Справа № 380/7109/23
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/7109/23 пров. № А/857/3183/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я.., Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року, головуючий суддя Мричко Н.І., ухвалене у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №81 від 24.03.2023 в частині призову на військову службу та зарахування у ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянути питання щодо надання відстрочки від призову під час мобілізації за статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що позивач є педагогічним працівником (викладачем) закладу загальної середньої освіти у закладі фахової передвищої освіти, що є його основним місцем роботи на 1,3 ставки. Відтак на педагогічних працівників не поширюється вимога про наявність вченого звання та/або наукового ступеня, оскільки такі не зобов`язані займатися науковою діяльністю, а поширюється умова про працевлаштування за основним місцем роботи та не менш як на 0,75 ставки. Таким чином, на позивача на час призову його на військову службу розповсюджувався відповідний імунітет від такого призову, що вказує на протиправність оскарженого наказу в частині призову позивача на військову службу та зарахування його у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року позов задоволено; визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.03.2023 року №81 (по стройовій частині) в частині здійснення призову ОСОБА_1 у ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянути питання щодо надання ОСОБА_1 відстрочки від призову під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, з урахуванням висновків суду.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_2 оскаржив його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою закрити адміністративне провадження.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач є працівником закладу фахової перед вищої освіти та не надав підтвердження наявності ступеня вченого звання та/або наукового ступеня, чим відповідно не підтвердив право на відстрочку відповідно до абзацу третього частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, згідно з відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач з 01.01.2012 року переведений у Відокремлений структурний підрозділ Технологічний коледж НУ Львівська політехніка (далі Технологічний коледж) на посаду викладача.

Довідкою директора Технологічного коледжу від 24.03.2023 року №45 підтверджено, що позивач дійсно працює у Технологічному коледжі за основним місцем роботи на педагогічній посаді викладача циклової комісії математико-природничих дисциплін з передбаченим педагогічним навантаженням на 2022/2023 н.р. 946 год., (1,3 ставки) у сфері загальної середньої освіти.

24.03.2023 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняв наказ №81 (по стройовій частині), яким вирішив здійснити призов 24.03.2023 року резервістів військового оперативного резерву першої черги та військовозобов`язаних запасу у ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема, позивача.

Листом від 24.03.2023 року №1596 відповідач на заяву позивача щодо надання відстрочки від призову по загальній мобілізації повідомив про те, що позивач надав довідку від 14.03.2023 року №39, згідно з якою він дійсно працює у Технологічному коледжі, проте документів щодо вченого звання та/або наукового ступеня не надав. Відтак право користування відстрочкою від призову під час загальної мобілізації на нього не поширюється.

Вважаючи наказ відповідача від 24.03.2023 року №81 протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржений наказ прийнятий всупереч вимогам статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме положенню, яке передбачає, що не підлягають призову під час мобілізації педагогічні працівники закладів професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють у закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 року (далі - Закон №3543-ХІІ) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно з ст. 1 Закону №3543-ХІІ встановлено, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Також цією статтею визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Частиною 2 ст. 4 Закону №3543-ХІІ встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. Закону №3543-ХІІ передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.

Статтею 22 Закону №3543-ХІІ встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин, далі Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для громадян, призваних на військову службу піл час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Початком проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період є день, визначений статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України» було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб. Згідно з Указом Президента України від 14.03.2022 року №133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 року строком на 30 діб. Згідно з Указом Президента України від 18.04.2022 року №259/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 року строком на 30 діб. Згідно з Указом Президента України від 17.05.2022 року №341/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 року строком на 90 діб. Згідно з Указом Президента України від 12.08.2022 року №573/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 року строком на 90 діб. Згідно з Указом Президента України від 07.11.2022 року №757/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Згідно з Указом Президента України від 06.02.2023 року №58/2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Також Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Відповідно до приписів абз. 3 ч. 2 ст. 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають вчене звання та/або науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.

З матеріалів справи слідує, що 24.03.2023 року позивач прибув в ІНФОРМАЦІЯ_4 та після проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеня придатності для проходження військової служби визнаний здоровим та придатним до військової служби у воєнний час.

24.03.2023 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняв наказ №81 (по стройовій частині), яким вирішив здійснити призов 24.03.2023 року резервістів військового оперативного резерву першої черги та військовозобов`язаних запасу у ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема, позивача.

Так, позивач станом на момент прийняття оскарженого наказу працював у Технологічному коледжі за основним місцем роботи на педагогічній посаді викладача циклової комісії математико-природничих дисциплін з передбаченим педагогічним навантаженням на 2022/2023 н.р. 946 год., (1,3 ставки) у сфері загальної середньої освіти.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин, позивач відповідно до ст. 23 Закон №3543, не підлягав призову на військову службу під час мобілізації.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає вірними висновок суду попередньої інстанції про те, що оскаржений наказ прийнятий всупереч вимогам статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме положенню, яке передбачає, що не підлягають призову під час мобілізації педагогічні працівники закладів професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють у закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки, через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року у справі №380/7109/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
С. М. Кузьмич