Справа № 280/1054/24
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року Справа № 280/1054/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69005) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

02.02.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивачка просить суд:

визнати протиправною відмову відповідача від 28.12.2023 року в зарахуванні позивачці до суддівського стажу період роботи з 02.02.1995 року по 24.06.1997 року на посаді завідувача юридичного відділу Ленінського райвиконкому, заступника начальника управління з правових питань, головного спеціаліста (юриста) Управління виконавчого комітету міської Ради народних депутатів м. Запоріжжя 2 роки 4 місяці 22 дні;

зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачки стаж роботи за період з 02.02.1995 року по 24.06.1997 року на посаді завідувача юридичного відділу Ленінського райвиконкому, заступника начальника управління з правових питань, головного спеціаліста (юриста) Управління виконавчого комітету міської Ради народних депутатів м. Запоріжжя 2 роки 4 місяці 22 дні, з 06.12.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що рішенням Вищої ради правосудді від 30.11.2023 №1161/0/15-23 її було звільнено у відставку з посади судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя. З 14.12.2023 їй призначене довічне грошове утримання судді у відставці. 19.12.2023 при зверненні до пенсійного органу позивачкою було з`ясовано, що до суддівського стажу їй не врахований період роботи з 02.02.1995 по 24.06.1997 2 роки 4 місяці 22 дні, передбаченого ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». На звернення позивачки щодо врахування зазначеного періоду до суддівського стажу відповідач, листом від 28.12.2023 відмовив позивачці у перерахунку стажу. Вважаючи таку відмову протиправною, позивачка звернулась до суду із цим позовом.

Ухвалою від 05.02.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву.

05.02.2024 засобами системи «Електронний суд» від позивачки до суду надійшла заява про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

26.02.2024 від відповідача засобами системи «Електронний суд» надійшли матеріали пенсійної справи позивачки.

06.03.2024 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти позову. Зазначає, що позивачкою у позовних вимогах помилково зазначено, що в період з 02.02.1995 по 24.06.1997 позивачка працювала на посаді завідувача юридичного відділу Ленінського райвиконкому, заступника начальника управління з правових питань, головного спеціаліста (юриста) Управління виконавчого комітету міської Ради народних депутатів м. Запоріжжя. Згідно до трудової книжки позивача НОМЕР_1 позивач працювала на посаді завідувача юридичного відділу Ленінського райвиконкому з 29.11.1994 по 30.09.1996, а з 05.05.1996 по 30.04.1997 працювала заступником начальника управління з правових питань, та з 01.05.1997 по 08.07.1997 працювала на посаді головного спеціаліста (юриста) ГУА и Г. Також зазначає, що ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII встановлений вичерпний перелік посад, стаж роботи на яких зараховується до стажу судді. Таким чином, враховуючи вимоги статей 137, 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», законних підстав для зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивачці під час обчислення (розрахунку) та визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи (професійної діяльності) з 02.02.1995 по 24.06.1997, вимога щодо якого визначена законом, чинним на час призначення на посаду судді вперше, та надає право для призначення на посаду судді, немає. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що позивачку указом Президента України від 25 червня 1997 року №583/97 призначена на посаду судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя строком на п`ять років. Постановою Верховної Ради України від 11 липня 2002 року № 107-IV вона обрана на посаду судді місцевого Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя безстроково. Указом Президента України від 1 червня 2004 року №597/2004 призначена заступником голови Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя, Указом Президента України від 6 червня 2011 року № 644/2011 переведена на роботу на посаді судді Хортицького районного суду міста Запоріжжя.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 30.11.2023 №1161/0/15-23 позивачку звільнено з посади судді Хортицького районного суду міста Запоріжжя у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Хортицького районного суду від 05.12.2023 №6-К позивачку відраховано зі штату Хортицького районного суду міста Запоріжжя з 05.12.2023.

14.12.2023 позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

З рішення відповідача від 18.12.2023 №03 вбачається, що відповідачем визначений страховий стаж позивачки 27 років 0 місяців 6 днів, в тому числі судді 26 років 4 місяці 28 днів. Відповідно відповідачем визначений відсоток суддівської винагороди, який належить виплачувати позивачці, як щомісячне грошове утримання судді у відставці 62%.

На звернення позивачки щодо перерахунку її суддівського стажу відповідач листом від 28.12.2023 №21817-22460/Г-02/8-0800/23 із посиланням на приписи ч. 1 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначив про відсутність підстав для зарахуванням до стажу періоду роботи з 02.02.1995 по 24.06.1997 на посаді завідувача юридичного відділу Ленінського райвиконкому, заступника начальника управління з правових питань, головного спеціаліста (юриста) Управління виконавчого комітету міської Ради народних депутатів м. Запоріжжя.

Не погодившись із зазначеною відмовою відповідача, позивачка звернулась до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №280 від 23.07.2014 року (із змінами) Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають обов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з Положенням про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року №28-2 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №40/26485, Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд) (пункт і Положення); Головне управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду (пункт 2 Положення); Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань організовує роботу управлінь Фонду, в тому числі, щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці (підпункт 3 пункту 4 Положення); забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами) (підпункт 4 пункту 4 Положення); Головне управління, утворене шляхом злиття головного управління Фонду та управління Фонду, головне управління Фонду, до якого приєднані управління Фонду, також забезпечують виконання завдань, передбачених пунктом 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №41/26486 (пункту 4 Положення); Управління є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс та кошторис видатків, рахунки в органах Казначейства та уповноважених банках, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням (пункту 12 Положення).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право на справедливий суд визначає Закон України від 2 червня 2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VІІІ), який набрав чинності 30 вересня 2016 року.

За правилами частини першої статті 116 Закону №1402-VІІІ суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати у відставку.

Згідно із частиною першою статті 137 Закону №1402-VІІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судці) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Згідно рішення Вищої ради правосуддя від 30.11.2023 №1161/0/15-23 станом на 30 листопада 2023 року стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді, обчислений відповідно до приписів ч. 1 ст. 137 Закону №1402-VІІІ, становив 26 років 5 місяців 5 днів.

Водночас абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VІІІ встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час призначення позивачки на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Згідно із частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абзацу другого статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» у редакції, чинній на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Як встановлено рішенням Вищої ради правосуддя від 30.11.2023 №1161/0/15-23 позивачка закінчила у 1995 році Українську державну юридичну академію за заочною формою навчання, отримала освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію спеціаліста юриста.

Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 вересня 2020 року у справі № 9901/521/19, заочна та вечірня форми навчання у вищому юридичному навчальному закладі не зараховуються до стажу судді, який дає право на відставку.

Отже, до стажу роботи, що дає позивачці право на відставку, не може бути зарахована половина строку навчання в Українській державній юридичній академії. Зазначена правова позиція викладена у рішенні Вищої ради правосуддя від 30.11.2023 №1161/0/15-23.

Частиною другою статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Саме такий правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про статус суддів», яка була чинною на час призначення позивачки на посаду судді, суддею міг бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Водночас згідно із частиною третьою статті 127 Конституції України у редакції, чинній на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді, на посаду судді міг бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, який, з-поміж іншого, мав стаж роботи в галузі права не менш як три роки.

Ураховуючи, що Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (стаття 8 Конституції України), необхідно зараховувати до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, три роки роботи у галузі права.

Згідно із записами у трудовій книжці після здобуття юридичної освіти позивачка у період із 2 лютого 1995 року (тобто, після отримання юридичної освіти) до 24 червня 1997 року обіймала посади завідувача юридичного відділу, заступника начальника управління з правових питань, головного спеціаліста (юриста), відповідно, на день обрання суддею мала стаж роботи в галузі права 2 роки 4 місяці 22 дні.

Суд зазначає, що цей період обраховується саме з дати здобуття позивачкою юридичної освіти, оскільки, як зазначалось вище, згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 вересня 2020 року у справі № 9901/521/19, заочна та вечірня форми навчання у вищому юридичному навчальному закладі не зараховуються до стажу судді, який дає право на відставку. Відповідно, посилання відповідача на те, що позивачка невірно обрахувала період своєї роботи, з урахуванням наведеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду до даної справи не повинно застосовуватися.

За наслідками дослідження матеріалів справи суд висновує, що до стажу роботи позивачки на посаді судді, що дає їй право на відставку, підлягають зарахуванню: стаж роботи на посаді судді 26 років 5 місяців 5 днів (ч. 1 ст. 137 Закону №1402-VІІІ) та стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, 2 роки 4 місяці 22 дні (ч. 2 ст. 137 Закону №1402-VІІІ). Отже, загальний стаж роботи позивачки, що дає їй право на відставку з посади судді, станом на 30.11.2023 становив 28 років 9 місяців 27 днів, про що безпосередньо зазначено в рішенні Вищої ради правосуддя від 30.11.2023 №1161/0/15-23.

Решта доводів та міркувань відповідача, викладених у відзиві, не впливають на правильність висновків суду.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач правомірність своїх дій належними та допустимими доказами не довів.

З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Згідно з частиною 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані статтею 139 КАС України.

При звернені до суду позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн., який підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Інші судові витрати відповідачкою до стягнення не заявлялись.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69005) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в зарахуванні ОСОБА_1 до суддівського стажу період роботи з 02.02.1995 року по 24.06.1997 року на посаді завідувача юридичного відділу Ленінського райвиконкому, заступника начальника управління з правових питань, головного спеціаліста (юриста) Управління виконавчого комітету міської Ради народних депутатів м. Запоріжжя 2 роки 4 місяці 22 дні.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 стаж роботи за період з 02.02.1995 року по 24.06.1997 року на посаді завідувача юридичного відділу Ленінського райвиконкому, заступника начальника управління з правових питань, головного спеціаліста (юриста) Управління виконавчого комітету міської Ради народних депутатів м. Запоріжжя 2 роки 4 місяці 22 дні, з 06.12.2023 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 04.04.2023.

Суддя Р.В. Кисіль