Справа № 620/3108/23
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3108/23 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року (повний текст складено 22 травня 2023 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати їй на день звільнення одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, встановленої п.2 ч.2 ст.15 Закону України ''Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей'';

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, встановленої п.2 ч.2 ст.15 Закону України ''Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей''.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що така причина, як військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу при тому, що один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років не передбачена в Переліку, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 12.06.2013 №413, а тому виплата позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні не передбачена ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що при звільненні з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) їй протиправно не було виплачено одноразову грошову допомогу, передбачену ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, введення в Україні воєнного стану, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач проходила службу в Державній прикордонній службі України та наказом начальника в/ч НОМЕР_1 від 28.02.2023 №142-ОС головного сержанта ОСОБА_1 , зараховану у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 з 28.02.2023 звільнено зі служби в запас, виключено зі списків особового складу, всіх видів забезпечення за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років), п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Станом на дату звільнення зі служби календарна вислуга позивача становила 09 років 07 місяців 16 днів (а.с.7-8).

Відповідно до листа відповідача від 15.03.2023 ОСОБА_1 проходила військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 з 12.12.2013 по 28.02.2023. Станом на 28.02.2023 вислуга позивача становить: календарна - 09 років 07 місяців 16 днів, пільгова - 04 роки 07 місяців 08 днів, всього - 14 років 02 місяці 24 дні (а.с.12).

10.03.2023 ОСОБА_1 подано рапорт на ім`я начальника в/ч НОМЕР_1 про нарахування та виплату їй одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої частиною другою пунктом 2 статті 15 Закону України ''Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей'', з урахуванням пільгового стажу роботи (а.с.13).

Листом від 21.03.2023 відповідач у виплаті спірної допомоги відмовив, мотивуючи тим, що відповідно до статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зі змінами) військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а в постанові Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» відсутня причина звільнення з військової служби, коли військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу, один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років. Також зазначено, що ОСОБА_1 має календарну вислугу років на день виключення зі списків особового складу 09 років 07 місяців 16 днів (а.с.27-29).

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що позивач, як військовослужбовець, що звільнений з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) за наявності вислуги років - 14 років 02 місяці 24 дні, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом другим частини другої статті Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакціях, чинних на момент звільнення позивача зі служби.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу абз.2 ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Отже, у разі звільнення військовослужбовця, який має вислугу 10 років, за власним бажанням через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, він набуває права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої абз.2 ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Підстави для звільнення з військової служби визначаються в ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», частиною 5 якої передбачено випадки, коли припиняється (розривається) контракт, а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби.

Відповідно до пп.«ґ» п.1 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах, у мирний час, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. «ґ» п.2 ч.5 наведеної статті контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах, під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації), через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, військовослужбовці-жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років.

В силу п.«г» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах, з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), в тому числі, один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.

Таким чином, норми Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають можливість звільнення військовослужбовців з військової служби як через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, так і через сімейні або інші поважні причини, перелік яких визначено самим Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

При цьому, положення абз.2 ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачають нарахування і виплату одноразової грошової допомоги, якщо звільнення відбулось через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів звертає увагу, що Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №413, в якому відсутні такі сімейні обставини та причини, як один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років, не висловив бажання продовжувати військову службу.

Натомість, позивача було звільнено саме за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років), п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Оскільки позивача звільнено з військової служби з підстав, які передбачені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», а не з причин, зазначених в постанові Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №413, на неї не розповсюджуються положення абз.2 ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Колегія суддів звертає увагу, що станом на момент звільнення позивача зі служби положення ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не визначали необхідність наявності саме календарної вислуги років та Верховний Суд вже неодноразово звертав увагу, що право на спірну одноразову грошову допомогу пов`язане з наявністю вислуги 10 років і більше незалежно від способу її обчислення (у календарному обчисленні чи на пільгових умовах). Натомість, саме розмір вказаної одноразової грошової допомоги знаходиться в прямій залежності від кількості повних календарних років їх служби.

В той же час, незважаючи на наявність у позивача достатньої кількості вислуги років у пільговому обчисленні, в неї відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки її було звільнено з військової служби з причин, які відсутні у постанові Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №413, внаслідок чого відповідач правомірно відмовив у виплаті одноразової грошової допомоги за абз.2 ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів доходить висновку щодо відсутності з боку відповідача протиправної бездіяльності щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, позаяк остання не набула на неї права, а тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.243, 272, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови виготовлено 03 квітня 2024 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Н.М.Єгорова

Є.О.Сорочко