Справа № 520/24519/23
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2024-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

05 квітня 2024 р. Справа №520/24519/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо відмови у прийнятті/поверненні ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства Російської Федерації;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації від 16.08.2022 та вчинити відповідні дії щодо видачі паспорта громадянина України та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України.

В обґрунтування позовних вимог та у відповіді на відзив позивач зазначає, що з 01.07.2022 вона набула громадянство України за територіальним походженням та взяла на себе зобов`язання припинити іноземне громадянство та надати до ГУ ДМС України в Харківській області протягом двох років документ про припинення громадянства рф, а у разі неотримання позивачем з незалежних від неї причин документа про припинення громадянства рф вона зобов`язалась подати декларацію про відмову від громадянства рф і повернути паспорт громадянина рф до уповноваженого органу цієї держави. Позивачем подано декларацію про відмову від громадянства рф до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, проте відповідач відмовив у прийнятті зазначеної декларації у зв`язку з невідповідністю її вимогам законодавства. Позивач вважає рішення відповідача протиправним і просить суд його скасувати

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.11.2023 закрито провадження у справі.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2023 Ухвалу ХОАС від 03.11.2023 про закриття провадження- скасовано. Справу направлено до ХОАС для продовження розгляду справи.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 прийнято справу до розгляду.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позову у зв`язку з тим, що позивачем подана декларація, яка не відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів вчинення нею будь-яких дій з метою виконання власного зобов`язання з 14.02.2022 по 18.09.2023, щодо звернення до компетентних органів російської федерації на території росії або за її межами з заявою для отримання довідки про припинення громадянства росії.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши доводи, викладені учасниками спору у заявах по суті справи, зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до пункту 3 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію» як особа, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням, проживає в Україні 21 рік та має чоловіка українця та сина.

01 липня 2020 року рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області ОСОБА_1 набула громадянство України за територіальним походженням та отримала довідку №12861 від 21.07.2020 року про реєстрацію громадянином України.

На підставі вказаної довідки 27.05.2021 року ОСОБА_1 оформлено тимчасове посвідчення громадянина України терміном дії до 01.07.2022, яке нею отримано 21.09.2021.

Позивач 12.08.2022 звернулась до ГУ ДМС України в Харківській області з декларацією про відмову від іноземного громадянства російської федерації у зв`язку з існуванням незалежних від неї причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства російської федерації.

Листом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 05.09.2022 року повернуто позивачу декларацію про відмову від іноземного громадянства у зв`язку з її невідповідністю вимогам чинного законодавства.

Не погодившись з відмовою відповідача у прийнятті та повернення декларації про відмову від громадянства рф, позивач звернулась до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.20222 по справі №520/7765/22 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Другого адміністративного суду від 26.04.2023 по справі №520/7765/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення ХОАС від 07.12.2022 скасовано та прийнято нове рішення, яким частково задоволено позовні вимоги та зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області повторно розглянути питання щодо прийняття/повернення ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства російської федерації, з урахуванням висновків суду.

На виконання зазначеної постанови від 26.04.2022 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області повторно розглянуто заяву позивача про подання декларації про відмову від іноземного громадянства від 12.08.2022.

Листом від 06.06.2023 №6301.6.2-10269/63.3-23 відповідачем повторно відмовлено у прийнятті декларації у зв`язку з тим, що позивачем подана декларація, яка не відповідає вимогам чинного законодавства.

У листі відповідачем зазначено, що згідно з відповіддю Міністерства закордонних справ російської федерації, яка надається громадянам росії, оформлення виходу з громадянства росії можливо в будь-якому дипломатичному представництві та консульстві рф.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року №2235-III.

Відповідно до частини першої статті 1 Законом України від 18 січня 2001 року №2235-III «Про громадянство України» громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

У статті 6 Закону №2235-III закріплено підстави набуття громадянства України. Зокрема, відповідно до пункту 2 частини першої вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням (частина перша статті 8 Закону №2235-ІІІ).

Відповідно частини п`ятої статті 8 Закону №2235-III іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

При цьому, відповідно до визначення, наведеного у частини першій статті 1 Закону №2235-III, зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Згідно із частиною восьмою статті 8 Закону №2235-III особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2235-III декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Відповідно до змісту частини першої статті 9, пункту 2 частини другої статті 9 Закону №2235-III іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.

Однією з умов прийняття до громадянства України є подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

З 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Наступними Указами продовжено строк дії воєнного стану, який діє станом і на час розгляду цієї справи.

З 23.02.2022 посольство російської федерації в Україні припинило свою роботу в Україні.

Незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури (частина перша статті 1 Закону №2235-III).

Указом Президента України від 27.03.2001 №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (надалі - Порядок).

Зазначений Порядок визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Відповідно до статті 19 Федерального Закону «Про громадянство російської федерації» (далі Закон), вихід з громадянства російської федерації особи, яка проживає на території російської федерації, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення такої особи в загальному порядку, за винятком випадків, передбачених статтею 20 цього Федерального закону. Вихід з громадянства російської федерації особи, яка проживає на території іноземної держави, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення такої особи у спрощеному порядку, за винятком випадків, передбачених статтею 20 цього Федерального закону.

Статтею 32 вказаного Закону встановлено, що, заява з питань громадянства російської федерації подається за місцем проживання заявника: a) особою, яка проживає на території російської федерації, - до територіального органу федерального органу виконавчої влади у сфері внутрішніх справ; б) особою, яка проживає за межами російської федерації і не має місця проживання на території російської федерації, - дипломатичного представництва або консульської установи російської федерації, що знаходяться за межами російської федерації.

Відповідно до статті 35 Закону, розгляд заяви стосовно громадянства російської федерації, поданої особою, зазначеною в пункті б частини 1 статті 32 Закону, та прийняття рішення про прийняття до громадянства російської федерації чи про вихід з громадянства російської федерації в спрощеному порядку здійснюється в строк до шести місяців з дня подання заяви і всіх необхідних документів, оформлених належним чином.

Суд зазначає, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України офіційно розірвані дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією, та, відповідно, посольства та консульства російської федерації в Україні припинили свою діяльність.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , згідно з рішенням ГУ ДМС України в Харківській області від 01.07.2020 набула громадянство України на підставі частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України".

Головним управлінням ДМС України в Харківській області 21.07.2020 оформлено довідку №12861 про реєстрацію особи громадянином України, яка є підставою для оформлення документа, що підтверджує громадянство України, а саме тимчасового посвічення громадянина України.

Позивачем до ГУ ДМС України в Харківській області подавалось зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років з моменту набуття нею громадянства України, припинити громадянство (підданство) рф і подати до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) рф, виданий уповноваженим на те органом цієї держави.

Позивач зазначає, що у зв`язку з незалежними від неї обставинами (перебої у роботі органу ДМС у зв`язку з пандемією COVID-19) тимчасове посвідчення громадянина України терміном дії до 01.07.2022 оформлено органом 27.05.2021 та фактично нею отримано 21.09.2021. Зазначає, що вказаний документ відповідно до Положення про порядок розгляду питань громадянства рф, затвердженого Указом президента рф №1325 від 14.11.2002 є необхідним документом для виходу з громадянства рф.

Судом встановлено, що для позивача строк на виконання ст. 8 Закону №2235-III, з незалежних від неї причин, скоротився більше ніж на рік, оскільки закінчити процедуру виходу з громадянства рф та надати відповідне підтвердження до ДМС України вона повинна була здійснити до 01.07.2022, тоді як тимчасове посвідчення громадянина України отримала лише 21.09.2021.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що у позивача до 01.07.2022 залишався час для приведення всіх необхідних документів у відповідність до ст. 8 Закону №2235-III.

Позивачем надано до суду лист Посольства рф в Румунії від 12.12.2022, в якому зазначено, що подання заяви для припинення громадянства рф потрібно надати дозвіл на проживання в даній державі.

У матеріалах наявна довідка з Посольства рф від 12.12.2022, в якій зазначено, що подання заяви для припинення громадянства рф потрібно надати дозвіл на проживання в даній державі.

Також в матеріалах справи наявний лист Міністерства іноземних справ російської федерації від 14.12.2022 № 14.12.2022, в якому зазначено, що для припинення громадянства рф потрібно звернутися до закордонної установи в країні постійного проживання (в Україні) після відновлення діяльності або в російську закордонну установу в третій країні за наявності документа, що підтверджує дозвіл уповноваженого органу іноземної держави на проживання в цій країні.

Суд зазначає, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, консульські установи держави-агресора в Україні не працюють, однак з початку повномасштабного вторгнення законодавство України не зазнало змін в частині визначення порядку дій та їх послідовності щодо відсутності в особи можливості отримання документа про припинення громадянства такої держави з незалежних від неї причин, що, в свою чергу, ставить позивача у невизначене становище.

Відтак, суд вважає, що позивач має право розраховувати на прийняття відповідачем поданої нею декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки позивач позбавлений можливості отримати документ про припинення громадянства російської федерації з незалежних від неї причин.

У справі «Рисовський проти України» (п.70-71) ЄСПЛ зазначив про особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП], заява №33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП], заява №48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», заява №1151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі», заява №10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). У справі «Рисовський проти України» також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «належного урядування». ЄСПЛ вказав на те, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі «Москаль проти Польщі». Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки»). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії».

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії», заява №32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії», заява №35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Судом встановлено, що на звернення позивача щодо можливості подати декларацію про відмову від громадянства російської федерації відповідач обмежився роз`ясненнями норм законодавства по процедурі припинення іноземного громадянства, при цьому не прийняв від позивача декларацію про відмову від іноземного громадянства та не надав мотивованої відмови в прийнятті такої декларації.

Враховуючи вищевикладене, позивач має повне право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки отримати документ про припинення громадянства російської федерації наразі не є можливим.

Суд зазначає, що в даній справі відсутні докази, які б свідчили про відсутність можливості у суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, з урахуванням позиції суду.

Суд також зауважує, що рішення про припинення громадянства РФ позивача органами РФ не прийняте саме у зв`язку із призупиненням діяльності російських закордонних установ в Україні, жодних застережень щодо можливої підстави для відмови у виході з громадянства Російської Федерації листи консульських установ не містять.

До суду надано докази того, що позивач впродовж 2022 року здійснювала листування з консульськими установами РФ в сусідніх з Україною країнах з метою отримання відповіді на свою заяву.

З огляду на викладене, суд вважає, що належним способом відновлення порушеного права позивача, з урахуванням наявності у відповідача дискреційних повноважень, у даному випадку є зобов`язання відповідача повторно розглянути декларацію позивача від 12.08.2022 про відмову від громадянства рф, з урахуванням висновків суду у цій справі та вирішити питання про видачу позивачу паспорта громадянина України.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236 293, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків,61057, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо відмови у прийнятті/поверненні ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства російської федерації.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків,61057, ) повторно розглянути декларацію ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) від 12.08.2022 про відмову від громадянства російської федерації, з урахуванням висновків суду у цій справі та вирішити питання про видачу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) паспорта громадянина України

Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн 88 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 05 квітня 2024 року.

Суддя Олексій КОТЕНЬОВ