Справа № 420/1611/24
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2024-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1611/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 12 січня 2024 року надійшов позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 в якому позивач, просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 за №337 від 28.11.2023 року про призупинення виплати грошового забезпечення за самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 ;

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати додаткової грошової винагороди в повному обсязі ОСОБА_1 за листопад 2023 року 2023 року відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260;

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду на підставі Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 за листопад 2023 року.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії А2407 №100 від 29.11.2023 ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією, не з`явився вчасно без поважних причин на військову службу до тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 в межах населеного пункту АДРЕСА_1 , з відпустки, з 28.11.2023 по 29.11.2023 чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-11 КУпАП. Так, йому було надано щорічну основну відпустку на 15 діб, з 13.11.2023 - 27.11.2023. З метою прибуття до військової частини він 27.11.2023 направився зі свого місця проживання: с. Василівка Одеського району Одеської області до місця дислокації військової частини. Проте, проїхавши пару десятків кілометрів зрозумів, що через непогоду, а саме великої хуртовини, сильного снігопаду, та через те, що дорожнє покриття було нерозчищеним та були величезні затори, зрозумів, що не зможе вчасно прибути до військової частини. Про вказану обставину позивачем близько 16 год. 45 хв. було повідомлено в телефонному режимі командира взводу військової частини, а саме ОСОБА_2 . Разом з тим, позивач зранку 28.11.2023 близько 06 години ранку знову зателефонував командиру взводу ОСОБА_2 , щоб повідомити про неможливість добратися до місця дислокації військової частини, оскільки погодні умови не змінилися. Вже у вечері 28.11.2023 позивач все ж таки прибув до військової частини. Прибувши в частину дізнався про те, що відносно нього складено протокол про військове адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 172 11 КУпАП не зважаючи на те, що ним свого безпосереднього керівника було повідомлено про причини невчасного прибуття. В подальшому, за результатом розгляду вказаного адміністративного протоколу та дослідивши всі матеріали та обставини справи суддя Миколаївського районного суду Миколаївської області виніс постанову від 20 грудня 2023 року у справі № 945/2921/23, якою вирішено провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172 - 1 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Однак, не чекаючи рішення суду командир військової частини позбавив ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди за листопад 2023 року. 28.11.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ № 337, яким призупинено з 28 листопада 2023 року виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за самовільне залишення військової частини. З жодними матеріалами службового розслідування ОСОБА_1 не було ознайомлено. Крім того, 09.12.2023 адвокатом скеровано запит до військової частини НОМЕР_1 з метою встановлення причин не виплати додаткової грошової винагороди ОСОБА_1 . Проте, вказаний запит проігноровано.

Позивач вважає такі дії керівництва військової частини НОМЕР_1 протиправними.

17.01.2024 суддя ухвалив прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 ; відкрити провадження у адміністративній справі; розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувати у військової частини НОМЕР_1 : - довідку про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 за листопад 2023 року; - копію матеріалів службового розслідування за наслідком якого ОСОБА_1 позбавлено премії за листопад 2023 року.

27.03.2024 до суду (вх.№ЕС/12570/24) від військової частини НОМЕР_1 надійшли витребувані докази та пояснення у яких відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити та зазначає, що з актом службового розслідування позивач був ознайомлений своєчасно. Щодо позовних вимог вказує, що у зв`язку з неприбуттям позивача 28.11.2023 до військової частини з відпустки, командир прийняв наказ, яким призупинено виплату грошового забезпечення на підставі доповіді-довідки про самовільне залишення військової частини. При цьому, 29.11.2023 виплату грошового забезпечення поновлено. Підкреслює, що у даному випадку додаткову грошову винагороду на підставі Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 за листопад 2023 року, правових підстав для нарахування позивачу немає.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено таке.

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 (а.с.17-24), ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Командир Військової частини НОМЕР_1 прийняв наказ (по стройовій частині) від 11.11.2023 №320 (а.с.68), яким наказано вважати таким, що вибуває у щорічну відпустку матроса ОСОБА_1 з 13 по 27.11.2023.

Командир Військової частини НОМЕР_1 склав довідку-доповідь від 28.11.2023 №1149/45/1925 (а.с.48-49) за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця матроса ОСОБА_1 28.11.2023.

Командир Військової частини НОМЕР_1 прийняв наказ (по стройовій частині) від 28.11.2023 №337 (а.с.13, 61), яким наказано, відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, призупинити з 28.11.2023 виплату грошового забезпечення за самовільне залишення військової частини матросу ОСОБА_1 . Підстава: доповідь-довідка за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_1 від 28.11.2023 сержанта ОСОБА_3 (а.с.60).

Командир Військової частини НОМЕР_1 прийняв наказ (по стройовій частині) від 29.11.2023 №338 (а.с.63), яким наказано, відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, поновити з 29.11.2023 виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 . Підстава: доповідь-довідка сержанта ОСОБА_3 (а.с.62).

Посадовими особами Військової частини НОМЕР_1 складено акт службового розслідування від 30.11.2023 (а.с.54-59) за фактом не прибуття з відпустки матроса ОСОБА_1 .

А вказаному акті викладені висновки службового розслідування та встановлено, що матрос ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією, з 28.11.2023 по 29.11.2023, без поважних причин не своєчасно повернувся з відпустки до військової частини НОМЕР_1 та ухилився від проходження військової служби в умовах воєнного стану, тобто своїми діями допустив порушення військової дисципліни, підстави для своєчасного повернення визнані як неповажні.

До акту розслідування долучено пояснення:

-т.в.о. командира інженерного взводу Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 (а.с.64-65) у яких зазначено, що останній 25.11.2023 подзвонив ОСОБА_1 та попередив його про вчасне прибуття з урахуванням погодних умов. 27.11.2023 та 28.11.2023 телефон ОСОБА_1 було вимкнено, провину він визнав;

-сапера інженерного взводу Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 (а.с.66), де останній зазначає, що був свідком прибуття до частини ОСОБА_1 29.11.2022 о 07:30;

- ОСОБА_1 (а.с.67), у яких зазначено, що 28.11.2023 він не прибув до військової частини у зв`язку з погодними умовами.

У акті від 30.11.2023 викладено пропозиції щомісячну премію за листопад 2023 не нараховувати, грошове забезпечення за 1 добу (28 листопада 2023 року) не виплачувати.

У подальшому, Миколаївський районний суд Миколаївської області прийняв постанову від 20.12.2023 по справі №945/2921/23, розглянувши матеріали, які надійшли з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ч. 3 ст. 172-11 КУпАП де зазначив, що погані погодні умови та перекриття деяких шляхів сполучення між містами, суд визнає поважними причинами, які зумовили несвоєчасне прибуття військовослужбовця до місця служби з відпустки та постановив провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-11 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

При цьому, матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 до Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29.11.2023 (а.с.73) у якій позивач вказує, що свою провину визнає, щиро кається.

Так, вважаючи спірний наказ та бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 протиправними, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з такого.

За приписами ч.1, 2 ст.17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Надаючи оцінку спірному наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.11.2023 №337, суд зазначає, що відповідно до п.21 Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 29 листопада 2018 року №604, про самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцями (крім військовослужбовців строкової військової служби), невихід без поважних причин на службу, нез`явлення з відрядження, відпустки, закладу охорони здоров`я, нез`явлення у разі призначення або переведення до нового місця служби командири (начальники) військових частин доповідають своїм безпосереднім командирам (начальникам) та повідомляють начальника органу управління Військової служби правопорядку, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням, усно - протягом доби з моменту, коли стало відомо про факт порушення, а протягом доби з моменту надання усної доповіді - письмово.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог вказаного Положення визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказ Міністра оборони України від 10.04.2009 №170.

Згідно з абз.2 п.1.4. Розділу 1 цієї Інструкції до загального строку військової служби не зараховується час відбування військовослужбовцем такого покарання, як арешт (крім випадків передбачених статтею 55 Кримінально-виконавчого кодексу України), відбування покарання в дисциплінарному батальйоні та строк самовільного залишення військової частини або місця служби, а також строк, під час якого військовослужбовець дезертирував із Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту або добровільно здався у полон,який визначається згідно з наказом посадової особи про вибуття військовослужбовця до місць відбування покарання у вигляді арешту чи тримання в дисциплінарному батальйоні і про його прибуття, а також про строк самовільного залишення ним військової частини чи місця служби. Витяги із цих наказів або витяги із Єдиного реєстру досудових розслідувань залучаються до особових справ військовослужбовців та є підставою для внесення відповідних записів до облікових документів військовослужбовців.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання вказаних норм, у зв`язку з виявленням факту самовільного залишення місця служби позивача, т.в.о. командира інженерного взводу Військової частини НОМЕР_1 командиру Військової частини НОМЕР_1 надано рапорт від 28.11.2023 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.11.2023 №337 позивачу призупинено виплату грошового забезпечення з дня самовільного залишення військової частини з 28.11.2023.

Отже, спірним наказом встановлено факт самовільного залишення позивачем місця служби і він є розпорядчим документом, для внесення відповідних відомостей про військову службу військовослужбовця до його облікових документів.

Суд також зазначає, що матеріалами справи, що розглядається підтверджується перебування позивача 28.11.2023 поза місцем служби, що підтверджено результатами службового розслідування відображеного в акті 30.11.2023.

На переконання суду наведені нормативні акти не визначають, що облік факту відсутності військовослужбовця на службі у зв`язку з самовільним залишенням ним частини чи місця служби має здійснюватися виключно після проведення відносно такого військовослужбовця службового розслідування, чи провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 172-11 КУпАП, чи досудового розслідування або судового розгляду у кримінальному провадженні за ст. 407 КК України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спірний наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.11.2023 №337 в частині встановлення факту самовільного залишення позивачем місця служби є правомірним та не підлягає скасуванню.

Щодо наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.11.2023 №337 в частині призупинення виплати грошового забезпечення з дня самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини з 28.11.2023, суд зазначає таке.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі-Порядок №260).

Відповідно до абз.9, 10 п.15 Розділу 1 Порядку №260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

При цьому, саме командир військової частини, який користується усією повнотою дисциплінарної влади стосовно підлеглих йому військовослужбовців, уповноважений контролювати дотримання військової дисципліни у військовій частині, своєчасно виявляти факти порушення військової дисципліни та встановлювати винних у цьому осіб, а в разі виявлення в діях військовослужбовця ознак кримінального правопорушення зобов`язаний повідомляти про це орган досудового розслідування.

Аналогічну за своїм змістом правову позицію займає Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2023 року у справі №420/8263/22.

Абзацом 2 п.5 розділу XVI Порядку №260 визначено що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються у випадках невиходу на службу без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Таким чином, зважаючи, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.11.2023 №337 встановлено факт самовільного залишення позивачем місця служби, відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період самовільного залишення служби.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «По судовий збір», а тому розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач - військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА

.