Справа № 420/28399/23
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/28399/23

Перша інстанція: суддя Завальнюк І.В.,

повний текст судового рішення

складено 13.12.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

17 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови провести виплату ОСОБА_1 суми пенсії у розмірі 88474,95 (вісімдесят вісім тисяч чотириста сімдесят чотири гривні дев`яносто п`ять копійок) гривень, що підлягала виплаті її чоловіку ОСОБА_2 на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 року справа №420/1744/21 та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року справа №420/5042/22 і залишилися недоодержаними ним у зв`язку з його смертю;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести виплату ОСОБА_1 суми пенсії у розмірі 88474,95 (вісімдесят вісім тисяч чотириста сімдесят чотири гривні дев`яносто п`ять копійок) гривень, що підлягали виплаті її чоловіку ОСОБА_2 на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 року справа №420/1744/21 та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року справа №420/5042/22 і залишилися недоодержаними ним у зв`язку з його смертю.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначила, що ОСОБА_2 , полковник запасу Служби зовнішньої розвідки України, з серпня 2004 року перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримував пенсію за вислугу років згідно із Законом України №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року (далі Закон № 2262-ХІІ). 16.04.2021 року набрало законної сили рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 року, справа №420/1744/21, яким визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області при проведенні перерахунку пенсії на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 року по справі №420/11049/20, яке набрало законної сили 17.12.2020 року, щодо зменшення розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_2 з 80% до 70 % грошового забезпечення. Сума пенсії, що підлягала виплаті ОСОБА_2 на підставі вищезазначеного рішення суду і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю складає 79154,70 гривень. 03.07.2022 року набрало законної сили рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року справа №420/5042/22, яким визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження з 01.03.2022 року розміру пенсії ОСОБА_2 максимальним розміром. Сума пенсії, що підлягала виплаті ОСОБА_2 на підставі вищезазначеного рішення суду і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю складає 9320,25 (дев`ять тисяч триста двадцять гривень двадцять п`ять копійок) гривень. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 . 30.06.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з питання отримання суми пенсії, що підлягали виплаті ОСОБА_2 і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. 31.07.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було відмовлено ОСОБА_1 .

За таких обставин позивач вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області є протиправними, у зв`язку із чим звернулася до суду із даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволений. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови провести виплату ОСОБА_1 суми пенсії у розмірі 88474,95 (вісімдесят вісім тисяч чотириста сімдесят чотири гривні дев`яносто п`ять копійок) гривень, що підлягала виплаті її чоловіку ОСОБА_2 на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 по справі № 420/1744/21 та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року по справі № 420/5042/22 і залишилися недоодержаними ним у зв`язку з його смертю. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести виплату ОСОБА_1 суми пенсії у розмірі 88474,95 (вісімдесят вісім тисяч чотириста сімдесят чотири гривні дев`яносто п`ять копійок) гривень, що підлягали виплаті її чоловіку ОСОБА_2 на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 по справі № 420/1744/21 та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року по справі № 420/5042/22, і залишилися недоодержаними ним у зв`язку з його смертю.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_2 , полковник запасу Служби зовнішньої розвідки України, з серпня 2004 року перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримував пенсію за вислугу років згідно із Законом України № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року.

16.04.2021 року набрало законної сили рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 року, справа №420/1744/21, яким визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області при проведенні перерахунку пенсії на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 року по справі №420/11049/20, яке набрало законної сили 17.12.2020 року, щодо зменшення розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_2 з 80% до 70 % грошового забезпечення.

Сума пенсії, що підлягала виплаті ОСОБА_2 на підставі вищезазначеного рішення суду і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю складає 79154,70 грн.

03.07.2022 року набрало законної сили рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 року справа №420/5042/22, яким визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження з 01.03.2022 року розміру пенсії ОСОБА_2 максимальним розміром.

Сума пенсії, що підлягала виплаті ОСОБА_2 на підставі вищезазначеного рішення суду і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю складає 9320,25 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , чоловік позивачки ОСОБА_1 , помер.

30.06.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з питання отримання суми пенсії, що підлягали виплаті ОСОБА_2 і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю.

31.07.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було відмовлено ОСОБА_1 , у зв`язку із чим позивач звернулася до суду із даним позовом.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, є закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Статтею 61 Закону №2262-ХІІ визначено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

За змістом частини 3 вказаної статті, зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 № 3-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Абзацом 3 пункту 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402, передбачено, що заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.

В силу абзацу 1 пункту 2.26 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.

Тобто, суми недоодержаної пенсії виплачуються членам сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті.

Відповідачем не заперечується, що ГУ ПФУ в Одеській області за життя пенсіонера ОСОБА_2 було проведено перерахунок його пенсії на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 по справі №420/11049/20, яке набрало законної сили 17.12.2020, щодо зменшення розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_2 з 80% до 70 % грошового забезпечення та на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 справа № 420/5042/22, яким визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження з 01.03.2022 року розміру пенсії ОСОБА_2 максимальним розміром.

Однак сума пенсії, що підлягала виплаті ОСОБА_2 на підставі вищезазначених рішень суду залишилися не виплаченою.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що вказана сума у розмірі 88474,95 грн, за виплатою якої ОСОБА_1 30.06.2023 року звернулась до відповідача, як дружина померлого пенсіонера з числа військовослужбовців, яка має право на одержання такої суми пенсії, є заборгованістю з виплати пенсії, яка виникла внаслідок перерахунку пенсії на виконання рішення суду, а тому у розумінні статті 61 Закону №2262-ХІІ є саме сумою пенсії, яка підлягала виплаті позивачу.

Разом з цим, незважаючи на покладений на органи Пенсійного фонду України згідно зі статтею 61 Закону №2262-ХІІ вищевказаний обов`язок, відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження виплати ОСОБА_1 вказаної суми.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 суми недоотриманої пенсії в розмірі 88474,95 грн, яка належала ОСОБА_2 , та була нарахована на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.03.2021, справа №420/1744/21 та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 справа № 420/5042/22, але не була ним одержана за життя.

Посилання апелянта на відсутність підстав для застосування у спірних правовідносинах положень статті 61 Закону № 2262-ХІІ, оскільки виплата спірної суми можлива лише на підставі рішення суду про заміну стягувача, який має право на одержання нарахованої суми пенсії згідно з рішенням суду, у зв`язку зі смертю стягувача (заміна сторони на правонаступника померлого) є неприйнятними з огляду на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30.01.2020 у справі №200/10269/19-а, в силу якого у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 по справі № 200/12094/18-а, такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсія у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною 1 статті 52 Закону № 1058-IV та частиною 1 статті 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч. 2 ст. 52 Закону № 1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

Отже, аналіз наведених норм у їх сукупності свідчить, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною частиною 1 статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Щодо доводів відповідача про можливість отримання позивачем доплати пенсії померлого чоловіка виключно у разі заміни сторони виконавчого провадження, суд зазначає таке.

У постанові Верховного Суду від 30.01.2020 року у справі №200/10269/19-а сформульований висновок про те, що у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 у справі № 200/12094/18-а, такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсія у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому ч. 1 ст. 52 Закону № 1058-IV та ч. 1 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч. 2 ст. 52 Закону № 1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

Аналогічний підхід до правозастосування знайшов відображення у постановах Верховного Суду від 16.05.2023 у справі № 420/288/21, від 27.09.2023 у справі № 420/16546/21, від 22.11.2023 у справі №420/1966/19.

Отже, аналіз наведених норм у їх сукупності свідчить, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, у разі звернення за ними не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною частиною першою статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно з Рішенням ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді Н.В. Вербицька К.В. Кравченко