Справа № 520/3732/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Сагайдак В.В.

26 березня 2024 р.Справа № 520/3732/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:

20.02.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України (далі ДСА України) щодо не забезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області (далі ТУ ДСА в Житомирській області) та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області (далі ТУ ДСА в Харківській області) в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати його суддівської винагороди за період з 01.01.2021 року по 20.11.2022 року виходячи із встановленого на 01.01.2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 грн та на 01.01.2022 року у розмірі 2481 грн.;

- зобов`язати ДСА України забезпечити ТУ ДСА в Житомирській області та ТУ ДСА в Харківській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати його суддівської винагороди за період з 01.01.2021 року по 10.11.2022 року, нарахованої виходячи із встановленого на 01.01.2021 прожиткового мінімуму для працездатних осіб розмір якого становить 2270 грн, а станом на 01.01.2022 року 2481,00 грн;

- визнати протиправними дії ТУ ДСА в Харківській області щодо нарахування та виплати його суддівської винагороди за період 01.01.2021 року по 02.05.2022 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102 грн.;

- зобов`язати ТУ ДСА в Харківській області нарахувати та виплатити його суддівську винагороду за період з 01.01.2021 року по 02.05.2022 року, обчисливши її розмір виходячи у 2021 році з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 грн. та у 2022 році 2481 грн., із урахуванням виплачених сум та із проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів;

- визнати протиправними дії ТУ ДСА в Житомирській області щодо нарахування та виплати його суддівської винагороди за період 04.05.2022 року по 20.12.2022 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102 грн.;

- зобов`язати ТУ ДСА в Житомирській області нарахувати та виплатити його суддівську винагороду за період з 04.05.2022 року по 20.12.2022 року, обчисливши її розмір виходячи у 2022 році з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 грн, із урахуванням виплачених сум та із проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що він у спірний період працював суддею Дергачівського районного суду Харківської області, а у період з 04.05.2022 року по 20.12.2022 року був відряджений до Чуднівського районного суду Житомирської області. За період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року та з 01.01.2022 року по 20.12.2022 року відповідачі нарахували суддівську винагороду з урахуванням величини «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», в розмірі 2102 гривні. Однак, відповідно до приписів спеціального законодавства, відповідачі повинні були нарахувати суддівську винагороду, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2021 року в розмірі 2270 гривень, та на 01.01.2022 року 2481 гривень. Внаслідок цього розмір його суддівської винагороди за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року та з 01.01.2022 року по 20.12.2022 року не відповідав розміру, установленому спеціальним законом, у зв`язку з чим вважає, що порушено його право на належне матеріальне забезпечення.

У запереченнях на адміністративний позов відповідач ТУ ДСА в Житомирській області, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 зазначив, що у період з 04.05.2022 року по 20.12.2022 року суддівська винагорода нараховувалася та виплачувалася відповідно до ст. 135 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402-VIII), ст. 7 Закону України від 02.12.2021 року № 1928-IX «Про Державний бюджет на 2022 рік» (далі Закон № 1928-IX), виходячи із розміру прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 грн. Також відповідач зазначив, що норма ч. 3 ст. 135 Закону № 1402-VIII є бланкетною, оскільки встановлює лише кількість прожиткових мінімумів для обчислення базового розміру посадового окладу судді місцевого суду (30), але не встановлює розміру прожиткового мінімуму, який необхідно для цього. Станом на час розгляду справи, норма ст. 7 Закону № 1928-IX не визнана неконституційною, тому підстави для її незастосування відсутні.

Крім того, відповідач зазначив, що ТУ ДСА як розпорядник коштів нижчого рівня не мав правових підстав для виплати суддівської винагороди без застосування обмежень, встановлених Законом № 1928-IX.

У запереченнях на адміністративний позов відповідач ТУ ДСА в Харківській області, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 зазначив, що ТУ ДСА як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, здійснює всі нарахування і виплати лише у межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом видатків на відповідний бюджетний період, затверджений відповідно до вимог Закону, та не має права самостійно, звужувати чи збільшувати розмір суддівської винагороди суддям.

Також відповідач повідомив, що ДСА України, як головним розпорядником бюджетних коштів, на 2021 рік було виділено ТУ ДСА в Харківській області кошти для нарахування та виплати суддівської винагороди з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2102 грн., відповідно до вимог абзацу 5 ст. 7 Закону України від 15.12.2020 року № 1082-IX «Про Державний бюджет на 2021 рік» (далі Закон № 1082-IX). Зазначене підтверджується листом ДСА № 11-759/21 від 16.01.2021 року «Про оплату праці» та розрахунком річного фонду суддівської винагороди на 2021 рік, а також затверджений штатний розпис Дергачівського районного суду Харківської області на 2021 рік. Положення ст. 7 Закону № 1082-IX не визнавались неконституційними, а отже підлягають обов`язковому виконанню. Відповідно до ст. 7 Закону № 1928-IX встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру, посадового окладу судді 1 січня 2102 грн., тобто залишився на рівні 2020 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.05.2023 року (справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження) задоволено вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 .

Так, судовим рішенням визнано протиправною бездіяльність ДСА України щодо не забезпечення ТУ ДСА в Житомирській області та ТУ ДСА в Харківській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 року по 20.11.2022 року виходячи із встановленого на 01.01.2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 грн та на 01.01.2022 року у розмірі 2481 грн.

Зобов`язано ДСА України забезпечити ТУ ДСА в Житомирській області та ТУ ДСА в Харківській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 року по 10.11.2022 року, нарахованої виходячи із встановленого на 01.01.2021 прожиткового мінімуму для працездатних осіб розмір якого становить 2270 грн, а станом на 01.01.2022 року 2481 грн.

Визнано протиправними дії ТУ ДСА в Житомирській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період 04.05.2022 року по 20.12.2022 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102 грн.

Зобов`язано ТУ ДСА в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 04.05.2022 року по 20.12.2022 року, обчисливши її розмір виходячи у 2022 році з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 грн, із урахуванням виплачених сум та із проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.

Визнано протиправними дії ТУ ДСА в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період 01.01.2021 року по 02.05.2022 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102 грн.

Зобов`язано ТУ ДСА в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 01.01.2021 року по 02.05.2022 року, обчисливши її розмір виходячи у 2021 році з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 грн. та у 2022 році 2481 грн., із урахуванням виплачених сум та із проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.

Судове рішення вмотивовано тим, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, відповідач неправильно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом.

Не погодившись із судовим рішенням, ТУ ДСА в Житомирській області подано апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права вважає його безпідставним, та просить скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Аргументи, наведені ТУ ДСА в Житомирській області в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Судом установлено, що Рішенням Харківської обласної Ради народних депутатів п`ятої сесії XXI скликання від 13.09.1991 року ОСОБА_1 призначено на посаду народного судді Дергачівського районного народного суду (а.с. 14).

Постановою Верховної Ради України від 05.07.2001 року № 2613-ІІІ позивач був обраний на посаду судді Дергачівського районного суду Харківської області безстроково (а.с. 15-17).

Згідно наказу від 29.04.2022 року № 02-03/52 Дергачівського районного суду Харківської області «Про відрядження судді Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 до Чуднівського районного суду Житомирської області» на виконання рішення Голови Верховного Суду від 26.04.2022 року «Про відрядження судді Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 до Чуднівського районного суду Житомирської області» відряджено суддю Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 до Чуднівського районного суду Житомирської області для здійснення правосуддя з 02.05.2022 року (а.с. 23).

Згідно наказу № 18-к від 04.05.2022 року Чуднівського районного суду Житомирської області про тимчасове зарахування судді Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 до штату Чуднівського районного суду Житомирської області на виконання рішення Верховного Суду від 26.04.2022 року № 9/0/149-22 «Про відрядження судді Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 до Чуднівського районного суду Житомирської області» тимчасово зараховано суддю Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 до штату Чуднівського районного суду Житомирської області з 04.05.2022 року (а.с. 24).

Згідно наказу № 38-к від 25.11.2022 року Чуднівського районного суду Житомирської області про відрахування судді Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 зі штату Чуднівського районного суду Житомирської області на виконання рішення Верховного Суду від 22.11.2022 року № 9/1 /149-22 «Про дострокове припинення відрядження судді Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 до Чуднівського районного суду Житомирської області» суддю Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 відраховано зі штату Чуднівського районного суду Житомирської області з 20.12.2022 року.

Із відомостей штатного розпису на 2021 рік та 2022 рік Дергачівського районного суду Харківської області (а.с. 55, 57) вбачається, що оклад судді визначено у сумі 63 060 грн, тобто суддівську винагороду за вказаний період обчислено з урахуванням розміру прожиткового мінімуму, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 грн.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що ст. 130 Конституції України установлено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі Закону № 1402-VIII зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Статтею 4 Закону № 1402-VIII установлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За правилами ч. 2 ст. 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до ч. 3 ст. 135 Закону № 1402-VIII (що за рішенням Конституційного Суду від 11.03.2020 року у справі № 4-р/2020 діє в редакції Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України») базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Статтею 7 Закону № 1082-IX установлено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2189 гривень, з 1 липня 2294 гривні, з 1 грудня 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 1921 гривня, з 1 липня 2013 гривень, з 1 грудня 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2395 гривень, з 1 липня 2510 гривень, з 1 грудня 2618 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2270 гривень, з 1 липня 2379 гривень, з 1 грудня 2481 гривня; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 1769 гривень, з 1 липня 1854 гривні, з 1 грудня 1934 гривні.

Статтею 7 Закону № 1928-IX установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні; працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні.

Судом установлено, що суддівську винагороду ОСОБА_1 у спірному періоді (з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року та з 01.01.2022 року по 20.12.2022 року) обчислено на підставі приписів статті 7 Законів № 1082-IX та № 1928-IX із урахуванням розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, 2102 грн..

Водночас, варто наголосити на тому, що визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом № 1402-VIII) гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема в рішеннях від 03.06.2013 року №3-рп/2013 та від 04.12.2018 року №11-р/2018.

Виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII. Норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) не застосовуються.

Пунктом 1 ч. 3 та п. 1 ч. 4 ст. 135 Закону № 1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відтак, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, безпосередньо залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 року № 966-XIV (далі Закон № 966-XIV) дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 966-XIV, прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

За приписами частин 2, 3 ст. 1 Закону № 966-XIV прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 966-XIV прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді».

Разом з тим, статтею 7 Законів № 1082-IX та № 1928-IX разом із встановленням на 01.01.2021 року та на 01.01.2022 року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2270 грн. та 2481 грн., був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого становить 2102 гривень.

До 2021 року для розрахунку базового розміру посадового окладу застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено ст. 135 Закону № 1402-VIII.

Колегія суддів зауважує, що зміни до Закону № 1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, а також в Закон № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, а тому законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, немає.

У рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2020 року №5-рп(II)/2020 йдеться, що до судів різних видів юрисдикції ставиться вимога застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): "закон пізніший має перевагу над давнішим" (lex posterior derogat priori) - "закон спеціальний має перевагу над загальним" (lex specialis derogat generali) - "закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим" (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Разом з тим, Законами № 1082-IX та № 1928-IX фактично змінено складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена ч. 2 ст. 130 Конституції України і ч. 3 ст. 135 Закону № 1402-VIII.

Колегія суддів зауважує, що Закони № 1082-IX та № 1928-IX не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми.

Таким чином, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону, тобто Закону № 1402-VIII, а положення Закону № 966-XIV вважати загальними нормами.

На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у рішеннях від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 року №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Отже, Законом № 1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, Державна судова адміністрація України неправильно визначилася із розрахунковою величиною посадового окладу, застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом.

Відтак, колегія суддів приходить висновку, що заміну гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2021 року (2270 гривень) та на 01 січня 2022 року (2481 грн), на іншу розрахункову величину, яка Законом № 1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 гривень) у період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року та з 01.01.2022 року по 20.12.2022 року слід визнати безпідставною.

Отже, розмір суддівської винагороди позивача у спірний період встановлено статтею 135 Закону № 1402-VIII, а тому позивач має право на перерахунок та виплату недоотриманих сум суддівської винагороди, яка повинна обчислюватися із урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого на 01 січня 2021 року складає 2270 гривень та на 01 січня 2022 року складає 2481 грн.

Отже, позовні вимоги про визнання протиправними дій ТУ ДСА у Харківській області щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року та за період з 01.01.2022 року по 02.05.2022 року, та дій ТУ ДСА у Житомирській області щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за період з 04.05.2022 року по 20.12.2022 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 в розмірі 2102 гривень та похідні від них вимоги про зобов`язання ТУ ДСА у Харківській області та ТУ ДСА у Житомирській області вчинити дії для відновлення порушених прав позивача, підлягають задоволенню.

Засади та порядок фінансування судів установлені статтями 148, 149 Закону № 1402-VIII.

Частинами 3, 4 ст. 148 Закону № 1402-VIII установлено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють, зокрема, Державна судова адміністрація України щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України . Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Закону № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Повноваження та види розпорядників бюджетних коштів визначені статтею 22 Бюджетного кодексу України (далі БК України), відповідно до частини першої якої, за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, Державна судова адміністрація України, , інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників (п. 1 ч. 2 ст. 22 БК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 22 БК України головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема, отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань (пункт 3); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством (пункт 4).

Частиною 1 ст. 23 БК України встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідно до пункту 1 Положення про ДСА України, що затверджене рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 року №141/0/15-19 (далі Положення), ДСА України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом.

ДСА України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів (пункт 2 Положення).

Пунктом 3 Положення передбачено, що територіальні управління Державної судової адміністрації України є територіальними органами ДСА України.

Зважаючи на наведені положення статей 148, 149 Закону № 1402-VIII у зіставленні з положеннями частин 1, 2, 5 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Бюджетного Кодексу України, виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України.

Територіальний орган Державної судової адміністрації України здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які Державна судова адміністрація України затвердила у його кошторисі на 2021 рік та 2022 рік.

Відтак, невиплата ОСОБА_1 суддівської винагороди в повному обсязі пов`язана із діяльністю ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх судів (крім Верховного Суду; стаття 148 Закону №1402-VIII) як суб`єкта владних повноважень, діями якого порушено права позивача.

Із урахуванням статусу ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів та учасника бюджетного процесу у питаннях фінансування судової системи Верховний Суд у постанові від 24.09.2020 року у справі № 280/788/19 дійшов висновку про правильність рішення судів у спорі «щодо розміру суддівської винагороди», яким зобов`язано ДСА України здійснити фінансування розпорядника коштів нижчого рівня з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого для виконання рішень судів на користь суддів, для проведення виплати судді недоотриманих сум суддівської винагороди.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності ДСА України щодо незабезпечення ТУДС в Полтавській області у повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року, виходячи із встановленого на 01.01.2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 грн. та за період з 01.01.2022 року по 10.11.2022 року, виходячи із встановленого на 01 січня 2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481 грн..

Як наслідок, похідні від них вимоги про зобов`язання ДСА України вчинити дії, необхідні для відновлення порушених прав позивача підлягають задоволенню у спосіб зобов`язання забезпечити ТУ ДСА в Житомирській області та ТУ ДСА в Харківській області бюджетними асигнуваннями, необхідними та достатніми для проведення видатків з виплати суддівської винагороди позивачу за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року включно, нарахованої виходячи з встановленого на 01 січня 2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого становить 2270 гривень, та за період з 01.01.2022 року по 20.12.2022 року включно, нарахованої виходячи з встановленого на 01 січня 2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого становить 2481 гривень.

Позиція суду узгоджується із практикою застосування норм матеріального права Верховним Судом та його висновками, викладеними у постановах від 10.11.2021 року у справі № 400/2031/21 та від 30.11.2021 року у справі № 360/503/21, від 02.06.2023 року у справі № 400/4904/21, від 13.07.2023 року у справі № 280/1233/22, від 24.07.2023 року у справі № 280/9563/21, від 25.07.2023 року у справі № 120/2006/22-а, від 26.07.2023 року у справі № 240/2978/22, від 27.07.2023 року у справі № 240/3795/22, від 20.11.2023 року у справі № 120/709/22-а.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про те, що він як розпорядник бюджетних коштів не міг виплачувати позивачу суддівську винагороду понад виділені йому для цього бюджетні асигнування та на власний розсуд вирішувати який нормативно-правовий акт потрібно виконувати, оскільки ТУ ДСА в Житомирській області не надано доказів виділення коштів ДАС України за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» протягом періоду з 04.05.2022 року по 20.12.2022 року не у повному обсязі.

Крім того колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ТУ ДСА в Житомирській області про скасування судового рішення в частині, якою судом задоволено вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 до ТУ ДСА в Харківській області та ДСА України, оскільки апеляційна скарга в цій частині не вмотивована та не містить доводів щодо неправомірності рішення суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін (п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України).

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц