Справа № 160/11337/23
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Керівника Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах Державної екологічної інспекції Придніпровсько округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області до Грушівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
25.05.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Керівника Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області), Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області до Грушівської сільської Криворізького району Дніпропетровської області, в якій позивач просить:
Ухвалою суду від 29.05.2023 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
17.01.2024 року та 24.01.2024 року представником відповідача подано пояснення відповідно до змісту яких, відповідач позовні вимоги Криворізької східної прокуратури Дніпропетровської області визнає у повному обсязі згідно позовних вимог, викладених у позовній заяві.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Земельна ділянка площею 5 га, на якій розміщено місце видалення відходів, перебуває в комунальній власності, на даний час не сформована, кадастровий номер не присвоєно, паспорт місця видалення відходів не складався.
З листів Грушівської сільської ради від 06.03.2023 року № 301, від 16.03.2023 року № 344 та санітарно-технічного паспорта полігона твердих побутових відходів затвердженого 09.11.2012 року головою Токівської сільської ради та погодженого головним лікарем Апостолівської СЕС, встановлено, що земельна ділянка на якій розташовано сміттєзвалище, розташована на відстані 5 км від населеного пункту с. Токівське, загальна площа полігона твердих побутових відходів складає 5 га, звалище існує з 1960 року, проектно-вишукувальні роботи не проводились.
Паспорт місця видалення відходів , передбачений ст. 33 Закону України «Про відходи», не складався. Відомості про земельну ділянку (цільове призначення, кадастровий номер та межі), на якій розташовано полігон т твердих побутових відходів, до Державного земельного кадастру не вносились.
Відповідачем не забезпечено виконання вимог чинного законодавства в частині складання паспорту місяця видалення відходів та виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Грушівської сільської ради за межами села Токівське Криворізького району, орієнтовною площею 5 га, з розташованим на ній місцем видалення відходів, винесення в натурі та встановлення (на місцевості) їх меж, а також державної реєстрації прав на неї.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначені Законом України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні", (далі Закон № 280/97-ВР).
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону № 280/97-ВР, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Статтею 25 Закону № 280/97-ВР, встановлено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Згідно із пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону № 280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.
Відповідно до підпунктів 6, 15, 16 пункту а) статті 30 Закону № 280/97-ВР, в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить:
- організація управління побутовими відходами;
- розроблення та реалізація місцевих планів управління відходами;
- затвердження норм надання послуг з управління побутовими відходами.
Правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов`язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, сортуванням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров`я людини на території України, визначені Законом України "Про відходи" від 5 березня 1998 року № 187/98-ВР, (далі Закон № 187/98-ВР).
Відповідно до пунктів а), в), е), и) частини 1, частини 2 статті 21 Закону № 187/98-ВР, органи місцевого самоврядування у сфері поводження з відходами забезпечують:
- виконання вимог законодавства про відходи;
- організацію збирання і видалення побутових відходів, у тому числі відходів дрібних виробників, створення полігонів для їх захоронення, а також організацію роздільного збирання корисних компонентів цих відходів;
- вирішення питань щодо розміщення на своїй території об`єктів поводження з відходами;
- ліквідацію несанкціонованих і неконтрольованих звалищ відходів.
Органи місцевого самоврядування приймають рішення про відвід земельних ділянок для розміщення відходів і будівництва об`єктів поводження з відходами.
Статтею 26 Закону № 187/98-ВР передбачено, що державному обліку та паспортизації підлягають в обов`язковому порядку всі відходи, що утворюються на території України і на які поширюється дія цього Закону.
Державний облік та паспортизація відходів здійснюються у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із статтею 33 Закону № 187/98-ВР, зберігання та видалення відходів здійснюються відповідно до вимог екологічної безпеки та способами, що забезпечують максимальне використання відходів чи передачу їх іншим споживачам (за винятком захоронення).
На кожне місце чи об`єкт зберігання або видалення відходів складається спеціальний паспорт, в якому зазначаються найменування та код відходів (згідно з державним класифікатором відходів), їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики місць чи об`єктів зберігання чи видалення і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації цих місць чи об`єктів.
Зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, в якому визначені види та кількість відходів, загальні технічні вимоги, заходи безпеки, відомості щодо утворення, призначення, методів оброблення відходів відповідно до встановлених умов їх зберігання.
Визначені для зберігання та видалення відходів місця чи об`єкти повинні використовуватися лише для відходів, заявлених на одержання дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про відходи", постановою Кабінету Міністрів України від 1 листопада 1999 року № 2034 затверджено "Порядок ведення державного обліку і паспортизації відходів", (далі Порядок № 2034).
Згідно із пунктом 1 Порядку № 2034, він встановлює єдині правила ведення державного обліку та паспортизації відходів, дія яких поширюється на підприємства, установи, організації всіх форм власності, громадян-суб`єктів підприємницької діяльності, діяльність яких пов`язана з утворенням відходів та здійсненням операцій поводження з ними.
Відповідно до пунктів 9, 10 Положення № 2034, паспортизація відходів передбачає складення і ведення паспортів відходів, паспортів місць видалення відходів, реєстрових карт об`єктів утворення, оброблення та утилізації відходів відповідно до державного класифікатора ДК 005-96 "Класифікатор відходів" (v0089217-96) та номенклатури відходів.
Форми паспортів відходів та інструкції щодо їх ведення розробляються Міндовкіллям за участю інших заінтересованих центральних органів виконавчої влади і затверджуються ним за погодженням з МОЗ.
Контроль за веденням підприємствами первинного обліку відходів та за їх паспортизацією здійснюється Держекоінспекцією та її територіальними органами, а також іншими спеціально уповноваженими органами виконавчої влади у сфері поводження з відходами відповідно до їх компетенції.
Відповідно до статті 2 та статті 4 Земельного кодексу України, (далі ЗК України), земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.
Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.
Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Земельне законодавство включає цей Кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин.
Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Згідно із пунктами а), б), в) статті 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить:
- розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад;
- передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;
- надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Формування земельних ділянок здійснюється:
-у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;
- шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;
- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;
- шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом;
- за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);
- за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування, визначені Законом "Про землеустрій" від 22 травня 2003 року № 858-IV, (далі Закон № 858-IV).
Згідно із статтею 4 Закону № 858-IV, суб`єктами землеустрою є органи місцевого самоврядування, які в свою чергу відповідно до статті 8 цього Закону здійснюють регулювання у сфері землеустрою.
Повноваження сільських рад у сфері землеустрою передбачені статтею 19 цього ж Закону.
Відповідно до пункту ґ) частини 1 статті 20 Закону № 858-IV, землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі організації нових і впорядкування існуючих об`єктів землеустрою.
Статтями 21, 22 Закону № 858-IV встановлено, організацію і планування землеустрою на місцевому рівні здійснюють органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, встановлених Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими законами України.
Землеустрій здійснюється на підставі рішень органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою (у тому числі при розробленні містобудівної документації).
Види документації із землеустрою визначені статтею 25 Закону № 858-IV.
Із змісту наведених правових норм, суд робить такі висновки:
- сільська рада як орган місцевого самоврядування зобов`язана організовувати управління побутовими відходами, зокрема збирання і видалення побутових відходів, у тому числі відходів дрібних виробників, створення полігонів для їх захоронення, а також організацію роздільного збирання корисних компонентів цих відходів, вирішувати питання щодо розміщення на своїй території об`єктів поводження з відходами та ліквідацію несанкціонованих і неконтрольованих звалищ відходів;
- для розміщення об`єктів розміщення, захоронення, поводження з відходами, органи місцевого самоврядування приймають рішення про відвід земельних ділянок для розміщення відходів і будівництва об`єктів поводження з відходами;
- формування земельної ділянки щодо розміщення на території органи місцевого самоврядування полігонів для захоронення відходів, об`єктів поводження з відходами полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру;
- сільська рада як суб`єкт земельних відносин має повноваження розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад, в тому числі повноваження щодо надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до ЗК України;
- організація і планування землеустрою є обов`язком органу місцевого самоврядування;
- після проведення формування земельних ділянок здійснюється їх державна реєстрація у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера;
- земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
З урахуванням вищевикладеного, та наданих пояснень представником відповідача про визнання позовних вимог у повному обсязі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно із частиною 2 статті 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву Керівника Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) та Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області до Грушівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко