Справа № 569/2484/24
Суддя: Тимощук О. Я.
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/2484/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2024 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі Ковальчук О.Б.,

pозглянувши в порядку письмового провадження в м. Рівне адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Рівненської області про скасування постанови серії ЕНА № 1332861 від 29.01.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції Рівненської області про скасування постанови серії ЕНА № 1332861 від 29.01.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності, винесену Поліцейським 2 взводу № 3 рота 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області капралом поліції ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн. 00 коп.

В обґрунтування позову зазначив, що 29.01.2024 року постановою серії ЕНА № 1332861 його визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено штраф в розмірі 3 400 грн. 00 коп.

Згідно постанови, 29.01.2024 року о 12 год. 08 хв., позивач керував транспортним засобом Quick 3000 д.н.з. НОМЕР_1 в м. Рівне по вул. С.Петлюри, не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії, а також здійснив обгін в населеному пункті ближче ніж за 50 м до пішохідного переходу, чим порушив п. 2.1 «а» та п. 14.6 «в» ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП України.

Позивач з даною постановою не згідний, оскільки вважає, що вона є незаконною та підлягає скасуванню. Зазначає, що транспортний засіб, яким він керував, а саме ТЗ Quick 3000 д.н.з. НОМЕР_1 це квадроцикл, що ззовні нагадує автомобіль. В свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 12.09.2020 року в якості категорії вказано L6, тип пального Е (електричний), тому має право керувати таким видом транспортного засобу без наявності категорії В1. Притягнення його до відповідальності вважає незаконним. Зазначає, що відповідачем не було досліджено всіх обставин справи, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

07.03.2024 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником відповідача З.Одійчук подано відзив на адміністративний позов, в якому просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. Вказала, що в діях позивача є склад адміністративного правопорушення, поліцейський мав всі законні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, ним дотримана процедура та порядок складання адміністративних матеріалів, оскаржувана постанова винесена на підставі та в порядку передбаченому законодавством. До відзиву долучила докази, в т.ч. відеозапис з місця вчинення правопорушення.

Позивач в судовому засіданні 25.03.2024 року позовні вимоги підтримав та просить їх задоволити з підстав викладених в позовній заяві. Крім того, не заперечує щодо розгляду справи в письмовому провадженні.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 25.03.2024 року здійснено перехід в письмове провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Рівненської області про скасування постанови серії ЕНА № 1332861 від 29.01.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності.

Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із постанови серії ЕНА № 1332861, 29.01.2024 року о 12 год. 08 хв., позивач керував транспортним засобом Quick 3000 д.н.з. НОМЕР_1 в м. Рівне по вул. С.Петлюри, не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії, а також здійснив обгін в населеному пункті ближче ніж за 50 м до пішохідного переходу, чим порушив п. 2.1 «а» та п. 14.6 «в» ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП України.

Згідно постанови серії ЕНА № 1332861 від 29.01.2024 року, винесеної Поліцейським 2 взводу № 3 рота 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області капралом поліції ОСОБА_2 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3 400 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП встановлено відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 ст. 126 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 ст. 36 КУпАП передбачено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Статтею 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення,одним з яких є порушення правил дорожнього руху, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП та ч. 2 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно з п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.1 «а» ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: a) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно статті 15 Закону України «Про дорожній рух» - кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством;

Відповідно до пункту 1.10 ПДР України «обгін» це випередження одного або кількох транспортних засобів, пов`язане з виїздом на смугу зустрічного руху.

Підпунктом а) пункту 14.6 ПДР України передбачено, що обгін заборонено:

в) ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населенному пункті і 100 м поза населеним пунктом.

З метою забезпечення безпеки пішоходів на пішохідних переходах і гарантування їхніх прав на переважний рух пішохідним переходом (ст. 17 «Про дорожній рух») заборонений обгін ближче ніж за 50 м. до пішохідного переходу у населеному пункті і за 100 м за його межами.

«Пішохідний перехід» - ділянка проїзної частини, острівця безпеки чи розділювальної смуги або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.38.1-5.41.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами.

Тому дорожня обстановка в сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час здійснення маневру не дозволяє здійснювати обгін на даній ділянці дороги. Проте, позивач проігнорував вимоги правил дорожнього руху та здійснив обгін на пішохідному переході.

Обгін перед пішохідними переходами та на будь яких перехрестях заборонений у зв`язку з тим, що на таких ділянках проїзної частини існує підвищена небезпека для руху всіх учасників, крім того, увімкнення покажчика повороту може бути неправильно витлумачено іншими особами, які беруть участь у русі, що може спровокувати виникнення ДТП.

Дорожній знак «Пішохідний перехід» інформує учасників дорожнього руху про наближення до місця, де може здійснюватися нерегульований перехід проїзної частини пішоходами. Наближаючись до таких пішохідних переходів, водії зобов`язані знизити швидкість руху свого транспортного засобу, а в разі створення перешкоди або небезпеки для руху пішоходів зупинитися перед пішохідним переходом згідно з пунктом 18.1 цих Правил дорожнього руху.

В цій ситуації пріоритетним є обов`язок водія встановлений п.2.3.в ПДР України бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Виходячи з наведених правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

В ході перевірки документів позивач на вимогу поліцейського пред`явив посвідчення водія, а також відповідно до бази ІПНП було встановлено, що позивач не мав права керування даним транспортним засобом, оскільки не має відповідної категорії «В1», що також підтверджується доданим до відзиву витягом з реєстраційної картки на транспортний засіб. У посвідчені водія гр. ОСОБА_1 наявні категорії «В» та «С».

Відповідно до реєстраційної картки (витяг з ІПНП), транспортний засіб Quick 3000 д.н.з. НОМЕР_1 належить до категорії транспортних засобів «В1».

Інформаційно-телекомунікаційна система «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - система ІПНП) - сукупність технічних і програмних засобів, призначених для обробки відомостей, що утворюються у процесі діяльності Національної поліції України та її інформаційно-аналітичного забезпечення. Система ІПНП є складовою частиною єдиної інформаційної системи МВС (далі - ЄІС МВС).

Система ІПНП призначена для:

формування інформаційних ресурсів ЄІС МВС;

обробки інформації, яка утворена в процесі діяльності поліції;

надання безпосереднього оперативного доступу до інформаційних ресурсів ЄІС МВС;

генерації інтерфейсів та оброблення тимчасових наборів даних для здійснення інформаційної взаємодії органів (підрозділів) поліції з іншими органами державної влади, органами правопорядку іноземних держав, міжнародними організаціями;

здійснення пошукових та аналітичних функцій для використання інформації з інформаційних ресурсів (баз даних) поліції, МВС та інших органів державної влади в межах службової діяльності відповідно до рівня доступу і повноважень за запитом або регламентом;

використання програмних компонентів геоінформаційних підсистем для візуалізації інформації у вигляді електронних карт, автоматичної зміни зображеного образу об`єкта в залежності від зміни його характеристик, зміни масштабу та деталізації картографічної інформації в інформаційних ресурсах;

забезпечення автоматизації процесів управління силами та засобами поліції;

забезпечення електронного документообігу в органах (підрозділах) поліції, обміну електронними документами з МВС;

комплексного захисту інформації та розмежування доступу до інформації, що зберігається в базах даних системи ІПНП.

В інформаційних ресурсах системи ІПНП обробляється інформація, яка належить до державних інформаційних ресурсів. Така інформація не підлягає поширенню та передачі іншим особам, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показниками технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У судовому засіданні позивач не заперечувала факту спілкування з працівником поліції щодо вчинених ним дій, які відповідач вважає протиправними та підтверджує факт перетину проїзної частини у невстановленому місці, поза пішохідним переходом, який розташований неподалік.

Крім того, ст. 279 КУпАП передбачено, що посадова особа, що розглядає справу роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Судом встановлено, що позивачу були роз`яснені положення ст.268 КУпАП, щодо прав та обов`язків та ст. 63 Конституції України, а саме взято до уваги його пояснення. П.п. 8,9 оскаржуваної постанови містять відмітку про відмову від підпису та отримання копії постанови позивачем на місці розгляду справи.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Отже, встановлений ст. 77 КАС обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дій чи бездіяльність не виключає визначеного ч. 1 цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

На підставі ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно ч. 2 ст. 69 КАС України, докази суду надають особи, які беруть участь у справі. При цьому, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

З оглянутого судом відеоматеріалу та дослідивши витяг із системи ІПНП реєстраційної карти на транспортний засіб,наданого представником відповідача ОСОБА_3 разом з відзивом в якості доказів, вбачається, що позивач, керуючи транспортним засобом Quick 3000 з номерним знаком НОМЕР_1 здійснив обгін в населеному пункті ближче ніж за 50 м до пішохідного переходу та під час перевірки документів працівниками поліції, позивач не мавправа керування таким транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії, оскільки Сервісним центром МВС України на вищезазначений транспортний засіб було видано реєстраційний документ, в якому зазначено, що керування даним типом ТЗ передбачає наявність посвідчення водія категорії «В1».

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що нібито відповідачем при здійсненні процедури притягнення його до відповідальності були допущені порушення закону.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позивачем не надано належних та достовірних доказів на підтвердження своїх доводів, а судом таких доказів встановлено не було, тому суд вважає, що в діях позивача містяться ознаки порушення вимогпункту 2.1 «а», п. 2.1. «а», п. 14.6. «в» Правил дорожнього руху України.

Згідно з ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

За умовами Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого у неавтоматичному режимі, що затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 року за № 1395, визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, поліцейський одразу виносить постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, без складання протоколу.

Згідно зі ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно, інспектором патрульної поліції в межах правового кола і не порушуючи норм процесуального права було прийнято рішення стосовно винесення відносно позивача постанови у справі про адміністративне правопорушення на місці його вчинення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено в установленому порядку факт скоєння позивачем правопорушення, про яке зазначено в оскаржуваній постанові, а саме: порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП та ч. 2 ст. 126 КУпАП, що свідчить про обґрунтованість постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 1332861 від 29 січня 2024 року.

Відповідачем обґрунтовано визнано позивача винним у вчиненні правопорушень, передбаченихч. 2 ст. 122 КУпАП та ч. 2 ст. 126 КУпАП та правомірно накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн., а доводи,на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд доходить висновку щодо безпідставності позовних вимог і тому підстави для задоволення позову відсутні.

В справі ЄСПЛ «Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) від 03 квітня 2008 року вказано, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підстави для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до п. 2 ст. 90 КАС України, жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. В даному випадку, пояснення позивача в позовній заяві вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача. Однак суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання правами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин та враховуючи наявні у справі докази суд вважає, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС Українидовів правомірність своїх дій, діяв на підставі та в межах повноважень і у спосіб, що визначеніКонституцієюта законами України, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС Україниза наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Враховуючи наведені вище обставини та досліджені докази, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення, оскільки є необґрунтованими, через що рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення позивача до адміністративної відповідальності слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 280, 284, 288 КУпАП, ст.ст. 2-15,19-21,72-79,159-164,192-194,241-255,286,293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Рівненської області про скасування постанови серії ЕНА № 1332861 від 29.01.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його складення до Восьмого апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Рівненського

міського суду Тимощук О.Я.