Справа № № 320/27078/23
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2024 року м.Київ № № 320/27078/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної міграційної служби України, у якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення №129-22 від 23.09.2022 про втрату статусу біженця.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що рішенням ДМС від 30.12.2021 № 400-21 його визнано біженцем, документовано посвідченням біженця серії НОМЕР_1 зі строком дії до 30.12.2026 та проїзним документом біженця для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 зі строком дії до 30.12.2026.У зв`язку з воєнною агресією Росії, він виїхав до Бельгії, де отримав тимчасовий захист до 04.03.2023, який продовжено до 04.03.2024. Відповідач, вважаючи що позивач отримав притулок в іншій країні, прийняв рішення від 23.09.2022 № 129-22 про втрату статусу біженця позивачем. Позивач вважає таке рішення необґрунтованим та незаконним, оскільки статус тимчасового захисту особи в Бельгії не означає отримання особою притулку чи дозволу на постійне проживання. При цьому, припинення статусу біженця в Україні автоматично анулює підстави для отримання тимчасового захисту на території Бельгії. Спірне рішення створює загрози життю та здоров`ю ОСОБА_1 , оскільки внаслідок припинення його статусу біженця, він буде висланий до країни походження Росії, де він та члени його родини зазнають переслідувань з політичних поглядів.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що рішення від 23.09.2022 № 129-22 про втрату статусу біженця позивачем є законним та правомірним, оскільки позивач проживає на території Бельгії та отримав там притулок.

Ухвалою суду від 14.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі і її призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

10.08.2020 позивач звернувся до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі - ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області) області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням ДМС від 30.12.2021 № 400-21 ОСОБА_1 визнано біженцем, відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону № 3 671-VI та документовано посвідченням біженця серії НОМЕР_1 зі строком дії до 30.12.2026 та проїзним документом біженця для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 зі строком дії до 30.12.2026.

Як зазначає у позовній заяві позивач, 24.02.2022 у зв`язку з воєнною агресією Росії ОСОБА_1 виїхав із сім`єю до Королівства Бельгія, де відповідно до рішення ради Європейської комісії про директиву тимчасового захисту для українців 2022/382 від 04.03.2022, як особа, якій було надано міжнародний або еквівалентний національний захист (статус біженця) в Україні, отримав тимчасовий захист терміном на один рік. Також усім членам сім`ї ОСОБА_1 надано тимчасовий захист у Бельгії.

У Королівстві Бельгії ОСОБА_1 видано картку № 4809440 88, терміном дії з 30.03.2022 до 04.03.2023, яку додатковим рішенням комісії ЄС від 10 грудня 2022 року продовжили до 04.03.2024. Також продовжили тимчасовий захист всім членам сім`ї.

У травні 2022 року ОСОБА_1 прибув в Україну, використовуючи посвідчення особи на повернення в Україну № НОМЕР_3 .

24.06.2022 ОСОБА_1 отримав проїзний документ біженця серії НОМЕР_4 та перетнув державний кордон України через КПП "Краківець".

Процедуру втрати вказаною особою статусу біженця в Україні ініційовано ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області у зв`язку із надходженням листа Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС (ДСІОБГ) від 19.07.2022 №8.5-1128/8.5.1-22, яким надіслано копії документів, що підтверджують отримання позивачем дозволу на проживання на території Королівства Бельгія та документування його 30.03.2022 компетентним органом цієї країни посвідкою на проживання типу А № 4890440 88 строком дії до 04.03.2023.

12.08.2022 начальником Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області затверджено Подання про втрату статусу біженця громадянином російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до статті 11 Закону № 3671-У за результатами розгляду особової справи позивача та подання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про втрату статусу біженця від 12.08.2022, ДМС прийнято рішення від 23.09.2022 № 129-22 про втрату статусу біженця позивачем у зв`язку із отриманням притулку в іншій країні.

Наказом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 21.11.2022 № 160 визнано недійсним Посвідчення біженця та проїзний документ біженця ОСОБА_1 .

28.07.2023 позивач особисто отримав повідомлення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 25.11.2022 № 60 про втрату статусу біженця.

Вважаючи дане рішення незаконним та протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з ст.14 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право шукати притулку від переслідувань в інших країнах.

Відповідно до ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, жодна людина не може бути піддана катуванням, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню.

Пунктом 1 ч.1 ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" встановлено, що біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", статус біженця та додатковий захист втрачаються у разі, якщо особа:

1) добровільно знову скористалася захистом країни громадянської належності (підданства);

2) набула громадянства України або добровільно набула громадянства, яке мала раніше, або набула громадянства іншої держави і користується її захистом;

3) добровільно повернулася до країни, яку вона залишила чи за межами якої перебувала внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань;

4) будучи особою без громадянства, може повернутися в країну свого попереднього постійного проживання, оскільки обставин, за яких її було визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, більше не існує;

5) отримала притулок чи дозвіл на постійне проживання в іншій країні;

6) не може відмовлятися від користування захистом країни своєї громадянської належності, оскільки обставин, на підставі яких особу було визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, більше не існує.

Відповідно до ч.14 ст.11 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", на основі всебічного вивчення і оцінки документів та матеріалів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про втрату або позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, а також про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відсутність підстав для втрати чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Наказом МВС України від 07 вересня 2011 року № 649 затверджені Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (далі за текстом Правила № 649).

Рішення про втрату або позбавлення статусу біженця, або додаткового захисту чи скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, може бути прийнято ДМС за поданням територіального органу ДМС за місцем проживання біженця або особи, яка потребує додаткового захисту (п. 7.1 Правил №649).

Згідно пункту 7.3 зазначених Правил № 649, подання про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, вноситься територіальним органом ДМС за власною ініціативою у випадку, якщо особа, яка визнана біженцем або якій надано додатковий захист, повідомила недостовірні відомості чи пред`явила фальшиві документи, що стали підставою для визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно пункту 7.4 зазначених Правил № 649, у поданні обов`язково робиться посилання на використану інформацію про країну походження заявника, включаючи сторінки, назви інформаційних звітів, роки та назви установ чи організацій, що його підготували, посилання на електронну адресу, якщо звіти було опубліковано в Інтернеті, та її співвідношення із змістом заяви та відомостями, отриманими під час співбесіди із заявником або його законним представником. Подання повинно включати посилання на точну, актуальну інформацію з декількох джерел.

Підпунктом «б» пункту 7.4 Правил №649, передбачено обов`язок органу міграційної служби інформування у письмовій формі особу, якій надано статус біженця, про наявність підстав для втрати чи позбавлення її статусу біженця. Одночасно особі повідомляється, що під час розгляду відповідних матеріалів біженець або особа, якій надано додатковий захист, має право брати участь у розгляді шляхом надання відповідних пояснень (усних чи письмових) та надання матеріалів, які можуть мати суттєве значення при прийнятті відповідного рішення за результатами розгляду подання.

Згідно із підпунктом «а» пункту 7.7 розділу IV Правил №649, за результатами всебічного вивчення та оцінки документів і матеріалів, що долучені до особової справи, яка надійшла разом із поданням, ДМС приймає рішення про втрату статусу біженця або додаткового захисту.

Як встановлено судом вище, процедуру скасування рішення про визнання позивача біженцем ініційовано ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області у зв`язку із надходженням листа Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України від 19.07.2022 № 8.5-1128/8.5-22, яким надіслано копії документів, що підтверджують отримання ОСОБА_1 дозволу на проживання на території Королівства Бельгія та документування його 30.03.2022 компетентним органом цієї країни посвідкою на проживання типу А № 4890440 88 строком дії до 04.03.2023.

Суд зазначає, що у зв?язку із війною Росії проти України від 24 лютого 2022 року українські громадяни можуть звертатися за міжнародним захистом в Європейському Союзі (отримання притулку). Отримати можна статус біженця, додатковий захист та тимчасовий захист.

Рада ЄС на засіданні в Брюсселі 4 березня 2022 року проголосувала за застосування Директиви від 20 липня 2001 року № 2001/55/EC про мінімальні стандарти надання тимчасового захисту у разі масового напливу переміщених осіб та про заходи, що сприяють збалансованості зусиль між державами-членами щодо прийому таких осіб та несення їх наслідків (далі - Директива).

Директива обходить традиційно перевантажену процедуру надання притулку (отримання статусу біженця/додаткового захисту) і пропонує швидкий і спрощений шлях доступу до захисту в країнах ЄС.

Особи без громадянства та громадяни третіх країн, крім України, які користувалися міжнародним захистом або еквівалентним національним захистом в Україні до 24 лютого 2022 року, можуть отримати тимчасовий захист в країнах ЄС.

При цьому, тимчасовий захист не означає отримання статусу біженця відповідно до Конвенції про статус біженців від 28 липня 1951 року, який надає права, аналогічні посвідці на проживання. Втім, особи, які отримали тимчасовий захист в ЄС, можуть у будь-який час подати заявку на отримання статусу біженця.

Положення статті 11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» визначають підстави для втрати або позбавлення статусу біженця.

Положення статті 11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» не визначають припинення статусу біженця на підставі отримання тимчасового захисту, визначеній директивою рішення Ради ЄС 2022/382 від 04.03.2022 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , маючи статус біженця України, скористався положенням директиви тимчасового захисту громадян України, визначеної рішенням Ради Європейської комісії 2022/382 від 04.03.2022 як особа, якій до 24.02.2022 в Україні було надано міжнародний або еквівалентний національний захист, внаслідок чого отримав тимчасовий захист у Королівстві Бельгія.

ОСОБА_1 та членам його сім`ї відповідно до директиви тимчасового захисту для українців комісії ЄС від 2022/382 від 04.03.2022 було видано картку тимчасового захисту для українців у Бельгії, яка передбачає «обмежене прибуття», про що є відмітка в самій картці тимчасового захисту.

Суд зазначає, що картка тимчасового захисту для українців не визначає статусу ОСОБА_2 у Бельгії як особи, яка отримала притулок або як особи, яка отримала дозвіл на постійне проживання.

Посвідка на проживання в Бельгії - статус, що надає право на проживання в Бельгії протягом терміну дії дозволу, багаторазовий перетин кордонів Шенгенської зони, а також можливість перебувати в інших країнах Шенгенської зони не більше 90 днів з кожних 180, без права на працевлаштування в них.

Статус тимчасового захисту в Бельгії - офіційний статус, що надає право на перебування в Бельгії для громадян третіх країн, які залишили країну постійного проживання через війну, екологічну катастрофу або будь-яку іншу масову надзвичайну обставину. Статус продовжується автоматично до спеціального наказу про припинення.

Згідно з інформацією, опублікованою на офіційному сайті Європейської комісії, тимчасовий захист є винятковим заходом для надання негайного та тимчасового захисту переміщеним особам з країн, що не входять до ЄС, і тим, хто не може повернутися до своєї країни походження. Вона застосовується, коли існує ризик, що стандартна система надання притулку не впорається з масовим припливом людей.

За таких обставин, суд вважає, що ДМС України при ухваленні рішення про припинення статусу біженця ОСОБА_1 не оцінив наявність правового взаємозв`язку між статусом біженця в Україні та статусом тимчасового захисту у Бельгії.

Суттєвим є той факт, що статус тимчасового захисту в Бельгії отримано ОСОБА_1 на підставі існуючого статусу біженця в Україні, а припинення статусу біженця в Україні анулює статус тимчасового захисту ОСОБА_1 у Бельгії, що підтверджує відсутність правової самостійності статусу тимчасового захисту ОСОБА_1 у Бельгії.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення не відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, зокрема, прийняте не на підставі закону, не обґрунтовано, не добросовісно, не розсудливо, не пропорційно, а тому підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1073,60 грн, що документально підтверджується платіжною інструкцією №45 від 26.07.2023.

Отже, враховуючи задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України №129-22 від 23.09.2022 про втрату статусу біженця.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної міграційної служби України (; адреса: вул. Володимирська, 9, м. Київ, 01001) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ; адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.