Справа № 160/2400/24
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2024 рокуСправа №160/2400/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (В/Ч НОМЕР_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 звернувся з позовом до НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №237 від 09.01.2024 року про відмову громадянину України ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону на виїзд з України.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, а тому в силу закону не підлягає призову під час загальної мобілізації. Відповідно, позивач має право на перетин державного кордону України під час воєнного стану. Зазначені обставини відповідач не врахував при винесенні спірного рішення, а тому рішення є неправомірним та підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.01.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечував, оскільки під час перетину державного кордону позивачем не було надано всіх документів, що підтверджують підставу для виїзду за кордон. Крім того, відповідач зазначив, що вказувати у рішенні про відмову точний перелік документів, які повинен був надати позивач для перетину державного кордону України, та посилання на норму права законодавством України не передбачено. Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є громадянином України та батьком неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Ці обставини підтверджуються свідоцтвами про народження серії НОМЕР_4 від 27.11.2018; серії НОМЕР_5 від 27.11.2018; серії НОМЕР_6 від 31.05.2016; серії НОМЕР_7 від 13.03.2018, які містяться у матеріалах справи.
ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_8 від 04.04.2003.
Також, позивач має посвідчення багатодітної сім`ї серії НОМЕР_9 від 02.01.2024 року, відповідно до якого ОСОБА_1 є батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
09.01.2024 року ОСОБА_1 прибув до пункту перетину державного кордону «Паланка-Маяки-Удобне» з метою здійснити перетин державного кордону на виїзд з України.
Під час здійснення прикордонного контролю позивачем було надано уповноваженим особам відповідача пакет документів:
- паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_10 ;
- свідоцтво про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_4 від 27.11.2018;
- свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_5 від 27.11.2018;
- свідоцтво про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_6 від 31.05.2016;
- свідоцтво про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_11 від 13.03.2018;
- свідоцтво про одруження серії НОМЕР_8 від 04.04.2003;
- посвідчення батьків багатодітної сім`ї серії НОМЕР_9 від 02.01.2024;
- військовий квиток серії НОМЕР_12 від 18.03.1996.
09.01.2024 року уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону було прийнято рішення №237 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України ОСОБА_1 .
Вказане рішення прийнято на підставі Закону України Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадянами України, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ №57 від 27.01.1995 року.
Вважаючи вказане рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України протиправним, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (далі Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону № 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який надалі неодноразово продовжувався та діяв на дату прийняття оскаржуваного рішення.
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 військовому командуванню (зокрема Державній прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Матеріалами справи встановлено, що позивач намагався перетнути державний кордон України на виїзд 09.01.2024 року, тобто під час дії правового режиму воєнного стану на території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України від 05.11.2009 № 1710-VI "Про прикордонний контроль" (далі Закон № 1710-VI) іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.
За змістом ч. 3 ст. 14 Закону № 1710-VI особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право оскаржити відповідне рішення згідно із Законом України "Про звернення громадян" або до суду. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії. Оскаржене рішення може бути скасовано чи змінено начальником органу охорони державного кордону або скасовано та визнано нечинним судом.
В силу приписів пункту 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1455, перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі Закон № 3543-ХІІ) визначено, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Пунктами 2 та 12 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 № 57 (далі Правила) передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.
Відповідно до пунктів 2-6 зазначених Правил у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому-восьмому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.
Судом встановлено та відповідачем не заперечується, що при перетині державного кордону позивач надав документи, які підтверджують, що він є батьком чотирьох неповнолітніх дітей: свідоцтво про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_4 від 27.11.2018; свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_5 від 27.11.2018; свідоцтво про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_6 від 31.05.2016; свідоцтво про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_11 від 13.03.2018; посвідчення батьків багатодітної сім`ї серії НОМЕР_9 від 02.01.2024.
Разом з тим рішенням від 09.01.2024 року позивачу відмовлено у перетині державного кордону з посиланням на Закон України Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадянами України та Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ №57 від 27.01.1995 року, без конкретизації причин відмови.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 14 Закону № 1710-VI рішення уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону про відмову громадянину у праві перетину кордону в кожному випадку повинно бути обґрунтованим, із зазначенням конкретних причин відмови.
Натомість в оскаржуваному рішенні не вказано конкретної причини для надання позивачу відмови у перетині державного кордону, в тому числі з посиланням на документи, які надав позивач та їх неналежність чи недостатність для виїзду за кордон.
Водночас можливість підтвердження позивачем наявності права на перетин кордону прямо залежить від чіткого визначення відповідачем конкретного та вичерпного переліку необхідних для цього документів, чого зроблено не було.
Наведене свідчить про необґрунтованість висновку відповідача, викладеного у відзиві, про те, що при перетинанні державного кордону позивачем не було надано документу, який би посвідчував приналежність позивача до категорії осіб, які звільнені від мобілізації та підпадають під дію Правил перетинання державного кордону громадянами України, оскільки в оскаржуваному рішенні від 09.01.2024 року працівником прикордонної служби взагалі не вказано, які саме документи необхідно було надати позивачу для виїзду за межі території України і чому документи, які надавалися позивачем не дозволяють позивачу перетнути державний кордон на законних підставах.
Крім того, суд також бере до уваги той факт, що за час дії правового режиму воєнного стану в Україні позивач вже перетинав кордон, про що свідчать відмітки в його паспорті громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_10 , копія якого міститься в матеріалах справи та надавалась відповідачу при намаганні перетнути кордон.
Отже, оскільки вказані причини для відмови у перетині державного контролю з посиланнями на відповідні норми чинного законодавства не були наведені в оскаржуваному рішенні, як підстава для відмови позивачу у перетинанні державного кордону України, суд такі посилання відповідача відхиляє.
Суд наголошує, що за змістом ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що оскаржуване рішення не є таким, що відповідає критеріям правомірності, визначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому визнається судом протиправним і таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1 211,20 грн.
Враховуючи задоволення позову повністю, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача у сумі 1 211,20 грн.
Керуючись ст. ст.243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №237 від 09.01.2024 року про відмову громадянину України ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону на виїзд з України.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_13 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_14 ) судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова