Справа № 340/162/24
Суддя: С.В. ДЕГТЯРЬОВА
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/162/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дегтярьової С.В., розглянувши адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо неприйняття у встановлений законом строк рішення за результатами розгляду поданого ОСОБА_1 рапорту від 29.11.2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 29.11.2023 щодо звільнення його з військової служби на підставі абзацу 2 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що він проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 .

Він є батьком малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому діагностовано захворювання ДЦП, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства "Жовтоводська міська лікарня Жовтоводської міської ради" №21 від 30.11.2022.

Позивачем 12.10.2023 через ІНФОРМАЦІЯ_2 подано рапорт про звільнення з військової служби на підставі положень абзацу підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», (виховання дитини з інвалідністю до 18 років), до якого додано всі документи на підтвердження обставини, що є виключною підставою для звільнення позивача з військової служби.

Однак, листом Відповідача від 20.10.2023 №6125 повідомлено про відмову у задоволенні вимог поданого рапорту.

Підставою для відмови стало те, що копії документів, надані на підтвердження наявності обставин для звільнення, не завірені належним чином.

Позивач 08.11.2023 через ІНФОРМАЦІЯ_3 знову подав рапорт та надав належним чином завірені копії документів. Але Військовою частиною листом від 15.11.2023 № 6690 у розгляді рапорту знову відмовлено за тими ж підставами.

ОСОБА_1 29.11.2023 знову звернувся із рапортом до Військової частини НОМЕР_2 , який по суті розглянутий не був.

Листом від 09.12.2023 № 7241 надано остаточну відповідь про відмову від розгляду поданого ОСОБА_1 рапорту від 29.11.2023.

16.01.2024 року до суду від Військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позивач повинен звернутися з письмовим рапортом до командування військової частини НОМЕР_2 за підпорядкованістю по команді, зокрема через свого безпосереднього начальника.

Водночас, рапорт позивач подав до військової частини НОМЕР_2 з порушенням порядку встановленого Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

В зв`язку з цим, відповідач запропонував старшому солдату ОСОБА_1 повернутися до військової частини НОМЕР_2 , згідно п.233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, особисто написати рапорт на звільнення з військової служби, надавши підтверджуючі документи з підставами для звільнення з військової служби.

Додатково відповідач вказав, що на даний час звільнення старшого солдата ОСОБА_1 з військової служби є безпідставним, так як він перебуває в статусі військовослужбовця який самовільно залишив військову частину.

Дослідивши докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд з`ясував такі обставини та дійшов таких висновків.

ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді старшого солдата у Військовій частині НОМЕР_2 . Він є батьком малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 14.11.2020 серії НОМЕР_4 , яке видано Жовтоводським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.16зв).

ОСОБА_2 діагностовано захворювання "ДЦП" (дитячий церебральний параліч), спастичний тетрапарез з вираженими руховим порушеннями у вигляді відсутності можливості самостійного пересування, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Жовтоводська міська лікарня Жовтоводської міської ради № 21 від 30.11.2022.

Позивач 12.10.2023 через ІНФОРМАЦІЯ_3 подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі положень абзацу підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (виховання дитини з інвалідністю до 18 років), доказом чого є відмітка ІНФОРМАЦІЯ_4 на супровідному листі від 12.10.2023 (а.с.10-11).

Листом командира Військової частини НОМЕР_2 від 20.10.2023 року №6125 повідомлено про відмову в задоволенні вимог поданого рапорту (а.с.11-12). Відмова обґрунтована тим, що рапорт подано з порушенням порядку встановленого Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України та Положенням про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008. Вказано, що копії документів, надані на підтвердження наявності обставин для звільнення, не завірені належним чином. Позивачу запропоновано подати відповідний рапорт із дотриманням вказаних вище вимог та надати завірені належним чином документи на підтвердження наявності обставини для звільнення із військової служби.

Позивач 08.11.2023 через ІНФОРМАЦІЯ_3 знову подав рапорт від 07.11.2023 щодо звільнення із військової служби (а.с.13).

Командир військової частини НОМЕР_2 листом від 15.11.2023 № 6690 відмовив у розгляді рапорту, вказавши тотожні підстави з попередніми.

ОСОБА_1 29.11.2023 знову звернувся із рапортом до Військової частини НОМЕР_2 (а.с.15-16).

Відповіді на рапорт позивач не отримав.

Адвокат позивача звернувся з адвокатським запитом до військової частини НОМЕР_2 з приводу звільнення позивача.

Командир Військової частини НОМЕР_2 листом від 09.12.2023 №7241 вказав на те, що позивач самовільно залишив військову частину, а тому не може бути звільнений з вказаних ним підстав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).

Статтею 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", а у частині 4 цієї статі наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період: 1) під час ді особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), 2) під час воєнного стану.

Зокрема, у абзаці 2 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачені підстави звільнення військовослужбовців через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років.

Згідно з частиною 7 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в передбаченому положеннями про проходження військової служби.

Так, Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі - Положення), яким визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Згідно з пунктом 233 Положення, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються підстави звільнення з військової служби, думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю, районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за № 438/16454, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (із змінами і доповненнями) та Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі -Інструкція).

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.

Позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із рапортом від 29.11.2023 року в якому просив його звільнити, однак рапорт командування не розглянуло.

Суд зазначає, що отримання вказаного рапорту представник відповідача підтверджує у відзиві на позовну заяву, доказів його розгляду суду не надано.

Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що позивач знаходиться в списках особового складу, які самовільно залишили військову частину, тому рапорт про звільнення не задоволено, оскільки зазначене не може бути поважною підставою для не розгляду рапорту та не звільняє відповідача від обов`язку щодо надання відповіді на поданий рапорт у визначений законодавством України строк та спосіб по суті порушеного в ньому питання.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Суд приходить до висновку, що, з метою відновлення порушеного права позивача, ефективним та належним способом захисту прав останнього є визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду рапорту про звільнення та зобов`язання розглянути такий рапорт.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.132, 134, 139, 243-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нерозгляду по суті поданого ОСОБА_1 рапорту від 29.11.2023.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 29.11.2023 про звільнення його з військової служби на підставі абзацу 2 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду С.В. ДЕГТЯРЬОВА