Справа № 636/1376/24
Суддя: Гуменний З. І.
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/1376/24 Провадження № 2-а/636/17/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2024 року Чугуївський міський суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Гуменного З.І.,

секретаря судового засідання Селевко Т.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративне правопорушення, -

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕНА № 1424720 від 12.02.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративне правопорушення, а також стягнути з рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 484,48 грн. та витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 1000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 12.02.2024 на 35-му кілометрі автошляху М09 у Тернопільській області ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Subaru Legacy, державний номерний знак НОМЕР_1 , був зупинений рядовим поліції ОСОБА_3 і після зупинки транспортного засобу співробітник поліції зазначив, що начебто під час маневру обгону водій перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1., чим порушив п. 34 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001. На заперечення Позивача про те, що він виконував маневр обгону на дозволеній преривчастій лінії розмітки і завершив його до початку суцільної лінії дорожньої розмітки 1.1. співробітник поліції уваги не звернув. В подальшому відносно позивача винесена постанова серії ЕНА № 1424720, відповідно до якої позивач притягнутий до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КупАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Із вказаною постановою позивач не згоден, вважає її такою, що винесена з порушенням діючих норм законодавства, а відтак вказана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, не створювати небезпечні умови для дорожнього руху. Відповідно до п. 1.9 ПДР особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. За змістом оскаржуваної постанови Позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення розділу 34 ПДР.

Відповідно до розділу 34 Правил дорожнього руху лінія 1.1 (вузька суцільна лінія) поділяє зокрема транспортні потоки протилежних напрямків(осьова розмітка)на дорогах з двома чи трьома (2+1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка),позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки). Лінію 1.1 перетинати забороняється. Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

Частина перша статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

При цьому, статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

До Постанови серії ЕНА № 1424720 додано відеозапис "нк 472561", при цьому Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, про що неодноразово вказував Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17, від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а. Проте, оскаржувана постанова не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, у зв`язку з чим зазначений відеозапис взагалі не відповідає критеріям належності та допустимості. З відеозапису вбачається, що Позивач стверджує, що він виконував маневр обгону на дозволеній преривчастій лінії розмітки і завершив його до початку суцільної лінії дорожньої розмітки 1.1. При цьому, на відеозапису не зафіксовано яким чином Позивач здійснював обгін та чи дійсно на цій ділянці дороги нанесена суцільна лінія дорожньої розмітки 1.1., як і не зафіксовано факту перетину Позивачем суцільної лінії розмітки, у зв`язку з чим неможливо встановити чи дійсно Позивачем порушені правила ПДР. Візуальне спостереження інспектором поліції вчинення адміністративного правопорушення без забезпечення належних та допустимих доказів, визначених ст. 251 КпАП України, зокрема відеофіксації всіх суттєвих обставин, показань свідків, інших доказів не може доводити винуватість особи у вчиненому адміністративному правопорушенні.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП є недоведеним, оскільки не можливо достовірно встановити, що автомобіль, яким керував Позивач, дійсно перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1., яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив п. 34. ПДР України. А сама по собі постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1424720, не може розцінюватися як безспірний доказ провини Позивача.

Крім того, у відповідності до п. 34 ПДР України, як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год. Проте, співробітником поліції не встановлено чи рухався транспортний засіб, який обігнав Позивач зі швидкістю понад 30 км/год.

20.02.2024 між позивачем та адвокатом Будьонним В.С. було укладеного договір про надання правової допомоги, в якому сторони визначили вартість (гонорар) передбачених послуг у розмірі 1000,00 грн. незалежно від витраченого адвокатом часу для надання правової допомоги, тому позивач просить стягнути сплачений судовий збір та вартість правової допомоги у розмірі 1000,00 грн..

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач позов не визнає, заперечує проти нього та просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на наступне.

Відповідно до п. 8.5.1 Правил дорожнього руху України, горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Основне призначення горизонтальної розмітки упорядкування руху транспортних потоків і розподіл їх по всій ширині проїзної частини. За допомогою горизонтальної розмітки можуть бути введені окремі обмеження в русі (заборона обгону, зупинки, стоянки, тощо). У відповідності до положень розділу 34 Правил дорожнього руху України горизонтальна дорожня розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено.

Згідно з вимогами ДСТУ 2587:2010 «Безпека дорожнього руху. Розмітка дорожня. Загальні технічні вимоги. Методи контролювання. Правила застосування» горизонтальна дорожня розмітка застосовується для позначення смуг руху та поділу транспортних потоків протилежних напрямків на дорогах, які мають не більше трьох смуг для руху в обох напрямках:

- На ділянках доріг з видимістю, меншою за допустиму, передбачену стандартом залежно від швидкості руху транспортного потоку;

- На ділянках доріг з трьома смугами для організації руху поперемінно по одній і двох смугах в одному напрямку, а також у разі зміни ширини проїзної частини, що вимагає відхилення суцільної лінії розмітки;

- На ділянках доріг, де заборонено обгін усім транспортним засобам.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України.

Згідно з п. 1.5 ПДР України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Разом з тим, визначений правовою нормою ч.2 ст.77 КАС України обов`язок відповідача-суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення не знімає з позивача обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги у відповідності до приписів ч.1 ст.77 КАС України (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 25 червня 2020 року у справі № 520/2261/19) .

Позивач у судове засідання не з`явився, представником позивача подана заява про розгляд справи без участі представника та позивача.

Представник відповідача подав заяву про розгляд справи без участі представника.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 4 розділу І «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом № 1395 від 07.11.2015 (далі Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі передбаченого частинами першою, другою і четвертою статті 126 КУпАП.

Відповідно до п.п. 1, 2, 5 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати вимогам ст. 283 КУпАП. Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За нормою ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вуличній-дорожній мережі.

Надаючи оцінку оскарженій постанові у справі про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку про наступне.

Порядок дорожнього руху на території України встановлюють ПДР України.

За приписами ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.8 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вуличній-дорожній мережі.

В силу положень ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи: перевірка документів особи; опитування особи; поверхнева перевірка і огляд; зупинення транспортного засобу; вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; проникнення до житла чи іншого володіння особи; перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; поліцейське піклування.

Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 12 лютого 2024 року, о 13 год. 02 хв., на 35 км автодороги М09 «Тернопіль Львів Рава-Руська», керуючи автомобілем SUBARU LEGACY, д.н.з. НОМЕР_1 , перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, що розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Як зазначає позивач, він був зупинений рядовим поліції ОСОБА_3 і після зупинки транспортного засобу співробітник поліції зазначив, що начебто позивач під час маневру обгону перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1., чим порушив п. 34. Правил дорожнього руху. На заперечення позивача про те, що він виконував маневр обгону на дозволеній переривчастій лінії розмітки і завершив його до початку суцільної лінії дорожньої розмітки 1.1. співробітник поліції уваги не звернув.

Позивач зазначає, що до постанови додано відеозапис "нк 472561", при цьому постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, про що неодноразово вказував Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17, від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а. Проте, оскаржувана постанова не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, у зв`язку з чим зазначений відеозапис взагалі не відповідає критеріям належності та допустимості.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 24 постанови ПВС України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Однак, відповідачем в постанові не зазначені належні та допустимі докази порушення позивачем п.2.1.а Правил дорожнього руху, жодних доказів до постанови не долучено.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову у справі.

Відповідно до ст. 289 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Тобто наявність події адміністративного правопорушення є обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності, яка доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз положень вказаних статей КУпАП, дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП.

У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач будь-яких доказів на підтвердження обставин, вказаних в оскаржуваній постанові, не надав та не спростував твердження позивача, тому спростувати чи підтвердити вказаний факт суд не має можливості.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що представником відповідача не було доведено належними, достатніми та допустимими доказами обставини, викладені у позові, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, є незаконною та підлягає скасуванню.

Будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови не надано, зокрема, відповідачем не надано суду та не долучено до оскаржуваної постанови жодного доказу на спростування обставин викладених у позові.

Будь-яких доказів вчинення позивачем зазначеного адміністративного правопорушення відповідачем до суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем в порушення вимог ст. 77 КАС України не надано доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

Отже, оскаржувана постанова винесена без достатніх підстав, що вказувала б на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, та без встановлення дійсних обставин справи, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, є недоведеним, а тому наявні підстави для скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позовна заява подана через кабінет "Електронного суду", а тому при її поданні сплачений судовий збір з урахуванням коефіцієнту 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 16.11.2022 у справі № 916/228/22, де у п. 8.23. колегія суддів зауважила, що особи, які після 04.10.2021 подають до суду документи в електронній формі з використанням системи «Електронний суд», мають правомірні очікування, що розмір судового збору, який підлягає сплаті ними, у такому разі буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта, що прямо передбачено в Законі України «Про судовий збір».

Відтак, за подання цієї позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі: (3028*0,2)*0,8= 484,48 грн.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 КАС України).

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

20.02.2024 між ОСОБА_1 та адвокатом Будьонним В.С. укладеного Договір про надання правової допомоги, відповідно до п. 1.2. якого адвокат надає правничу допомогу Клієнту пов`язану із оскарженням постанови про притягнення Клієнта до адміністративної відповідальності Детальний перелік послуг, які надаються Адвокатом наведено у Додатку №1 до цього Договору. Зігдно із пунктами 3.1., 3.2. договору за надання правової допомоги, визначеної у Додатку №1 до цього Договору, Клієнт виплачує Адвокату гонорар у розмірі, який зазначається у Додатку №1 до цього Договору. Порядок оплати визначається у Додатку №1 до цього Договору.

Сторони визначили, що вартість (гонорар) передбачених п. 2 цього Додатку послуг становить 1000,00 грн. незалежно від витраченого адвокатом часу для надання правової допомоги на підставі Основного договору (п. 3 Додатку №1). Сторони домовилися, що надання кожної окремої послуги, вчинення Адвокатом кожної дії не потребує підписання Сторонами будь-яких актів або фіксації іншим чином (п. 4 Додатку №1).

За надані послуги Позивачем було сплачено адвокату гонорар у розмірі 1000,00 грн., розмір якого повністю відповідає ч. 5 ст. 134 КАС України, та наданою підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру.

Верховний Суд у пунктах 35, 36, 37 своєї постанови від 16.04.2020 у справі №727/4597/19 зазначив, що аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача сплаченого судового збору та витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 9, 19, 90, 139, 243, 245, 250, 286 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №1424720 від 12.02.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КупАП, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КупАП, закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції, , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 484,48 грн. та витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 1000,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом 10 днів з дня отримання копії повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя -