Справа № 120/18628/23
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 березня 2024 р. Справа № 120/18628/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Маслоід О.С.,

за участю секретаря судового засідання: Сомик Ю.О.,

представника позивача: Загороднього В.С.,

представника відповідача: Кобзар А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (вул. В. Липківського, 30, м. Липовець, Вінницька обл., 22500)

про: визнання нечинним та скасування рішення ,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (далі - відповідач) про визнання нечинним та скасування рішення 12 сесії 6 скликання Щасливської сільської ради від 22.11.2011 року «Про затвердження розрахунків нормативної грошової оцінки земель населених пунктів по Щасливській сільській раді».

Позов обґрунтовано наступним. Позивач посилається на вимоги ст. 21 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації» та зазначає, що на офіційному сайті відповідача відсутнє спірне рішення. З цього позивач зробив висновок, що спірне рішення не оприлюднювалось у порядку та спосіб, що визначені ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Недотримання процедури щодо оприлюднення повідомлення про опублікування проекту регуляторного акту спірного рішення є порушенням вимог ст. 9,13 ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та свідчить про незаконність рішення. Позивач також вказує на відсутність аналізу регуляторного впливу. Щодо факту наявності порушеного права позивача цим рішенням, то ним вказано, що він отримав податкове повідомлення рішення від 31.03.2023 року за № 77738-2412-0228, яким йому нарахована орендна плата із посиланням на спірне рішення.

Ухвалою суду від 18.12.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

08.01.2024 року до суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою від 15.01.2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Підготовче судове засідання призначено на 06.02.2024 року.

30.01.2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому ним вказано, що спірне рішення прийнято відповідно до положень Податкового кодексу України (далі ПК України) та враховуючи погодження комісії по нормативній грошовій оцінці та позитивні висновки відділу Держкомзему Липовецького району, а також висновок державної експертизи землевпорядної документації від 19.10.2011 року № 440. Спірне рішення не є регуляторним актом, оскільки органи місцевого самоврядування не наділені повноваженнями щодо розрахунку вартості нормативної грошової оцінки земель або розробки відповідної документації, внесення своїх зауважень чи пропозицій, а мають повноваження лише щодо замовлення нормативної грошової оцінці землі та затвердження розробленої технічної документації, за умови, якщо таке рішення не містить інших правових норм, зокрема, щодо встановлення базової вартості 1 кв. м. землі в грошовому еквіваленті. В архіві ради, яка є правонаступником Щасливської сільської ради, не зберігся екземпляр видання про опублікування спірного рішення. Відповідач також вказує, що згідно сталої судової практики, порушення процедури прийняття рішення суб`єкта владних повноважень може бути підставою для його скасування, якщо таке порушення вплинуло на правильність такого рішення та чи могло би бути таке рішення іншим за умови дотримання встановленої процедури його прийняття. Крім цього, позивач не довів відсутність факту опублікування спірного рішення та аналіз регуляторного впливу. Відповідач також наголошує на тому, що позивачем не доведено наявність його порушеного права цим рішенням, оскільки відсоткова ставка орендної плати від нормативної грошової оцінки землі розраховується відповідно до рішення відповідача від 30.06.2021 року № 394 та від 25.02.2021 року № 208. Розрахунок заборгованості, завданих місцевому бюджету за фактичне використання земельної ділянки був розрахований не на підставі окремих коефіцієнтів нормативної грошової оцінки землі, а на підставі витягів про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2022 рік від 26.08.2022 року № 16435/22-22, виданих відповідними органами.

06.02.2024 року до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

06.02.2024 року судове засідання не відбулось у зв`язку із відсутністю відповідача. Підготовче судове засідання відкладено на 20.02.2024 року.

20.02.2024 року до суду ві позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

20.02.2024 року у підготовчому судовому засіданні судом вирішувались питання, передбачені ст. 180 КАС України, протокольною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Судове засідання відкладено на 06.03.2024 року.

У судове засідання 06.03.2024 року представник позивача не з`явився, у зв`язку із чим відкладено судове засідання на 12.03.2024 року.

06.03.2024 року до суду від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

06.03.2024 року до суду відповідачем надані додаткові докази.

Ухвалою суду від 11.03.2024 року клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

12.03.2024 року до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів щодо правонаступництва.

12.03.2024 року до суду від представника позивача надійшли заперечення щодо долучення доказів.

У судовому засіданні 12.03.2024 року сторони надавали пояснення по суті спірних правовідносин, судом здійснено дослідження доказів, закінчено з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами та оголошено перерву перед судовими дебатами, судове засідання відкладено на 26.03.2024 року.

26.03.2024 року сторони виступили у судових дебатах.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку заслухавши представників сторін, суд встановив наступне.

22.11.2011 року Щасливська сільська рада Липовецького району Вінницької області на 12 сесії 6 скликання, керуючись ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», прийняла рішення «Про затвердження розрахунків нормативної грошової оцінки земель населених пунктів по Щасливській сільській раді». Вказане рішення прийнято за результатом розгляду технічної документації по нормативній грошовій оцінки земель, яка була розроблена ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» відповідно до положень ПК України, ст. 13,18, 21 Закону України «Про оцінку земель», враховуючи погодження комісії по нормативній грошовій оцінці та враховуючи позитивні висновки Відділу Держкомзему Липовецького району, архітектури та містобудування. Вказаним рішенням затверджена технічна документація по нормативній грошовій оцінці земель населених пунктів та території цієї ради, а також розрахунки нормативної грошової оцінки земель населених пунктів с. Щаслива, с. Белозерівка, с. Королівка та с-ща Підлісне.

09.12.2020 року відповідачем прийнято рішення на 2 сісії 8 скликання «Про початок реорганізації сільських рад шляхом приєднання до Липовецької міської ради». П. 1.13. вказаного рішення вирішено розпочати процедуру реорганізації Щасливської сільскої ради шляхом приєднання до відповідача. П. 2 визначено, що відповідач є правонаступником всього майна, прав та обов`язків цієї ради.

31.03.2023 року ГУ ДПС у Вінницькій області стосовно позивача прийнято податкове повідомлення рішення № 77738-2412-0228, яким йому нараховано податкове зобов`язання з орендної плати фізичних осіб. Позивач зазначає, що у розрахунку до вказаного податкового повідомлення рішення є посилання на спірне рішення. При цьому, до матеріалів справи позивачем вказаний розрахунок не наданий. Під час розгляду справи судом неодноразово наголошувалось про надання сторонами необхідних доказів по справі.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Ст. 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначений перелік питань, які відносяться до виключної компетенції сільських, селищних та міських рад, до яких, зокрема, належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин та затвердження ставок земельного податку відповідно до Податкового кодексу України.

Положенням ст. 201 Земельного кодексу України визначено, що грошова оцінка земельних ділянок визначається на рентній основі.

Залежно від призначення та порядку проведення грошова оцінка земельних ділянок може бути нормативною і експертною.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, втрат лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо.

Експертна грошова оцінка використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок.

Грошова оцінка земельних ділянок проводиться за методикою, яка затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 15 Закону України "Про оцінку земель" підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться:

розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років;

розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7-10 років.

Ч. 1 ст. 20 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Ч. 1 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" встановлено, що технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», регуляторний акт - це: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

При цьому, подібні акти органів місцевого самоврядування неодноразово були предметом спору у справах, які розглядались у Верховному Суді й статус таких актів саме як регуляторних, а отже і поширення на них вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» не ставився під сумнів.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу № 461/8220/13-а, дійшла висновку, що ухвала міської ради є нормативно-правовим регуляторним актом, оскільки прийнята уповноваженим органом суб`єкта владних повноважень, змінює норми права, скасовує інший правовий акт, поширюється на невизначене коло осіб (платників податку з плати за землю, коло яких не є конкретно визначеним, оскільки ухвала лише визначає коло суб`єктів, на які поширюється її дія, однак жодним чином не персоніфікує їх) та спрямована на правове регулювання адміністративних відносин між регуляторним органом та іншими суб`єктами господарювання.

В цьому контексті суд не приймає посилання відповідача на те, що спірне рішення не є регуляторним актом.

Крім цього, вимогами Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», поміж іншого, встановлено обов`язок регуляторних органів із планування діяльності з підготовки проектів регуляторних актів, підготовки аналізу регуляторного впливу та оприлюднення проектів регуляторних актів з метою одержання зауважень і пропозицій.

Так, згідно зі ст. 21 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» проекти регуляторних актів, які розробляються центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими органами виконавчої влади, територіальними органами центральних органів виконавчої влади, підлягають погодженню з відповідними територіальними органами спеціально уповноваженого органу.

Для погодження до спеціально уповноваженого органу разом з проектом регуляторного акта подаються аналіз регуляторного впливу цього проекту та копія оприлюдненого повідомлення про оприлюднення проекту з метою одержання зауважень і пропозицій.

Тривалість погодження проекту регуляторного акта не може перевищувати одного місяця з дня одержання проекту спеціально уповноваженим органом або його територіальним органом.

Спеціально уповноважений орган або його територіальний орган розглядає проект регуляторного акта та документи, що додаються до нього, і приймає рішення про погодження цього проекту або рішення про відмову в його погодженні. Це рішення не пізніше наступного робочого дня з дня його прийняття подається до органу, який розробив проект регуляторного акта.

У відповідності до вимог ст. 36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений.

Суд наголошує на тому, що за усталеною судовою практикою Верховного Суду порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень може бути підставою для скасування такого рішення лише, якщо таке порушення вплинуло або могло вплинути на правильність оскаржуваного рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Правові висновки аналогічного змісту були відображені у постановах Верховного Суду від 23.04.2020 року у справі № 813/1790/18, від 22.05.2020 року у справі № 825/2328/16, від 13.10.2020 року у справі № 815/2503/16, від 17.02.2021 року у справі № 804/1190/18 та від 16.12.2021 року у справі № 640/11468/20.

Суд також зауважує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази відсутності аналізу регуляторного впливу. Позивачем до матеріалів справи не надані такі докази, а факт відсутності вказаного документу є лише припущенням позивача.

До того ж, позивач жодним чином не обґрунтовує обставини того, яким чином відсутність аналізу регуляторного впливу порушило його права та які саме права були порушені.

Позивач також посилається на те, що на офіційному вебресурсі відповідача спірне рішення і повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акту відсутні і вважає, що з цього логічним є висновок про те, що таке повідомлення та саме спірне рішення взагалі не були оприлюднені.

В цьому контексті суд зауважує наступне. Згідно ст. 73-76 КАС України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У відповідності до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Аналіз наведених норм доводить, що при зверненні до суду кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається належними, допустимими, достовірними та достатніми. Позивач повинен довести обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідач повинен довести обставини, які підтверджують заперечення і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд звертає увагу на те, що позивачем при зверненні до суду не було надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту відсутності опублікування спірного рішення. Ним лише було зроблено висновок з обставин відсутності такого рішення на вебсайті відповідача, що фактично є лише припущенням.

Суд зазначає, що з моменту прийняття спірного рішення минув дуже тривалий термін - понад 12 років, відповідач є правонаступником Щасливської сільської ради.

Під час судового розгляду справи представником позивача було наголошено, що ним не було вжито заходів щодо з`ясування наявності друкованих засобів інформації (газет), де можливо було б бути оприлюднення спірного рішення.

Відповідачем ж до матеріалів справи були надані письмові докази, на підтвердження того факту, що ним вживались заходи щодо отримання інформації про опублікування спірного рішення: запит від 27.02.2024 року, відповідь архівного відділу Вінницької районної військової адміністрації Вінницької області № 91/01-16, службовий лист.

Згідно ст. 79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази, які спростовують факт оприлюднення спірного рішення у 2011 році.

При цьому, суд вказує, що спірне рішення було прийнято та існує з 2011 року, є чинним до теперішнього часу, що також підтверджується листом ГУ Держгеокадастру у Внницькій області від 06.10.2023 року, застосовувалось відповідними органами в межах правовіносин, які врегульовані цим спірним рішенням. Крім цього, як зазначає ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, довідник показників нормативної грошової оцінки земель населених пунктів з інформацією про рішення органів місцевого самоврядування щодо затвердження технічних документацій з нормативної грошової оцінки земель розміщено на офіційному сайті Держгеокадастру. Інформація щодо розроблення та затвердження нової технічної документації з нормативної грошової оцінки земель на теперішній час відсутня.

Крім цього, зазначене також підтверджується позивачем у позовній заяві.

За таких обставин, з огляду на чинність спірного рішення, відсутні підстави вважати наявним факт відсутності оприлюднення спірного рішення у 2011 році.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Право на судовий захист закріплено і ст. 5 КАС України, відповідно до ч. 1 якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". У цьому ж Рішенні зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але й вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача у сфері публічно-правових відносин.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 22.08.2019 року у справі № 288/1557/16-а.

Як вже зазначалось, позивачем до матеріалів справи не доданий розрахунок орендної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи положення ст. 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Законами України "Про оцінку земель", «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та ст. 2, 6, 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання нечинним та скасування рішення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Липовецька міська рада Вінницького району Вінницької області (вул. В. Липківського, 30, м. Липовець, Вінницька обл., 22500, )

Повний текст рішення суду складено та підписано суддею 04.04.2024 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна