Справа № 280/9183/23
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 280/9183/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Кругового О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2024 року (суддя 1-ї інстанції Конишева О.В.) в адміністративній справі №280/9183/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

02.11.2023 позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльності Головного Управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області щодо відмови здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з розрахунку 67% від відповідного грошового забезпечення, який був призначений при звільнені 07.12.1992 року; зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії з розрахунку 67 відсотків з 01.01.2008 року ОСОБА_1 відповідно до припису ст. 13 пункт "в" Закону № 2262 в редакції 1992 року.

В обґрунтування позовних зазначає про незгоду з діями відповідача при здійсненні перерахунку пенсії з 01.01.2008, а саме: зменшення розміру пенсії з 67% до 62% грошового забезпечення, з підстав зміни норми п. «в» ст. 13 Закону №2262. Зазначає, що пенсія була призначена ще у 1992 році, а вказаний відсоток збільшення розміру пенсії було передбачено нормами законодавства при призначення пенсії, а отже зміна норми закону не може позбавляти його права на виплату, що була передбачена при призначенні пенсії.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2024 року позов задоволено.

На вказане рішення суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права. Так позивачем пропущений строк звернення до суду. Крім того, крім того, при здійснення перерахунку пенсії відсотковий розмір грошового забезпечення зменшено з урахуванням змін до ст. 13 Закону №2262.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 07.12.1992 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що при призначені пенсії її розмір становив 67% від сум грошового забезпечення, в тому числі 5% - збільшення розміру пенсії особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 2.

Після проведеного з 01.01.2008 пенсійним органом перерахунку та всіх наступних перерахунків, пенсія обчислена виходячи з основного розміру пенсії 62% грошового забезпечення за 24 роки вислуги.

На звернення позивача щодо перерахунку та виплати пенсії у розмірі 67 % від сум грошового забезпечення, відповідач листом від 13.09.2023 повідомив позивача, що позивач з 07.12.1992 перебуваєте на обліку в Головному управлінні, як одержувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон), з урахуванням 24 років вислуги, яка на теперішній час складає 62% відповідних сум грошового забезпечення. Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 року № 112) передбачено виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, що належать до категорії 2 у фіксованій сумі 170,82 грн. Розмір пенсійної виплати, яку позивач отримує своєчасно та в повному обсязі складає 1472,90 грн.

Не погоджуючись із таким розрахунком пенсії та зменшенням з 01.01.2008 з 67% грошового забезпечення до 62% грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, мотивував рішення тим, що при перерахунку пенсії позивача відповідно до ст. 63 Закону №2262-ХІІ немає підстав для застосування механізму нового обчислення пенсії за нормами частини першої статті 13 цього Закону, яка застосовується саме при першому призначенні пенсії. При перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір пенсії, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке було визначене при її призначенні, є незмінним. Доводи відповідача стосовно строків звернення до суду було відхилено з посиланням на приписи ст. 51 Закону №2262-ХІІ.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції застосовував правову позицію Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 16.02.2022 у справі №200/7786/19-а.

Вказане рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню з наступних підстав.

Спірним у справі є правомірність зменшення відсоткового розміру пенсії з підстав зміни норми ст. 13 Закону №2262 (скасування відсоткової надбавки).

Так, пенсія позивачу призначена у грудні 1992 року відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі - Закон № 2262) і складана 67%, і складалася із основоної суми грошового забезпечення - 62% і 5% - збільшення розміру пенсії особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 2. Зазначене сторонами не спростовується.

Відповідно до пунктів «а» та «в» частини першої статті 13 Закон № 2262, у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу, пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

в) особам, зазначеним у пунктах «а» і «б» цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

З набуттям чинності Законом № 3591-IV нова редакція пункту «в» частини першої статті 13 Закону № 2262 не передбачала указаної 5 відсоткової доплати особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і віднесені до категорій 2 і 3.

Перерахунок призначених відповідно до Закону № 2262 пенсій визначено статтею 63 цього Закону (у редакції, чинній на час проведення перерахунку пенсії позивачу), відповідно до частин першої, третьої та четвертої якої перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв`язку із введенням у дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Таким чином, відсотковий розмір пенсії до відповідних сум грошового забезпечення при її призначенні установлюється статтею 13 Закону № 2262 саме на час призначення пенсії. Натомість розміри складових грошового забезпечення, з яких обчислюється пенсія при її перерахунку на підставі статті 63 Закону № 2262, визначаються на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Складові грошового забезпечення, з яких обчислюється та перераховується пенсія, та їх розміри, не є сталими і регулюються постановами Кабінету Міністрів України.

Водночас відсоткове співвідношення раніше призначеної відповідно до статті 13 Закону № 2262 пенсії до відповідних сум грошового забезпечення є сталим, оскільки установлюється на день призначення пенсії.

Отже є вірними висновки суду першої інстанції, що застосування пенсійним органом при перерахунку пенсії позивача положень статті 13 Закону № 2262 у редакції Закону № 3591-IV є протиправним, оскільки ця норма стосується призначення нових, а не перерахунку раніше призначених пенсій. До того ж статтею 58 Конституції України закріплено принцип незворотності нормативно-правових актів у часі.

Зазначене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 16.02.2022 у справі №200/7786/19-а.

Враховуючи вищезазначене, доводи скаржника про правомірність здійснення зменшення відсоткового співвідношення раніше призначеної відповідно до статті 13 Закону №2262 пенсії позивача, є помилковими.

Щодо доводів скаржника про пропуск позивачем строку звернення до суду.

Відповідно до статей 22,64 Конституції України право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку, якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд у випадку визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якої додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків, якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та залишення без розгляду позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави, а у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком, враховуючи приписи ч. 3 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2024 року в адміністративній справі №280/9183/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя О.О. Круговий