Справа № 160/14056/23
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
22.06.2023 року (до відділення поштового зв`язку таку подано 23.06.2023 року) до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач з урахуванням уточненого позовної заяви просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 по ненаданню направлення на медично-соціальну експертизу (МСЕК) сержанту ОСОБА_2 після лікування від поранення;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 надати направлення на медично-соціальну експертизу (МСЕК) сержанту ОСОБА_2 ;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 по не нарахуванню додаткової винагороди за час перебування на лікуванні сержанту ОСОБА_2 ;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити, додаткової винагороди за час перебування на лікуванні сержанту ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що останній є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 з 27.03.2023 року, наказ № 87, куди був переведений після поранення та лікування з військової частини НОМЕР_1 . Згідно довідок про обставини травм виданих командиром в/ч НОМЕР_1 сержант ОСОБА_2 отримав мінно-вибухову травму та повторні мінно-вибухові травми за обставин безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту батьківщини, використовував засоби індивідуального захисту, у стані сп`яніння не перебував та правопорушень не скоював. Згідно медичних довідок позивач перебував на лікуванні, включаючи час пересування між лікувальними закладами, брав безпосередню участь у бойових діях, а також у відпустці для лікування після тяжкого поранення з 21.07.2022 року по 27.03.2023 року - коли поступив у розпорядження військової частини НОМЕР_2 . Таким чином за 8 місяців перебування позивача у складі військової частини НОМЕР_1 у виконання постанови Кабінету міністрів № 168 від 22.02.2022 року останньому передбачено виплатити 800000,00 грн., додаткової винагороди за час перебування на лікуванні тричі від трьох поранень, останнє із яких виявилось тяжким в результаті якого у позивача відірвало фалангу пальця із втратою функцій кінцівки. З даного приводу позивач звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 з проханням виконати постанову Кабінету міністрів № 168 від 22.02.2022 року, про що надати йому відповідну довідку про нарахування та зачислення коштів у найкоротші строки так як потребую коштів для лікування та утримання позивача та його родини. У разі відмови позивач просив надати йому письмову, мотивовану відповідь для звернення до суду. Вказане звернення позивач направив у письмовому рапорті, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке було отримано 13.05.2023 року, тобто більше місяця тому, проте жодних відповідей або нарахувань позивач так і не отримав в зв`язку із чим змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Крім того, позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_2 про видачу йому направлення на МСЕК згідно постанови Кабінету Міністрів України від 08.03.2022 року № 225 та від 30.03.2022 року № 390, для встановлення йому ступеню втрати працездатності. Направлення на обстеження МСЕК видається в медичній роті військової частини. У направленні має бути вказаний строк служби. Довідка медико-соціальної експертної комісії є підставою для нарахування одноразової грошової допомоги та оформлення інших соціальних пільг. У відповідь на звернення командиром в/ч НОМЕР_2 позивачу надано письмову відмову у видачі направлення посилаючись на приписи Положення про медико-соціальну експертизу і нібито не наділення частини повноваженнями надавати направлення на МСЕК, з чим позивач не згоден та вважає вказану відмову не обґрунтованою. Позивач вважає, що відмовляючи направити позивача на МСЕК командиром військової частини НОМЕР_2 порушуються його права на визначення ступеню тяжкості його травм отриманих в результаті поранень під час безпосередньої участі у бойових діях під час захисту батьківщини та позбавляють його законного права на отримання одноразової грошової допомоги та оформлення інших соціальних пільг.
22.11.2023 року та 04.12.2023 року від військової частини НОМЕР_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначив наступне. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.03.2023 № 87 ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 з утриманням на всіх видах забезпечення із збереженням грошового забезпечення за попереднім місцем проходження служби. Після зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із рапортом щодо виплати йому додаткової винагороди збільшеної до 100 000 грн. за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а також із рапортом щодо видачі йому направлення на проходження (МСЕК). Командуванням військової частини НОМЕР_2 надано у відповідності до чинного законодавства обґрунтовані відповіді із усіма роз`ясненнями щодо порушених ОСОБА_2 . питань. При поданні позовної заяви позивачем не вірно вказана адреса відповідача 2 - військової частини НОМЕР_2 . ОСОБА_2 прибув до розташування військової частини НОМЕР_2 27.03.2023 року. Таким чином йому відома дійсна адреса тимчасового розташування частини та адреса для листування ( АДРЕСА_1 ), що не змінювалась з моменту зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 . Таким чином, позивачем свідомо вчинені такі дії, що могли призвести до порушень обов`язків та неможливістю скористатися відповідачем усіма правами як сторони судового процесу, що передбачені Кодексом адміністративного судочинства України. Більш того, ОСОБА_2 копію позовної заяви і доданих до неї документів міг надати командуванню військової частини НОМЕР_2 особисто. Однак позивач цього не зробив, через що спричинив ситуацію порушення розумності строків судового розгляду справи. Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи» затверджено Положення про медико-соціальну експертизу. Це Положення визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягни повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації. Відповідно до пункту 3 Положення про медико-соціальну експертизу медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Таким чином, відповідно до приписів Положення про медико-соціальну експертизу військова частина НОМЕР_2 не наділена повноваженнями надавати направлення для проходження медико-соціальної експертизи. Крім того Положенням про медико-соціальну експертизу визначено, що встановлення ступеня обмеження життєдіяльності проводиться у разі визнання особи не придатною за станом здоров`я для подальшого проходження служби, після звільнення військовослужбовця з військової служби. ОСОБА_2 у позовній заяві зазначає про те, що направлення на обстеження МСЕК видається в медичній роті військової частини. У направленні має бути вказаний строк служби. Але це твердження ніяким чином не обґрунтовує і не посилається ні на жоден нормативно-правовий акт, що визначає обов`язок видачі направлення на МСЕК військовою частиною. Згадані позивачем постанови КМУ від 08.03.2022 № 225 та від 30.03.2022 № 390 визначають деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України та зміни щодо строку повторного огляду осіб з інвалідністю та продовження строку дії деяких медичних документів в умовах воєнного стану. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 року №110 затверджено Направлення на медико- соціально-експертну комісію (МСЕК) (Форма № 088/о), а також Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації № 088/о Направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК). Наказом МОЗ України від 14.02.2012 № 110 встановлено, що Форма № 088/о заповнюється лікуючим лікарем закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи лікування хворого, підписується головою і членами лікарсько-консультаційної комісії і надсилається в медико-соціально-експертну комісію (далі - МСЕК). Таким чином доводи позивача щодо визнання бездіяльності військової частини НОМЕР_2 протиправною є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. Зазначені обставини, свідчать про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_2 надати направлення на медично-соціальну експертизу (МСЕК) сержанту ОСОБА_2 .
Відповідач-військова частина НОМЕР_1 , у встановлений судом строк, своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, причини неподання відзиву на позовну заяву суду не повідомив.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2023 року, зазначена вище справа була розподілена та 23.06.2023 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду: позовної заяви та її копіями, відповідно до кількості учасників справи, у відповідності до вимог ст. 160 КАС України з максимально чітко і зрозуміло сформованими позовними вимогами виходячи із приписів ст. 5 КАС України.
У встановлений ухвалою суду від 27.06.2023 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 з 27.03.2023 року, наказ № 87, куди був переведений після поранення та лікування з військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.03.2023 року №87 відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) зараховані: 3.28 Сержант ОСОБА_2 , НОМЕР_4 , наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 23 березня 2023 року №63-РС - у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , який прибув 27 березня 2023 року з військової частини НОМЕР_5 ( АДРЕСА_2 ). З 27 березня 2023 року зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та на всі види забезпечення. Даним витягом із наказу вирішено грошове забезпечення виплачувати в розмірі, встановленому за посадою за попереднім місцем проходження служби згідно грошового атестату (примітка 43 штату). Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 23 березня 2023 року №63-РС, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 26 березня 2023 року №91, припис військової частини НОМЕР_5 від 25 березня 2023 року №248, рапорт.
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 30.11.2022 року №242, старший стрілок ОСОБА_2 , 1979 р.н., в/ч НОМЕР_5 у Збройні Сили України призваний Широківським РВК Дніпропетровської області 26.02.2022 року. Проведено медичний огляд ВЛК (КНП «Криворізька міська лікарня №16» Криворізької міської ради) «30» листопада 2022 року. Діагноз та постанова ВЛК про причини їй зв`язок, захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Мінно-вибухова травма (01.11.2022). Вогнепальне, осколкове, сліпе поранення правої половини обличчя. Вогнепальне, осколкове, сліпе поранення правої кисті. Відкритий, вогнепальний перелом основної фаланги 5-го пальця правої кисті. Виражене порушення функції захвату та утримання правої верхньої кінцівки ІІ ступеню. Травма відноситься згідно класифікатору до тяжкого ступеню. Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. (Довідка про обставини травми не надана). На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ потребує відпустки за станом здоров`я 30 (тридцять) календарних днів.
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 09.01.2023 року №6, старший стрілок ОСОБА_2 , 1979 р.н., в/ч НОМЕР_5 у Збройні Сили України призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 26.02.2022 року. Проведено медичний огляд ВЛК (КНП «Криворізька міська лікарня №16» Криворізької міської ради) за направленням в/ч НОМЕР_1 №144 від 06.01.2023 року, «09» січня 2023 року. Діагноз та постанова ВЛК про причини їй зв`язок, захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Мінно-вибухова травма (01.11.2022). Вогнепальне, осколкове, сліпе поранення правої половини обличчя. Вогнепальне, осколкове, сліпе поранення правої кисті. Відкритий, вогнепальний перелом основної фаланги 5-го пальця правої кисті. Виражене порушення функції захвату та утримання правої верхньої кінцівки ІІ ступеню. Травма відноситься згідно класифікатору до тяжкого ступеню. Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. (Довідка про обставини травми не надана). На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ потребує відпустки за станом здоров`я 30 (тридцять) календарних днів.
Відповідно до довідки №56 військово-лікарської комісії, яка видана КНП «Криворізька міська лікарня №11» зв вих. №03-08/333 від 22.02.2023 року, сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в/ч НОМЕР_5 у Збройні Сили України призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 26.02.2022 року, старший стрілок, проведено медичний огляд ВЛК «21» лютого 2023 року. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва). Стан після МВТ (01.11.22р.) вогнепального осколкового сліпого поранення правої половини обличчя, правої кисті. Відкритий вогнепальний перелом основної фаланги 5-го пальця .правої кисті. Стан після оперативного лікування (01.11.22р.). Післятравматична контрактура пальців правої кисті з тимчасовим порушенням функції захвату правої кисті. Довідка про обставини травми не надана. Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. На підставі статті 81 графи II розкладу хвороб, станів та фізичних вад (наказ МО України від 14 червня 2008 року № 402) потребує відпустки за станом здоров`я на тридцять календарних днів.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 06.02.2023 року №655, сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , « НОМЕР_6 » липня 2022 року одержав: Вибухова травма: ЗЧМТ: Струс головного мозку. Баротравма. Вестибуло-атактичний синдром, помірний цефалгічний синдром, помірний астенічний синдром, тинітус. За обставин під час виконання бойового завдання із захистом Батьківщини, поблизу н.п. Ольгине, внаслідок обстрілу противником. Під час отримання поранення перебував в засобах індивідуального захисту бронежилет та каска. В тверезому стані. Підстава: наказ командира (начальника) військової частини НОМЕР_1 від 08.08.2022 року №452.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 06.02.2023 року №655, сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , « НОМЕР_7 » вересня 2022 року одержав: Повторна вибухова травма: ЗЧМТ: Струс головного мозку. Акубаротравма. Вестибуло-атактичний синдром, виражений цефалгічний синдром, психо-вегетативний синдром (тривожно-депресивний синдром), тинітус. Посттравматична нейросенсорна приглухуватість І (першого ступеня). За обставин під час виконання бойового завдання із захистом Батьківщини, поблизу н.п. Ольгине, внаслідок обстрілу противником. Під час отримання поранення перебував в засобах індивідуального захисту бронежилет та каска. В тверезому стані. Підстава: наказ командира (начальника) військової частини НОМЕР_1 від 08.10.2022 року №778.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 08.06.2023 року №5056, сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , « НОМЕР_8 » листопада 2022 року одержав: МВТ. ВОСП правої половини обличчя, правої кисті. Консолідуючий відкритий вогнепальний перелом основної фаланги 5-го пальця правої кисті. Післятравматична контрактура пальців правої кисті з порушенням функції захвату правої кисті. За обставин під час виконання бойового завдання пов`язаного із захистом Батьківщини, на околицях н. п. Дудчани внаслідок підриву на ворожій міні. Під час отримання поранення перебував в засобах індивідуального захисту бронежилет та каска. В тверезому стані.
Тобто, згідно довідок про обставини травм виданих командиром в/ч НОМЕР_1 сержант ОСОБА_2 отримав мінно-вибухову травму та повторні мінно-вибухові травми за обставин безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту батьківщини, використовував засоби індивідуального захисту, у стані сп`яніння не перебував та правопорушень не скоював.
Як убачається із консультаційного висновку спеціаліста КНП «Криворізька міська лікарня №16» КМР, дата консультації: 24.01.2023 року (№028/о) відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , висновок спеціаліста (встановлений діагноз) Основний Т06.8 Інші уточнені травми з залученням декількох ділянок тіла Мінно-вибухова травма 01.11.22р.. Вогнепальне, осколкове, сліпе поранення правої половини обличчя, правої кисті. Відкритий вогнепальний перелом о/фаланги 5 пальця правої кисті в фазі консолідації. Рекомендації: Для подальшого відновлювального лікування пацієнт потребує госпіталізації у відновлювальне відділення 11-ї м.л.
Тобто, згідно медичних довідок позивач перебував на лікуванні, включаючи час пересування між лікувальними закладами, брав безпосередню участь у бойових діях, а також у відпустці для лікування після тяжкого поранення з 21.07.2022 року по 27.03.2023 року - коли поступив у розпорядження військової частини НОМЕР_2 .
Як зазначив позивач у поданій до суду позовній заяві, за 8 місяців перебування позивача у складі військової частини НОМЕР_1 у виконання постанови Кабінету міністрів № 168 від 22.02.2022 року останньому передбачено виплатити 800000,00 грн., додаткової винагороди за час перебування на лікуванні тричі від трьох поранень, останнє із яких виявилось тяжким в результаті якого у позивача відірвало фалангу пальця із втратою функцій кінцівки. З даного приводу позивач звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 з проханням виконати постанову Кабінету міністрів № 168 від 22.02.2022 року, про що надати йому відповідну довідку про нарахування та зачислення коштів у найкоротші строки так як потребую коштів для лікування та утримання позивача та його родини. У разі відмови позивач просив надати йому письмову, мотивовану відповідь для звернення до суду. Вказане звернення позивач направив у письмовому рапорті, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке було отримано 13.05.2023 року, тобто більше місяця тому, проте жодних відповідей або нарахувань позивач так і не отримав.
Листом від 20.05.2023 року №2645 за результатами розгляду звернення ОСОБА_2 щодо виплати додаткової винагороди у зв`язку з лікуванням по пораненню пов`язаним із захистом Батьківщини, військова частина НОМЕР_2 повідомила позивачу наступне. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28 березня 2023 року № 87 ОСОБА_2 зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 з 27 березня 2023 року та на всі види забезпечення. Додатково повідомлено, що за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 ОСОБА_2 до здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України не залучався; на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово- лікарської (лікарсько-експертної) комісії не перебував. За таких обставин, у військової частини відсутні підстави для включення ОСОБА_2 у наказ про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень в розрахунку на місяць.
Листом від 26.05.2023 року №2835 командуванням військової частини НОМЕР_2 , в межах компетенції, розглянуто рапорт ОСОБА_2 від 19.05.2023 року зареєстрованого за № 3739 щодо надання останньому направлення на проходження медико-соціальної експертизи. Позивачу повідомлено, що відповідно до пункту 3 Положення про медико соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України ви 03.12.2009 № 1317 визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться особам які звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідкам і травм чи вродженими вадами; які спричиняють обмеження життєдіяльності. Військова частина НОМЕР_2 ненаділена повноваженнями відповідно до приписи Положення про медико-соціальну експертизу надавати направлення для проходженню медико-соціальної експертизи. Крім того, повідомлено ОСОБА_2 , що згідно приписів пункту 13 Положення пре медико-соціальну експертизу встановлення ступеня обмеження життєдіяльності проводиться у разі визнання особи не придатною за станом здоров`я для подальшого проходження служби, після звільнення військовослужбовця з військової служби. Пунктом 12 Положення про медико-соціальну експертизу передбачено, ще такий огляд проводиться після звільнення такого військовослужбовця з військової служби. Отже, рапорт ОСОБА_2 не може бути задоволений з наведених вище підстав.
Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 по ненаданню направлення на медично-соціальну експертизу (МСЕК) після лікування від поранення, військової частини НОМЕР_1 по не нарахуванню додаткової винагороди за час перебування на лікуванні, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з частинами другою, третьою статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону №2232-XII).
Відповідно до частини сьомої статті 1 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Отже, військова служба передбачає професійну діяльність саме придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 року захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Згідно з ст. 1-2, 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні). Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства. Військовослужбовцям строкової військової служби, які перебувають у відрядженнях, відпустках і на лікуванні в лікарняних закладах, грошове забезпечення виплачується за весь період перебування у відрядженнях, відпустках і на лікуванні.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Ця постанова набрала чинності з моменту опублікування та застосовується з 24.02.2022 року.
Постановами Кабінету Міністрів України № 350 від 22.03.2022 року, № 754 від 01.07.2022 року, № 1066 від 27.09.2022 року, № 1146 від 08.10.2022 року, № 43 від 20.01.2023 року до вказаної постанови № 168 від 28.02.2022 року були внесені відповідні зміни та доповнення.

Згідно з п. 2 Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року постановлено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до п. 5, 8 наказу Міністерства оборони України від 07.03.2022 року №248/1298 виплата додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснюється на підставі наказів командирів військових частин. В наказах про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень або 30000 гривень за місяць обов`язково зазначаються підстави для його виконання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку № 2 до Рішення).

У період дії воєнного стану, військовослужбовцям які отримали поранення (контузію, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини, додаткову винагороду виплачувати у розмірі 100000 гривень за весь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

У п. 5 Додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 07.03.2022 року № 248/1298 зазначено, що виплата додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травми, каліцтва), відповідно до додатку 4, в якому зазначається військове звання, прізвище та ініціали, дата отримання поранення (контузію, травми, каліцтва), та наказ командира військової частини про вибуття на лікування.

З урахуванням зазначеного, оскільки позивач згідно медичних довідок перебував на лікуванні, включаючи час пересування між лікувальними закладами, брав безпосередню участь у бойових діях, а також у відпустці для лікування після тяжкого поранення з 21.07.2022 року по 27.03.2023 року - коли поступив у розпорядження військової частини НОМЕР_2 , та до суду позивачем подані довідки військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 06.02.2023 року №655, від 06.02.2023 року №655, та від 08.06.2023 року №5056 щодо сержанта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому він має право на виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) у вказаний період.

При цьому, під час розгляду справи відповідач-в/ч НОМЕР_1 не надав до суду доказів та не вказав аргументованих доводів щодо підстав невиплати позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 грн. з 21.07.2022 року по 27.03.2023 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом).

При прийнятті рішення суд враховує, що бездіяльність - це не вчинення у встановлений законом строк дії, яку суб`єкт владних повноважень повинен вчинити, та в даному випадку вказана бездіяльність стосується саме нарахування та виплати додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 грн. з жовтня 2022 року по лютий 2023 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом).

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 грн. за період з 21.07.2022 року по 27.03.2023 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), а також його зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 грн. за період з 21.07.2022 року по 27.03.2023 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 по ненаданню направлення на медично-соціальну експертизу (МСЕК) сержанту ОСОБА_2 після лікування від поранення та зобов`язання військової частини НОМЕР_2 надати направлення на медично-соціальну експертизу (МСЕК) сержанту ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут).

Відповідно до частин 1, 2 Вступу до Статуту, цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Статтею 14 Статуту визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Відповідно до статті 233 Статуту, збереження і зміцнення здоров`я, фізичний розвиток військовослужбовців - важлива і невід`ємна частина їх підготовки до виконання військового обов`язку. Піклування командира (начальника) про здоров`я підлеглих є одним з основних його обов`язків у діяльності щодо забезпечення постійної бойової готовності військової частини (підрозділу).

Згідно статті 234 Статуту, збереження і зміцнення здоров`я військовослужбовців досягається шляхом:

проведення командирами (начальниками) заходів, спрямованих на створення здорових умов служби і побуту;

систематичного загартовування і фізичного розвитку;

виконання санітарно-гігієнічних, протиепідемічних і лікувально-профілактичних заходів.

Статтею 246 Статуту визначено, що основними лікувально-профілактичними заходами є диспансеризація, амбулаторне, стаціонарне і санаторно-курортне лікування військовослужбовців.

Військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини, що встановлено статтею 254 Статуту.

Відповідно до вимог статті 260 Статуту, на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.

Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається начальником медичної служби військової частини, як правило, після проведення відповідного розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва).

У разі якщо обстановка не дозволяє надати довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) до направлення військовослужбовця, який одержав травму (поранення, контузію, каліцтво), на лікування поза розташуванням військової частини, така довідка направляється до закладу охорони здоров`я або територіального центру комплектування та соціальної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо травма (поранення, контузія, каліцтво) військовослужбовця спричинена діями противника, відповідне розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва) не проводиться. Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається протягом п`яти днів та у такий самий строк направляється до закладу охорони здоров`я або територіального центру комплектування та соціальної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 261 Статуту передбачено, що про прибуття військовослужбовців, яких направлено до військового закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний у той самий день повідомити командира військової частини, з якої вони прибули, а про військовослужбовців, які прибули з інфекційними захворюваннями, - також найближчий санітарно-епідеміологічний заклад охорони здоров`я. Військовослужбовці, які захворіли в період відпустки або відрядження, на стаціонарне лікування направляються начальниками відповідних органів управління Служби правопорядку в гарнізонах або керівниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до статті 262 Статуту, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.

В особливий період медичні та інші документи направляються у електронному вигляді до військової частини закладом охорони здоров`я або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. У разі неможливості направлення таких документів у електронному вигляді обов`язок по направленню документів у паперовому вигляді покладається на заклад охорони здоров`я або територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Порядок направлення медичних та інших документів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В особливий період військовослужбовці, які згідно з висновком військово-лікарської комісії мають право на відпустку для лікування у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) чи визнані непридатними до військової служби, направляються до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання документів з військової частини щодо надання відпустки або звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України. Військовослужбовці також мають право особисто подавати документи для оформлення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), а також для оформлення звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України.

Аналізуючи викладені норми закону у їх сукупності та застосовуючи їх до спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що надання медичної допомоги військовослужбовцю є обов`язком військової частини, у якій військовослужбовець проходить службу, а його стаціонарне лікування має відбуватись шляхом видачі медичним пунктом (ротою) військової частини відповідного направлення на таке лікування.

Вказане свідчить про безпідставність доводів відповідача в/ч НОМЕР_2 щодо відсутності обов`язку у наданні направлення після лікування від поранення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині ненадання відповідачем направлення на медично-соціальну експертизу (МСЕК) сержанту ОСОБА_2 після лікування від поранення.

Що стосується позовних вимог у частині ненадання направлення на МСЕК, суд зазначає наступне.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації, визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317.

Відповідно до пункту 3 зазначеного Положення, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. № 337 Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві (Офіційний вісник України, 2019 р., № 34, ст. 1217), висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або територіального органу Пенсійного фонду України, суду чи прокуратури.

Водночас, пункт 13 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317, визначає, що ступінь втрати працездатності військовослужбовців і військовозобов`язаних у період проходження ними служби (зборів) встановлюється у відсотках з метою виплати страхових сум за державним обов`язковим особистим страхуванням у день розгляду комісією таких документів:

1) копії свідоцтва про хворобу, виданого за затвердженою Міноборони формою військово-лікувальним закладом або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки у разі визнання військово-лікарською комісією військовослужбовця або військовозобов`язаного в період проходження служби (зборів) не придатним за станом здоров`я для подальшого проходження служби (зборів) унаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання. Ступінь втрати працездатності застрахованого військовослужбовця або військовозобов`язаного встановлюється з дня проведення військово-лікарською комісією його огляду, але не пізніше дати звільнення такого військовослужбовця або військовозобов`язаного з військової служби;

2) довідки про придатність військовослужбовця або військовозобов`язаного до військової служби, що видана військоволікувальним закладом або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки за затвердженою Міноборони формою, якщо:

застрахованого визнано обмежено придатним до військової служби (зборів) або професійної діяльності у разі втрати ним здоров`я внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаного у період проходження військової служби (зборів), але не підлягає звільненню з військової служби (зборів);

ступінь втрати працездатності військовослужбовця або військовозобов`язаного встановлюється на підставі поданих військово-лікарською комісією документів;

застрахованого визнано військово-лікарською комісією придатним до військової служби (зборів) у разі втрати ним здоров`я внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаного у період проходження військової служби (зборів). Ступінь втрати працездатності застрахованого встановлює комісія після закінчення його лікування.

Отже, якщо військовослужбовець не звільнений з військової служби, медико-соціальна експертиза проводиться за направленням відповідного військоволікувального закладу (медичний пункт, медична рота військової частини, військово-медичні заклади, госпіталі, де військовослужбовець проходив лікування або реабілітацію внаслідок отриманої травми, поранення, контузії чи захворювання).

Аналіз зазначених норм законодавства свідчить про те, що обов`язок направлення військовослужбовця для проходження медико-соціальної експертизи (МСЕК) покладається у тому числі на медичний пункт (роту), як військоволікувальний заклад військової частини, де проходить службу військовослужбовець; таке направлення пов`язано з втратою військовослужбовцем здоров`я саме унаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), а не через нещасний випадок.

За таких підстав доводи відповідача щодо відсутності відповідних повноважень надавати направлення для проходженню медико-соціальної експертизи є безпідставними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

Отже, позовні вимоги у цій частині також є обґрунтованими.

Суд зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення військової частини НОМЕР_2 про видання розпорядження по особовому складу про направлення на стаціонарне лікування та на проходження МСЕК чи відмову у такому направленні, свідчить у свою чергу про те, що уповноважений орган не прийняв жодного акта організаційно-розпорядчого характеру з числа тих, які він повинен був постановити згідно відповідних законодавчих приписів, що у свою чергу слугує підставою для висновку щодо наявної протиправної бездіяльності з боку військової частини НОМЕР_2 при розгляді відповідного рапорту позивача.

Водночас, прийняття рішення за наслідками розгляду рапорту, у тому числі, про надання направлення на стаціонарне лікування та на проходження МСЕК, належить виключно до компетенції відповідача, як органу, в якому позивач проходить службу.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У ході розгляду справи відповідач-військова частина НОМЕР_2 не довів суду правомірність своєї бездіяльності, а тому суд дійшов висновку, що відповідач у спірних правовідносинах допустив протиправну бездіяльність, а права позивача підлягають відновленню.

Відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи.

Враховуючи викладене, суд вважає доцільним відновити права позивача шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо ненадання позивачеві направлення на огляд медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) після лікування від поранення, з зобов`язанням відповідача надати позивачу направлення на огляд медико-соціальною експертною комісією (МСЕК).

Решта доводів, та заперечень сторін, висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Згідно з частинами 1-3 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат у відповідності до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду даної справи не здійснюється, оскільки позивач у відповідності пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 грн. за період з 21.07.2022 року по 27.03.2023 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом).

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 грн. за період з 21.07.2022 року по 27.03.2023 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненадання ОСОБА_1 направлення на огляд медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) після лікування від поранення.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 надати ОСОБА_1 направлення на огляд медико-соціальною експертною комісією (МСЕК).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_9 ) за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_10 (код ЄДРПОУ НОМЕР_11 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1500 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник