами справи підтверджується несення ОСОБА_1 бойових чергувань у наступні періоди: з січня 2012 року по липень 2013 року, з жовтня 2013 року по грудень 2014 року, з січня 2015 року по липень 2020 року.

Отже, позивач набула право на отримання щорічної додаткової оплачуваної відпустки за вищезазначені періоди, а в разі її не використання на отримання грошової компенсації за таку відпустку.

При цьому, відповідачем не заперечується те, що за спірний період ОСОБА_1 не нарахувано та не виплачено компенсації за додаткову відпустку передбачену ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком № 702 та не заперечується факт не використання даної відпустки під час проходження служби.

Разом із тим, відмовляючи у виплаті грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702, відповідач зіслався на пункт 19 статті 10-1 Закону № 2011-XII, відповідно до якого надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Надаючи правову оцінку таким доводам відповідача, суд зважає на таке.

Визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та від 06 грудня 1991 року № 1932-XII "Про оборону України" (далі - Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).

За визначенням статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених вище норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

Однак, Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набула за період проходження нею військової служби.

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Норми Закону № 2011-XII не обмежують та не припиняють право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-XII у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у рішенні від 16.05.2019 по справі № 620/4218/18, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019.

Так, у вказаній зразковій справі предметом спору була виплата позивачу грошової компенсації лише за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", проте суд зазначає, що висновки, висловлені у вказаній справі також можуть бути застосовані і щодо спору про виплату грошової компенсації за невикористані інші додаткові відпустки, в тому числі, передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII, оскільки правовий висновок Верховного Суду у справі № 620/4218/18 стосується права військовослужбовців на виплату компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки в особливий період, право на яку він набув за період проходження ним військової служби, а не конкретно грошової компенсації за невикористані дні лише додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки, яка надається військовослужбовцям, виконання обов`язків, яких пов`язано з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, за період з січня 2012 року по липень 2013 року, з жовтня 2013 року по липень 2020 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своєї бездіяльності, суд приходить до переконання, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Зважаючи на відсутність судових витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст.73-77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 263, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації щорічної додаткової оплачуваної відпустки передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 "Про затвердження переліку місцевостей з особливими, природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах" за періоди з січня 2012 року по липень 2013 року та з жовтня 2013 року по липень 2020 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 "Про затвердження переліку місцевостей з особливими, природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах" за періоди з січня 2012 року по липень 2013 року та з жовтня 2013 року по липень 2020 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Рішення суду сформовано: 03.04.2024.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна