Справа № 200/4446/22
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року справа №200/4446/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року (повне судове рішення складено 25 грудня 2023 року) у справі № 200/4446/22 (суддя в І інстанції Ушенко С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - Управління), в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення № 55 від 04.01.2022 про відмову у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до статті 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі Закон № 1697-VII);

зобов`язати зарахувати до стажу роботи на посадах прокурора, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону № 1697-УІІ, строк навчання на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого з 01 серпня 2007 року по 14 липня 2008 року, тобто 00 років 10 місяців 14 днів, як військову службу, а також половину строку навчання на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого з 31 липня 2003 року по 31 липня 2007 року;

зобов`язати зарахувати до вислуги років, що дає право на пенсію згідно зі ст. 86 Закону № 1697-VII, період безпосередньої участі в антитерористичній операції з 25 грудня 2015 року по 30 квітня 2018 року та період безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганських областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів з 01 травня 2018 року по 10 вересня 2020 року з розрахунку один місяць служби за три місяці служби, виходячи з розміру 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці відповідно до положень частин другої, третьої та четвертої статті 86 Закону № 1697-VII;

зобов`язати повторно розглянути заяву від 29 грудня 2021 року щодо призначення пенсії за вислугою років згідно зі статтею 86 Закону № 1697-VII.

В обґрунтування позову посилався на те, що з 31.07.2003 по 31.07.2007 він навчався як студент на денній формі навчання у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого, а з 01.08.2007 по 14.06.2008 навчався на Військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого та йому було присвоєне військове звання «лейтенант». У період з 25.12.2015 по 30.04.2018, виконуючи службові обов`язки на прокурорських посадах у статусі одночасно як військовослужбовця офіцерського складу Збройних Сил України так і прокурора, безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, а з 01.05.2018 по 10.09.2020 у статусі одночасно військовослужбовця офіцерського складу Збройних Сил України та прокурора приймав участь в операції об`єднаних сил, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях.

Зазначав, що 29.12.2021 ним до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області подано заяву на призначення пенсії за вислугою років відповідно до положень ст. 86 Закону № 1697-VII, яка за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, рішенням якого від 04.01.2022 № 55 йому відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років.

Вказаним рішенням відповідачем не зараховано до вислуги років період навчання з 01.01.2004 по 30.06.2007, періоди безпосередньої участі як військовослужбовця офіцерського складу в антитерористичній операції з 25.12.2015 по 30.04.2018, а також участі як військовослужбовця офіцерського складу в операції об`єднаних сил, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів з 01.05.2018 по 10.09.2020 із розрахунку один місяць служби за три місяці служби.

Вважав дії відповідача протиправними, оскільки вони порушують його конституційні права, у зв`язку із чим просить скасувати рішення відповідача від 04.01.2022 № 55 та зобов`язати відновити його порушені права.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 55 від 04.01.2022 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до статті 86 Закону № 1697-VII.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 грудня 2021 року про призначення пенсії за вислугу років згідно зі статтею 86 Закону № 1697-VII.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до його вислуги років, що дає право на пенсію у відповідності до частини шостої статті 86 Закону № 1697-VII, половину строку навчання у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого з 31.07.2003 по 30.06.2007, строку навчання на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого з 01 серпня 2007 року по 14 липня 2008 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до його вислуги років та до стажу роботи на посадах прокурорів, що дає право на пенсію за вислугою років відповідно до ст. 86 Закону № 1697-VII, період безпосередньої участі в антитерористичній операції з 25 грудня 2015 року по 30 квітня 2018 року та період безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганських областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів з 01 травня 2018 року по 10 вересня 2020 року, з розрахунку один місяць служби за три місяці служби.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що час роботи на спеціальних посадах осіб, які на той час не мали вищої юридичної освіти, не повинен зараховуватися до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років (вказані правові висновки підтверджено у рішеннях Верховного Суду України у справі № 21-727а16 від 17.05.2016, справі № 21-428а16 від 25.05.2016, справа № 21-6601а15 від 18.05.2016).

Враховуючи вище наведене, даний період навчання зараховується до загального страхового стажу за умови сплати страхових внесків, а спеціальний стаж є вужчою категорією за загальний стаж, а тому підстав зараховувати такий стаж законодавець не знаходить.

Час проходження військової служби зараховується до загального трудового стажу, однак зазначений період не може бути зарахований до 25-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років (підтверджується відповідними висновками у рішенні Верховного Суду України у справі № 21-114а15 від 14.04.2015, № 21-555а14 від 20.01.2015, ВАСУ, справа № К/800/52006/13 від 11.03.2015).

При цьому Головне управління не погоджується з висновками суду І інстанції щодо можливості зарахування періодів безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції та у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської операції у періоди з 25.12.2015 по 30.04.2018 та з 01.05.2018 по 10.09.2020 у кратному розмірі з розрахунку один місяць служби за три місяці служби до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. Таке зарахування можливе виключно за умови звернення з заявою про призначення пенсії на підставі ст. 115 Закону № 1058.

В той же час, на думку апелянта, в рішенні від 25.12.2023 суд помилково обґрунтовує таку можливість зарахування, посилаючись на норми Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII) та Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), натомість спеціальним законом, який визначає виключний перелік періодів, які можливо зарахувати до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років і до стажу на прокурорсько-слідчих посадах є Закон № 1697-VII, чинний на момент звернення до органу Пенсійного фонду України з відповідною заявою про призначення пенсії.

Також зазначав про втручання судом в дискреційні повноваження орану пенсійного фонду з нарахування, призначення, перерахунку, обчислення та виплати пенсій.

Крім того, щодо стягнення судового збору зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Згідно з п. 20 та 29 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Головною військовою прокуратурою Генеральної прокуратури України 17 серпня 2016 року.

Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 16 серпня 2012 року містяться наступні записи щодо спірних періодів:

- з 01.08.2007 по 14.06.2008 курсант військово-юридичного факультету Національної юридичної академії України ім. Я. Мудрого;

- з 18.06.2008 по 14.08.2012 проходив службу на прокурорсько-слідчих посадах в органах військової прокуратури;

- з 14.02.2011 прийняв Присягу працівника прокуратури в Прокуратурі Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері;

- з 15.08.2012 призначений старшим прокурором Харківської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері;

- 22.08.2014 Прокуратура Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері реорганізована шляхом перетворення у військову прокуратуру Центрального регіону України;

- 30.01.2015 звільнений з займаної посади у зв`язку зі вступом на військову службу (п. 3 ст. 36 КЗпП України);

- з 31.01.2015 по 10.09.2020 проходив військову службу в органах військової прокуратури на прокурорських посадах в Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил;

- 11.09.2020 призначений на посаду прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях в Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил;

- 01.04.2021 призначений на посаду начальника управління організацій процесуального керівництва, нагляду за виконанням судових рішень та при проведенні оперативно розшукової діяльності.

Згідно витягу з Наказу начальника Військово-юридичного факультету Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого від 31.07.2003 № 343-С ОСОБА_1 зараховано студентом Інституту підготовки кадрів для органів прокуратури України та денних факультетів Військово-юридичного факультету № 6.

Відповідно до витягу з Наказу начальника Військово-юридичного факультету Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого (по стройовій частині) від 01.08.2007 № 88 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу факультету та поставлено на всі види забезпечення по курсантській нормі з 1 серпня 2007 року, присвоєно військове звання «рядовий» і призначено на посаду курсанта.

Як вбачається з Додатку до диплому про вищу освіту серії НОМЕР_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив навчання (дата вступу 2007 рік, дата випуску 2008 рік) у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого, з терміном навчання 10 місяців, за формою навчання - «з відривом від виробництва» та отримав диплом «Спеціаліста» серії МО № 13639291 від 14.06.2008 за спеціалізацією «Право/правознавство прокурорсько-слідча».

Згідно Додатку до диплому про вищу освіту серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив навчання (дата вступу 2003 рік, дата випуску 2007 рік) у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого, з терміном навчання 4 роки, за формою навчання - «з відривом від виробництва» та отримав диплом «Бакалавра» серії ХА № 32151944 від 30.06.2007, за спеціалізацією «Право/правознавство».

Як вбачається з Додатку до диплому про вищу освіту серії НОМЕР_6 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив навчання (дата вступу 2007 рік, дата випуску 2008 рік) у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого, з терміном навчання 10 місяців, за формою навчання - «денна» та отримав диплом «Спеціаліста» серії НОМЕР_6 від 14.06.2008 за спеціалізацією «Право/правознавство».

Відповідно до довідки начальника Військово-юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого від 19.11.2021 № 54/153, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1 серпня 2007 року по 14 липня 2008 року навчався на Військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого на посаді курсанта. Наказом Міністра оборони України від 14 червня 2008 року № 402 йому, у зв`язку із закінченням Військово-юридичного факультету Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, присвоєно військове звання «лейтенант». 15 липня 2008 року вибув у розпорядження Генеральної прокуратури України, м. Київ.

Згідно витягу з Наказу начальника Військово-юридичного факультету Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого (по стройовій частині) від 14.06.2008 №79 ОСОБА_1 з 15 липня 2008 року знято з усіх видів забезпечення та відповідно до Наказу Міністра оборони України від 14 червня 2008 року №402 направлено у розпорядження Генеральної прокуратури України, м. Київ, із залишенням на військовій службі.

У довідці від 08 листопада 2021 року № 496 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, виданої Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил зазначено про те, що ОСОБА_1 з 25.12.2015 по 30.04.2018 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежного суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції відповідно на посадах прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчого відділу, заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчого відділу, начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчого відділу військової прокуратури сил антитерористичній операції.

ІНФОРМАЦІЯ_2 довідкою від 25.11.2021 № 4/460 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України підтвердив, що ОСОБА_1 з 25.12.2015 по 30.04.2018 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції м. Краматорськ Донецької області.

У довідці від 08 листопада 2021 року № 495 про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, виданої Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил зазначено про те, що ОСОБА_1 в період з 01 травня 2018 року по 10 вересня 2020 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

ІНФОРМАЦІЯ_2 довідкою від 25.11.2021 № 5/461 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України підтвердив, що ОСОБА_1 з 01 травня 2018 року по 10 вересня 2020 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції м. Краматорськ Донецької області.

Відповідно до довідки Спеціалізованої прокуратури у військовій сфері об`єднаних сил від 4 листопада 2021 року № 494 ОСОБА_1 працював на посаді прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях з 11.09.2020 по 31.05.2020, з 01.04.2021 по теперішній час працює на посаді начальника управління організації процесуального керівництва, нагляду за виконанням судових рішень та при проведенні оперативно-розшукової діяльності Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил.

Згідно довідки про складові заробітної плати/грошового забезпечення від 10.12.2021 №14-472 вих-21, виданої Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, ОСОБА_1 працює у Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил на посаді начальника управління організації процесуального керівництва, нагляду за виконанням судових рішень та при проведенні оперативно-розшукової діяльності, заробітна плата/грошове забезпечення станом на 01 листопада 2021 року становить: посадовий оклад 47 232,00 грн., надбавка за вислугу років 11 808,00 грн., усього 59 040,00 грн.

Відповідно до довідки про доходи військової служби, нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески ІНФОРМАЦІЯ_3 від 29.11.2021 № 253/ВФЗ позивач проходив службу у військовій прокуратурі Харківського гарнізону Центрального регіону, знаходився на фінансовому забезпеченні в ІНФОРМАЦІЯ_4 з серпня 2008 року по серпень 2012 року.

Згідно довідки про проходження військової служби, нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески від 15.11.2021 № 18/43ПФ вих-21, виданої Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, позивач проходив службу у військовій прокуратурі Харківського гарнізону Центрального регіону України з 31.01.2015 по 18.08.2015.

Довідкою Офісу Генерального прокурора про проходження військової служби, нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески від 25.11.2021 № 21-884зпм підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу у військовій прокуратурі об`єднаних сил антитерористичної операції Генеральної прокуратури України з 19.08.2015 по 31.01.2018.

Наказом Військової прокуратури об`єднаних сил від 10 вересня 2020 року № 587к оголошено вислугу років, включаючи пільгову вислугу років позивачу станом на 01 вересня 2020 року. Так, відповідно до списку до наказу вислуга років позивача склала 24 років 04 місяці 28 днів (пільгова вислуга 9 років 4 місяців 14 днів).

Згідно наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 10.09.2020 № 449 відповідно до пункту 18 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 19.09.2019 № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

29.12.2021 позивач, працюючи в органах прокуратури, звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до положень ст. 86 Закону № 1697-VII.

Згідно положень пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1 (далі - Порядок № 22-1, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Заява позивача про призначення пенсії від 29.12.2021 була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, за результатом якої прийнято рішення від 04.01.2022 № 55 про відмову у призначенні пенсії за вислугою років згідно Закону № 1697-VII.

Рішення про відмову в призначенні пенсії мотивоване тим, що за результатом розгляду документів, доданих до заяви, до стажу роботи на посадах прокурорів не зараховано період навчання у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого з 01.01.2004 по 30.06.2007 згідно диплому, оскільки відсутні дані у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу.

За наданими документами вислуга років становить 13 років 06 місяців, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 13 років 04 місяці. Також у рішенні зазначено, що заявник продовжує працювати. Враховуючи означене, прийнято рішення відмовити у призначенні пенсії за вислугою років згідно Закону № 1697-VII у зв`язку з відсутністю на день звернення необхідної вислуги років та стажу роботи на посадах прокурорів.

Як вбачається з розрахунку стажу за Формою РС-право, відповідачем не зараховано періоди військової служби позивача з 25.12.2015 по 30.04.2018 та з 01.05.2018 по 10.09.2020 в кратному обчисленні.

Не погодившись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за вислугою років згідно Закону № 1697-VII, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволені позовні вимоги. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон № 1697-VII.

Відносини з приводу соціального захисту прокурорів врегульовані приписами Розділу IX Закону № 1697-VII.

Відповідно до частини першої статті 86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії (частина другої статті 86 Закону № 1697-VII).

Частиною 8 статті 86 Закону № 1697-VII визначено, що право на пенсію за вислугу років мають особи, які, в тому числі, безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури.

Пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами (частина 13 статті 86 Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до статті 15 Закону № 1697-VII прокурором органу прокуратури є: 1) Генеральний прокурор; 2) перший заступник Генерального прокурора; 3) заступник Генерального прокурора; 4) заступник Генерального прокурора - Головний військовий прокурор; 4-1) заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; 5) керівник підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі перший заступник та заступник Головного військового прокурора, керівник підрозділу Головної військової прокуратури на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України); 6) заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); 7) прокурор Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); 8) керівник регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 9) перший заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 10) заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 11) керівник підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 12) заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 13) прокурор регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 14) керівник місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 15) перший заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 16) заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 17) керівник підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої).

У відповідності до частини 6 статті 86 Закону № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів;

слідчими, суддями;

на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою;

у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання;

на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України;

на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури;

військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання;

відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

З аналізу вищенаведених норм випливає, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку, за наявності на день звернення з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років. При цьому, до вислуги років, що дає право на пенсію зараховується: військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Щодо позовних вимог про зарахування періоду навчання у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого з 01 серпня 2007 року по 14 липня 2008 року до стажу роботи на посадах прокурорів, як військову службу, а також половину строку навчання на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого з 31 липня 2003 року по 31 липня 2007 року.

Судами досліджено, поданий позивачем диплом бакалавра серії НОМЕР_5 від 30.06.2007 та додаток до диплому про вищу освіту серії НОМЕР_5 , відповідно до яких ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив навчання (дата вступу 2003 рік, дата випуску 2007 рік) у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого, з терміном навчання 4 роки, за формою навчання - «з відривом від виробництва» та отримав диплом «Бакалавра» серії ХА № 32151944 від 30.06.2007, за спеціалізацією «Право/правознавство».

Крім того, згідно диплому спеціаліста серії НОМЕР_4 від 14.06.2008 та додатку до диплому про вищу освіту серії НОМЕР_4 позивач проходив навчання (дата вступу 2007 рік, дата випуску 2008 рік) у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого, з терміном навчання 10 місяців, за формою навчання - «з відривом від виробництва» та отримав диплом «Спеціаліста» серії МО № 13639291 від 14.06.2008 і здобув кваліфікацію «юриста», офіцера військового управління тактичного рівня.

Водночас, слід зазначити, що пунктом 6 Положення про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 2 червня 1993 р. № 161 (наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства освіти і науки № 1310 від 13.11.2014) визначено форми навчання.

Відповідно до пп.6.1 пункту 6 Положення навчання у вищих навчальних закладах здійснюється за такими формами: денна (стаціонарна); вечірня; заочна (дистанційна); екстернат. Можливе поєднання різних форм навчання.

Підпункти 6.2 та 6.3 пункту 6 Положення визначають, що денна (стаціонарна) форма навчання є основною формою здобуття певного рівня освіти або кваліфікації з відривом від виробництва. Організація навчального процесу на денній (стаціонарній) формі навчання здійснюється вищим навчальним закладом згідно з державними стандартами освіти і даним Положенням. Вечірня і заочна (дистанційна) форми навчання є формами здобуття певного рівня освіти або кваліфікації без відриву від виробництва. Організація навчального процесу на вечірній і заочній (дистанційній) формах навчання здійснюється вищим навчальним закладом згідно з державними стандартами освіти і даним Положенням з урахуванням передбачених чинним законодавством пільг для осіб, які поєднують роботу з навчанням.

В контексті викладеного, слід зазначити, що денна (стаціонарна) форма навчання є основною формою здобуття певного рівня освіти або кваліфікації і передбачає таке навчання як з відривом від виробництва.

Вечірня і заочна (дистанційна) форми навчання є формами здобуття певного рівня освіти або кваліфікації і надає право здобувачеві здійснювати таке навчання без відриву від виробництва.

Аналізуючи вищенаведене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що оскільки позивач у період з 31.07.2003 по 30.06.2007 навчався у вищому навчальному закладі з відривом від виробництва, а саме на денній формі навчання, тому слід зарахувати до його вислуги років, що дає право на пенсію у відповідності до частини шостої статті 86 Закону № 1697-VII, половину строку навчання у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого з 31.07.2003 по 30.06.2007, а не по 31.06.2007, як помилково зазначено позивачем у позовних вимогах.

Разом з тим, як вбачається з трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 від 16 серпня 2012 року, з 01.08.2007 по 14.06.2008 він був курсантом військово-юридичного факультету Національної юридичної академії України ім. Я. Мудрого.

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_7 від 06 вересня 2007 року позивач з 01.08.2007 по 14.06.2008 проходив військову службу курсантом Національної юридичної академії України ім. Я. Мудрого.

При цьому, слід звернути увагу, що аналіз наведених вище норм свідчить про те, що законодавство розрізняє поняття «вислуги років, що дає право на пенсію» і «стажу роботи на прокурорських посадах». Отже, посади, період роботи на яких зараховується до стажу роботи на прокурорських посадах і до вислуги років, що дає право на пенсію, є відмінними. У той же час, до вислуги років, що дає право на пенсію, включається весь стаж роботи на прокурорських посадах.

Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов`язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред`являють особливі вікові, освітні, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Тобто, за вищенаведених положень Закону № 1697-VII, половина строку навчання у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого зараховується саме до вислуги років, що дає право на пенсію, натомість не відноситься до спеціального стажу - стажу роботи на прокурорських посадах, оскільки не визначена статтею 15 цього Закону.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для зарахування половини строку навчання у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого з 31.07.2003 по 30.06.2007 до стажу роботи на посадах прокурорів.

Щодо зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи на посадах прокурора, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону № 1697-VІІ строку навчання на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого з 01 серпня 2007 року по 14 липня 2007 року, як військову службу.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 3 статті 1 вказаного Закону визначено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною шостої статті 2 Закону № 2232-XII визначено такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Таким чином, приписами чинного законодавства визначено, що військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів) є одним із видів військової служби.

Частиною 11 статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що кожен громадянин України, вперше вступаючи на військову службу до Збройних Сил України, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народу і скріплює її власноручним підписом. Іноземець або особа без громадянства, який (яка) вперше приймається на військову службу до Збройних Сил України, бере офіційне зобов`язання неухильно додержуватися Конституції та законів України, сумлінно виконувати обов`язки військової служби.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 24 Закону № 2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону № 2232-ХІІ зазначено, що навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 2232-ХІІ (в редакції, чинній станом на дату зарахування позивача на військово-юридичний факультет Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого) військову підготовку студентів вищих навчальних закладів (денної форми навчання) за програмою офіцерів запасу проходять громадяни віком до 25 років, придатні до військової служби за станом здоров`я та морально-діловими якостями.

Військова підготовка студентів вищих навчальних закладів за програмою офіцерів запасу, крім вищих медичних навчальних закладів, проводиться на добровільних засадах, є одним з основних видів навчання і включається до визначеної державою складової освіти вищих навчальних закладів як самостійний розділ.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону № 2232-ХІІ (в редакції, чинній станом на дату зарахування позивача на військово-юридичний факультет Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого) студентам, які пройшли повний курс військової підготовки за програмою офіцерів запасу, склали встановлені іспити і атестовані до офіцерського складу, після закінчення вищого навчального закладу присвоюється відповідне первинне військове звання офіцера запасу.

Згідно з частиною 1 статті 61 Закону України «Про вищу освіту» особами, які навчаються у закладах вищої освіти, є: 1) здобувачі вищої освіти; 2) інші особи, які навчаються у закладах вищої освіти.

Відповідно до частини 2 вказаної статті здобувачами вищої освіти є:

1) студент - особа, зарахована до закладу вищої освіти з метою здобуття вищої освіти ступеня молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра;

2) курсант - особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого військового навчального закладу (закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання), військового інституту як підрозділу закладу вищої освіти і навчається з метою здобуття вищої освіти за певним ступенем та якій присвоєно військове звання рядового, сержантського і старшинського складу або спеціальне звання рядового, молодшого начальницького складу або таке звання вона мала під час вступу на навчання. Статус курсанта може надаватися окремим категоріям осіб, які навчаються у невійськових закладах вищої освіти, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого військового навчального закладу (закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання) з метою здобуття вищої освіти і має військове звання офіцерського складу або відповідне спеціальне звання середнього чи старшого начальницького складу, має статус слухача вищого військового навчального закладу (закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання).

Водночас, як вже вказано, початком проходження військової служби вважається: день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які добровільно вступають на військову службу, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Як встановлено судами, відповідно до витягу з наказу начальника Військово-юридичного факультету Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого (по стройовій частині) від 01.08.2007 № 88 позивача зараховано до списків особового складу факультету та поставлено на всі види забезпечення по курсантській нормі з 1 серпня 2007 року, присвоєно військове звання «рядовий» і призначено на посаду курсанта.

Відповідно до довідки начальника Військово-юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого від 19.11.2021 № 54/153 позивач з 1 серпня 2007 року по 14 липня 2008 року навчався на Військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого на посаді курсанта. Наказом Міністра оборони України від 14 червня 2008 року № 402 позивачу, у зв`язку із закінченням Військово-юридичного факультету Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, присвоєно військове звання «лейтенант». 15 липня 2008 року вибув у розпорядження Генеральної прокуратури України м. Київ.

Згідно витягу з наказу начальника Військово-юридичного факультету Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого (по стройовій частині) від 14.06.2008 № 79 позивача з 15 липня 2008 року знято з усіх видів забезпечення та відповідно до наказу Міністра оборони України від 14 червня 2008 року № 402 направлено у розпорядження Генеральної прокуратури України м. Київ із залишенням на військовій службі.

Отже, позивача виключено зі списків особового складу факультету з 15 липня 2008 року, про що зазначено у витязі з наказу начальника Військово-юридичного факультету Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого (по стройовій частині) від 14.06.2008 року № 79.

Водночас, враховуючи приписи частини другої статті 24 Закону № 2232-ХІ, днем закінчення проходження позивачем військової служби на посаді курсанта вважається 14 липня 2008 року.

Таким чином, судами встановлено, що позивач з 01.08.2007 по 14.07.2008 навчався на Військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого на посаді курсанта. Час навчання позивача прирівнюється до проходження військової служби за період з 01.08.2007 по 14.07.2008 та, як наслідок, такий стаж повинен бути зарахований повністю до його вислуги років.

Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що відповідачу слід зарахувати до вислуги років, що дає право на пенсію у відповідності до частини шостої статті 86 Закону № 1697-VII строк навчання на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого з 01 серпня 2007 року по 14 липня 2008 року.

Щодо наявності підстав для зарахування до вислуги років позивача періоду його військової служби в кратному обчисленні.

Як вбачається з розрахунку стажу, відповідачем не зараховано періоди військової служби позивача з 25.12.2015 по 30.04.2018 та з 01.05.2018 по 10.09.2020 в кратному обчисленні. При цьому, розрахунок стажу містить інформацію, що відповідачем віднесено періоди роботи позивача з 25.12.2015 по 30.04.2018 та з 01.05.2018 по 10.09.2020 до професії: Прокурори/слідчий склад.

У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 16 серпня 2012 року містяться наступні записи щодо спірних періодів:

- з 31.01.2015 по 10.09.2020 позивач проходив військову службу в органах військової прокуратури на прокурорських посадах в Спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил.

З довідки від 08 листопада 2021 року № 496 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, виданої Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, вбачається, що позивач дійсно з 25.12.2015 по 30.04.2018 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежного суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції відповідно на посадах прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчого відділу, заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчого відділу, начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчого відділу військової прокуратури сил антитерористичній операції.

ІНФОРМАЦІЯ_2 довідкою від 25.11.2021 № 4/460 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України підтвердив, що позивач з 25.12.2015 по 30.04.2018 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції м. Краматорськ Донецької області.

У довідці від 08 листопада 2021 року № 495 про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, виданої Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил зазначено про те, що позивач в період з 01 травня 2018 року по 10 вересня 2020 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

ІНФОРМАЦІЯ_2 довідкою від 25.11.2021 № 5/461 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України підтвердив, що позивач з 01 травня 2018 року по 10 вересня 2020 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції м. Краматорськ Донецької області.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого Головною військовою прокуратурою Генеральної прокуратури України, 17 серпня 2016 року, позивач має статус учасника бойових дій.

Відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону № 1697-VII «Про прокуратуру», у редакції, чинній до 25.09.2019, військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

З 25.09.2019 частину четверту статті 27 виключено на підставі Закону України №113-IX від 19.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

Відповідно до ч. 4 ст. 83 Закону № 1697-VII «Про прокуратуру», у редакції, чинній до 25.09.2019, на військовослужбовців військової прокуратури поширюються усі передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими законодавчими актами про військову службу соціальні і правові гарантії.

З 25.09.2019 частину четверту статті 83 виключено на підставі Закону України №113-IX від 19.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

Відповідно до абзацу другого ч. 1 ст. 8 Закону № 2011-XII, у редакції Закону № 683-VIII від 15.09.2015, установлено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

З наведеного вбачається, що військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом № 1697-VII, разом з тим вони проходять військову службу і користуються соціальними і правовими гарантіями, передбаченими, зокрема Законом № 2011-XII.

При цьому, слід звернути увагу на те, що ч. 1 ст. 8 Закон № 2011-XII не містить застережень, що ці правила щодо часу проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період враховуються лише для призначення певного виду пенсії, зокрема, що призначаються на підставі Закону України 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В абзаці третьому п. 3 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону України № 113-IX від 19.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» зазначено, що за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Статтею 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, положеннями Закону № 2232-XII та Закону № 2011-XII передбачено зарахування періоду перебування на військовій службі до їх страхового стажу, стажу роботи та стажу роботи за спеціальністю.

Водночас, статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії, та встановлено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 27 червня 2018 року у справі № 750/9775/16-а, визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за три місяці: час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Пунктом 2.3 розділу 2 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 530 від 14 серпня 2014 року, передбачено, що час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу позивача для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

При цьому, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а вказав, що можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Висновок щодо зарахування вислуги років під час участі в антитерористичній операції, яку брала особа на час роботи в органах прокуратури, на пільгових умовах, тобто, один місяць служби за три місяці, викладено в постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі № 363/4080/16-а.

Також, слід наголосити, що положення Закону України «Про прокуратуру» у відповідній редакції не містять обмежень щодо зарахування до загальної вислуги років періодів вислуги державної служби (зокрема військової) на пільгових умовах.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідачем безпідставно не зараховано спірні періоди у пільговому обчисленні до вислуги років та є наявні підстави для зарахування цих періодів у пільговому обчисленні до спеціального стажу для призначення пенсії відповідно до Закону № 1697-VII з розрахунку один місяць служби за три місяці служби.

Суд зазначає, що незарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п. 3.1. Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо протиправності дій відповідача щодо незарахування до вислуги років позивача періодів проходження військової служби під час проведення антитерористичної операції з 25.12.2015 по 30.04.2018 та операції об`єднаних сил з 01.05.2018 по 10.09.2020 із розрахунку один місяць служби за три місяці служби.

Як встановлено судами і підтверджується матеріалами адміністративної справи, відповідачем за результатами розгляду заяви позивача від 29 грудня 2021 року прийнято рішення № 55 від 04.01.2022 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону № 1697-VII у зв`язку з незарахуванням до вислуги років останнього періодів проходження військової служби під час проведення антитерористичної операції з 25.12.2015 по 30.04.2018 та операції об`єднаних сил з 01.05.2018 по 10.09.2020 із розрахунку один місяць служби за три місяці служби.

Таким чином, оскільки зазначене рішення відповідача є індивідуальним актом та безпосередньо впливає на права позивача, необхідно визнати його протиправним та скасувати.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку вийти за межі позовних вимог та задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача № 55 від 04.01.2022 про відмову в призначенні пенсії позивачу за вислугу років відповідно до статті 86 Закону № 1697-VII та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 29 грудня 2021 року про призначення пенсії за вислугу років згідно зі статтею 86 Закону № 1697-VII та зарахувати до вислуги років, що дає право на пенсію у відповідності до частини шостої статті 86 Закону № 1697-VII половину строку навчання у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого з 31.07.2003 по 30.06.2007, строку навчання на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого з 01 серпня 2007 року по 14 липня 2008 року та зарахувати до вислуги років та до стажу роботи на посадах прокурорів, що дає право на пенсію за вислугою років відповідно до ст. 86 Закону № 1697-VII період безпосередньої участі в антитерористичній операції з 25 грудня 2015 року по 30 квітня 2018 року та період безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганських областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів з 01 травня 2018 року по 10 вересня 2020 року, з розрахунку один місяць служби за три місяці служби.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Щодо доводів апелянта про втручання суду в дискреційні повноваження пенсійного органу в частині зобов`язання призначити позивачеві пенсію, суд апеляційної інстанції зазначає, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Колегія суддів зазначає, що якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Щодо посилання апелянта на необґрунтоване стягнення судом першої інстанції судових витрат, суд зазначає, що за ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, оскільки позовні вимоги задоволені частково, судом обґрунтовано стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року у справі № 200/4446/22 залишити без змін.

Повне судове рішення 04 квітня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук