Справа № 380/18597/22
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/18597/22 пров. № А/857/17582/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року (ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у місті Львові суддею Лунь З. І.) у справі № 380/18597/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати накази командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.07.2022 № 197 та від 17.08.2022 № 225 щодо включення солдата ОСОБА_1 до списку осіб, який дезертирував у період з 20.07.2022 по 17.08.2022;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 № 168 за період з 01.06.2022 по 31.08.2022 виходячи з її розміру 100 000,00 грн з урахуванням попередньо виплаченої суми такої винагороди;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 № 168 за період з 01.09.2022 по даний час у розмірі 100 000,00 грн;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 № 168 за період з 01.09.2022 по цей час, виходячи з її розміру 100 000,00 грн, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої винагороди;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 у повному обсязі грошове забезпечення в період часу з 01.06.2022 до 30.09.2022;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину грошового забезпечення за період з 01.06.2022 до 30.09.2022, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої винагороди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що проходить службу у відповідача на особливий період та безпосередньо бере участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії в Донецькій та Луганській областях. Під час бойових дій позивач отримав тяжке поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, внаслідок бойового ураження з боку противника збройних сил російської федерації, а саме: множинні переломи кісток черепа та кісток обличчя, дефект тіла нижньої щелепи зліва ускладнений остеомієлітом, загальні захворювання щелеп, остеомієліт нижньої щелепи зліва, травма трійчастого нерва, перелом виличної кістки та верхньої щелепи, перелом альвеоорального краю. Фактично з моменту отримання травми позивач безперервно перебуває або на лікуванні, або ж у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії. Позивач вважає, що він має право на отримання додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168 у розмірі 100 000,00 грн щомісячно, починаючи з 24.02.2022 та по день закінчення стаціонарного лікування в закладах охорони здоров`я, однак відповідач відмовив у виплаті додаткової винагороди.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.07.2022 № 196 в частині, що стосується ОСОБА_1 (п. 19).

Визнано протиправними та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.08.2022 № 225 в частині, що стосується ОСОБА_1 (п. 12, п.12.2).

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину додаткової винагороди, передбачену постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 № 168, у розмірі по 100 000 (сто тисяч) грн 00 коп. пропорційно з розрахунку на місяць, з урахуванням попередньо виплачених сум додаткової винагороди за період з 01.06.2022 по 31.08.2022.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 № 168 за період з 01.09.2022 по 23.05.2023.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 № 168 у розмірі по 100 000 (сто тисяч) грн 00 коп. пропорційно з розрахунку на місяць, з урахуванням попередньо виплачених сум додаткової винагороди за період з 01.09.2022 по 23.05.2023.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржила Військова частина НОМЕР_1 , яка вважає, що рішення суду першої інстанції винесене за невідповідності висновків суду обставинам справи, неповного з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що командиром військової частини НОМЕР_1 був виданий наказ про призупинення виплати позивачу грошового забезпечення з 20.07.2022, оскільки позивач самовільно залишив військову частину; це пов`язано з тим, що позивач не прибув у встановлений термін до ППД військової частини НОМЕР_1 після відпустки, яка закінчилася 19.07.2022. Також зазначає, що позивач не перебував на безперервному стаціонарному лікуванні, відтак у нього не виникло право на додаткову виплату у розмірі 100 000 грн.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги є безпідставними. Тому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Позивач загалом вказав на те, що якби позивач дійсно самовільно залишив військову частину або місце служби чи дезертирував, то відповідні відомості були б внесені до ЄРДР, проте доказів цього не знайдено. Зазначає, що він жодних неправомірних дій з приводу самовільного залишення військової частини (дезертирства) не вчиняв, оскільки безперервно перебував або на лікуванні у медичному закладі, або у відпустці за висновком ВЛК, що видно з медичних документів, які є в матеріалах справи.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 26.02.2022 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 у АДРЕСА_1 та проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 на особливий період та безпосередньо бере участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії в Донецькій та Луганській областях.

24.03.2022 під час виконання бойового завдання поблизу Сєверодонецька Луганської області, внаслідок артилерійського обстрілу з боку збройних формувань російської федерації, ОСОБА_1 отримав поранення тяжкого ступеня та був доставлений до КП Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І. І. Мечникова Дніпропетровської обласної ради.

Внаслідок цього позивач проходив довготривале лікування та перебував у відпустці за станом здоров`я, зокрема:

- з 24.03.2022 по 19.04.2022 - перебував на лікуванні у КЗ Дніпровська обласна клінічна лікарня ім. І. І. Мечникова;

- з 21.04.2022 по 19.05.2022 - перебував на лікуванні у КНП ВОКЛ ім. М. І. Пирогова;

- з 19.05.2022 по 14.06.2022 - перебував на лікуванні у КНП 1 територіальне медичне об`єднання м. Львова;

- з 14.06.2022 по 17.06.2022 - перебував на лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону м. Львів.

- з 10.08.2022 по 16.08.2022 - перебував у місці постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до направлення № 3060 від 16.08.2022 солдата ОСОБА_1 скеровано на стаціонарне лікування до медичного закладу Св. Пантелеймона м. Львів;

- з 19.08.2022 до 30.09.2022 - перебував на лікуванні у КНП 1 територіальне медичне об`єднання м. Львова;

- з 30.09.2022 року до 18.10.2022 - перебував на лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону м. Львів;

- з 18.10.2022 до 24.10.2022 - перебував на лікуванні у медичному закладі Військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_1 ;

- з 25.10.2022 до 03.11.2022 - перебував на лікуванні у медичному закладі КНП Обласний госпіталь ветеранів війни;

- з 10.11.2022 до кінця квітня 2023 року - перебував на лікуванні у Данії;

- з 18.05.2023 по 23.05.2023 - перебував на лікуванні у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки Військово-лікарської комісії від 16.06.2022 № 628: поранення, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

На підставі ст. 81 графи ІІ Розладу хвороб, графи ТДВ потребує відпустки за станом здоров`я на тридцять календарних днів.

Відповідно до довідки Військово-лікарської комісії від 12.07.2022 №34: травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби.

На підставі ст. 81 графи ІІ Розладу хвороб, графи ТДВ потребує відпустки за станом здоров`я на тридцять календарних днів.

Відповідно до довідки Військово-лікарської комісії від 21.10.2022: поранення, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

На підставі ст. 81 графи ІІ Розладу хвороб, графи ТДВ потребує відпустки за станом здоров`я на тридцять календарних днів;

Відповідно до довідки № 204 від 22.07.2022 про обставини поранення (травми, контузії, каліцтва): солдат ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 24.03.2022 одержав множинні переломи кісток черепа та кісток обличчя, дефект тіла нижньої щелепи зліва ускладнений остеомієлітом. Загальні захворювання щелеп. Остеомієліт нижньої щелепи зліва. Травма трійчастого нерва. Перелом виличної кістки та верхньої щелепи, перелом альвеоорального краю.

За обставин: виконуючи бойове завдання щодо стримання та відсічі збройної агресії російської федерації поблизу АДРЕСА_2 .

З наведеного видно, що з моменту отримання травми, пов`язаної із захистом Батьківщини ОСОБА_1 до 23.05.2023 перебував або на лікуванні, або ж у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, або на лікуванні за кордоном, у Данії, що не оспорюється відповідачем.

Щодо нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу, то як видно з матеріалів справи (а. с. 22), ОСОБА_1 виплачено додаткову винагороду:

21.07.2022 з розрахунку 30 000 грн за місяць з 01.06.2022 по 17.06.2022 у сумі 29 550 грн;

29.07.2022 доплату додаткової винагороди з розрахунку 100 000 грн за місяць за період з 01.06.2022 по 17.06.2022;

29.07.2022 додаткова винагорода за період з 18.06.2022 по 30.06.2022 з розрахунку 30 000 грн за місяць в сумі 39 071,67 грн.

Іншої інформації відповідач суду не надав.

На думку позивача, викладені фактичні обставини свідчать про наявність у нього права на отримання додаткової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану.

Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати додаткової винагороди за час перебування на лікуванні та грошового забезпечення, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції покликався на те, що оскаржувані накази командира Військової частини НОМЕР_1 № 197 від 20.07.2022 та № 225 від 17.08.2022 щодо включення солдата ОСОБА_1 до списку осіб, який дезертирував в період з 20.07.2022 по 17.08.2022 є протиправними і підлягають скасуванню, оскільки позивач в цей час перебував на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я за висновком ВЛК, внаслідок одного і того ж тяжкого поранення, отриманого під час захисту Батьківщини, що підтверджено доказами, які містяться у справі, а саме медичною документацією.

У зв`язку зі скасуванням цих наказів право позивача на отримання додаткової винагороди відповідно до Постанова КМУ № 168 підлягає поновленню.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції спору в частині задоволених вимог, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно частин 1-3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби. Статтею 2 Закону № 2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до статті 9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).

Згідно пункту 1 Постанови № 168 (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Державної прикордонної служби (та деяким іншим передбаченим у постанові категоріям осіб), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.

01.04.2022 постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168» № 400 внесено зміни до вказаної вище постанови, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Згідно з пунктом 2 цієї постанови вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Отже, виходячи зі змісту наведених постанов Уряду додаткова винагорода у розмірі до 100 000,00 грн на місяць виплачується, зокрема, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини, у період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), та за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення (за висновком ВЛК).

Відповідно до частини десятої статті 2 Закону № 2232-ХІІ та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402).

Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу І цього Положення військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення № 402 закріплено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Порядок проведення медичного огляду військовослужбовців урегульований нормами глави 6 розділу ІІ Положення № 402.

Згідно пункту 6.5 зазначеної глави для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником відділення або профільним головним (провідним) фахівцем військового лікувального закладу, у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.

Пунктом 6.11 передбачено, що постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).

Положеннями пункту 6.14 закріплено, що загальний термін безперервного перебування військовослужбовців на лікуванні у військових (цивільних) лікувальних закладах, включаючи і відпустку за станом здоров`я, у мирний час не повинен перевищувати 4 місяці, а для хворих на туберкульоз 12 місяців.

Згідно пункту 6.35 Положення № 402 у воєнний час лікування військовослужбовців має бути закінчене у військовому лікувальному закладі (солдатів, матросів, сержантів і старшин у батальйонах (командах) видужуючих). У виняткових випадках військовослужбовцям може бути надана відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів. За постановою ВЛК відпустка за станом здоров`я може бути продовжена на такий самий строк, а за відповідних медичних показань повторно продовжена ще на 30 календарних днів. Постанова ВЛК про продовження відпустки за станом здоров`я записується в книгу протоколів засідань ВЛК та в довідку ВЛК, на підставі якої була надана перша відпустка за станом здоров`я, і підписується головою, членами комісії (не менше двох), секретарем комісії та скріплюється гербовою печаткою.

Якщо після продовження відпустки за станом здоров`я військовослужбовець не може приступити до виконання службових обов`язків, то він оглядається ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.

З наведеного видно, що постанова ВЛК у вигляді довідки про потребу у відпустці за станом здоров`я приймається тільки у випадку, якщо військовослужбовець після закінчення лікування у лікарському закладі потребує часу для відновлення та не може приступити до виконання службових обов`язків.

Як встановлено судом, з моменту отримання травми, пов`язаної із захистом Батьківщини - 24.03.2022 до 23.05.2023 ОСОБА_1 перебував або на лікуванні, або ж у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, або на лікуванні за кордоном у Данії, що підтверджується належними доказами.

Водночас, відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 20.07.2022 № 196 та від 17.08.2022 № 225 солдат ОСОБА_1 дезертирував в період з 20.07.2022 по 17.08.2022, а відтак додаткова винагорода за липень, серпень 2022 року йому не виплачувалася.

Згідно доводів позивача, його право щодо виплати йому щомісячної додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн було порушено, оскільки відповідачем безпідставно було включено позивача до списку осіб, які самовільно залишили військову частину (дезертирували).

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Відповідно до п. п. 144-1, 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Таким чином, підставою для призупинення виплати грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця може бути призупинення військової служби військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, і таке призупинення здійснюється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Отже, єдиною підставою для припинення виплат позивачу, додаткової винагороди а також і грошового забезпечення, - став би витяг з ЄРДР про внесення відомостей про вчинення військовослужбовцем ОСОБА_1 кримінального правопорушення, а саме: самовільне залишення військової частини або місця служби, дезертирство із Збройних Сил України.

Водночас, суд встановив, що такі відомості до ЄРДР станом на 13.04.2023 не внесені, що підтверджує відповідь на адвокатський запит Офісу генерального прокурора від 14.04.2023: за результатами опрацювання масиву даних ЄРДР станом на 13.04.2023 кримінальних проваджень, у яких містяться дані про притягнення ОСОБА_1 , 1994 р. н., до кримінальної відповідальності, не встановлено.

Крім того, як видно з матеріалів справи, а саме з медичної документації, позивач не міг вчинити дезертирства, оскільки безперервно перебував або на лікуванні у медичному закладі, або у відпустці за висновком ВЛК.

Так, 18 червня 2022 року позивач прибув до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

19 червня 2022, згідно рекомендаціями ВЛК та рапорту, позивачу була надана відпустка строком на 30 діб з 19.06.2022 по 19.07.2022.

Потім відпустка була продовжена ще на тридцять календарних днів, відповідно до довідки Військово-лікарської комісії від 12.07.2022 № 34, в якій зазначено: травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби.

На підставі ст. 81 графи ІІ Розладу хвороб, графи ТДВ потребує відпустки за станом здоров`я на тридцять календарних днів.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що до 19.07.2022 позивач перебував у відпустці за висновком ВЛК, а за новим висновком ВЛК від 12.07.2022 позивачу також було рекомендовано перебування у відпустці за станом здоров`я.

З огляду на висновок ВЛК, ОСОБА_1 (ще перебуваючи у відпустці) скерував копію такої довідки своєму командиру із рапортом для подання такого вищестоящому командуванню. Спілкування із командиром відбувалося через меженджер «Signal», оскільки останній перебував у зоні бойових дій. При цьому, безпосередній командир позивача підтвердив отримання ним копію довідки ВЛК, яку надалі повинен був подати вищестоящому командуванню (а. с. 69 - 71).

За таких обставин, у відповідача були відсутні підстави для висновку про вчинення позивачем дезертирства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що навіть якщо б і ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину, або дезертирував (це є різні кримінальні правопорушення, які відповідач ототожнює), що підтверджувалося б витягом з ЄРДР, то лише в період призупинення військової служби, позивача можна було б позбавити права на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн пропорційно з розрахунку на місяць у відповідності до Постанови № 168.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що положення Постанови КМ України № 168 не містять вимоги щодо безперервного лікування, зокрема, в частині, що стосується нарахування та виплати додаткової винагороди. У цьому випадку виплата додаткової винагороди стосується періоду, за який військовослужбовець перебував на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я за висновком ВЛК, внаслідок одного і того ж тяжкого поранення, отриманого під час захисту Батьківщини.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних наказів командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.07.2022 № 197 та від 17.08.2022 № 225 щодо включення солдата ОСОБА_1 до списку осіб, який дезертирував в період з 20.07.2022 по 17.08.2022, з огляду на що такі підлягають скасуванню.

За наведених обставин та письмових доказів колегія суддів приходить до переконання, що у зв`язку із скасуванням цих наказів, право позивача на отримання додаткової винагороди відповідно до Постанова КМУ № 168 підлягає поновленню, оскільки позивач перебував на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я за висновком ВЛК, внаслідок одного і того ж тяжкого поранення, отриманого під час захисту Батьківщини, що підтверджено доказами, які містяться у справі, а саме медичною документацією.

Інші доводи та аргументи апелянта зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду скаржника з правовою оцінкою суду обставин справи, встановлених у процесі її розгляду, а відтак і не потребують додаткового аналізу та спростування.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року в адміністративній справі № 380/18597/22 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин