Справа № 696/313/24
Суддя: Шкреба В. В.
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

03.04.2024 Справа № 696/313/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2024 року м. Кам`янка

Кам`янський районний суд Черкаської області в складі

головуючого судді Шкреби В.В.,

при секретарі Степановій Н.В.,

за участі

представника

позивача Ейбут Є.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янка Черкаської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , прож. по АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

ОСОБА_1 (далі Позивач) через свого представника звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 21 лютого 2024 року постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 126 Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. Позивача визнано винуватим у тому, що в порушення абз. 8 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 07 грудня 2016 року та п.п. 8 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, він по 16 лютого 2024 року не повідомив особисто ІНФОРМАЦІЯ_2 про встановлення йому в 2009 році другої групи інвалідності, реєстрацію 31 липня 2009 року постійного місця проживання в с. Ребедайлівка Черкаського району Черкаської області, початок роботи з 2012 року на посаді інспектора ПАТ «Черкасиобленерго», народження дітей в 2012 та 2018 роках. Як зазначала сторона Позивача, 18 січня 2024 року за місцем роботи Позивачу було повідомлено про необхідність з`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення облікових даних. Так як Позивач перебував на лікарняному, останній направив на офіційну електронну адресу цього відділу заяву та документи для вирішення питання про відстрочку проходження служби у Збройних Силах України через наявну другу групу інвалідності. Про результати розгляду такої заяви Позивача не було повідомлено, а тому 16 лютого 2024 року він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де стало відомо про складання у його відсутність протоколу про адміністративне правопорушення про вчинене ним правопорушення за частиною 2 статті 210 КУпАП. При цьому, Позивачу надали можливість викласти на другому аркуші протоколу свої пояснення. Ознайомитись з протоколом та отримати копію такого Позивачу надали можливість тільки 21 лютого 2024 року під час розгляду відповідної справи про адміністративне правопорушення. Вже після винесення оскаржуваної постанови Позивач виявив, що зміст постанови різниться зі складеним протоколом, так як в постанові зазначено нормативно-правовий акт, який не був зазначений як порушений у протоколі. Позивач не вважав себе військовозобов`язаним, бо в паспорті громадянина України з 16 червня 2009 року мав відмітку про зняття з військового обліку, а тому не вважав себе зобов`язаним повідомляти Відповідача про зміну своїх облікових даних, про які було зазначено в оскаржуваній постанові. Матеріали справи не містили жодних доказів, які б вказували на допущені порушення Позивачем. Просили скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях Позивача складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою суду від 05 березня 2024 року позовну заяву прийнято до провадження, надано процесуальний строк для подачі доказів та відзиву.

В судовому засіданні Позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник Відповідача неодноразово викликався в судове засідання, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду, проте з невідомих причини в суд не з`явився, а тому суд вважав його неявку такою, що не викликана поважними причинами і вона не перешкоджала слуханню справи. Також, суд вважав, що ненадання витребуваних ухвалою суду завірених належним чином матеріалів у справі про адміністративне правопорушення Позивача, в розумінні частини 2 статті 77 КАС України не перешкоджало слуханню у справі, так як у вказаній категорії справ тягар доведення правомірності оскаржуваного рішення покладається на Відповідача, а в розпорядження суду сторона Позивача надала достатньо письмових доказів, які при наданні процесуальної можливості стороною Відповідача не спростовані.

Заслухавши пояснення учасників, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить із наступного.

Судом встановлено, що 21 лютого 2024 року постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 126 Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. Позивача визнано винуватим у тому, що в порушення абз. 8 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 07 грудня 2016 року та п.п. 8 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, він по 16 лютого 2024 року не повідомив особисто ІНФОРМАЦІЯ_2 про встановлення йому в 2009 році другої групи інвалідності, реєстрацію 31 липня 2009 року постійного місця проживання в с. Ребедайлівка Черкаського району Черкаської області, початок роботи з 2012 року на посаді інспектора ПАТ «Черкасиобленерго», народження дітей в 2012 та 2018 роках.

Диспозиція ч.1 ст. 210 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, який полягає у порушенні призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

За частиною 2 вказаної статті настає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Відповідно до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від №921 від 07.12.2016, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій щодо фіксації, накопичення та аналізу військово-облікових даних призовників і військовозобов`язаних із відображенням їх у військово-облікових документах, а також здійснення контролю за дотриманням призовниками і військовозобов`язаними, посадовими особами державних органів, підприємств, установ та організацій встановлених правил військового обліку.

Військовий облік ведеться з метою забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів, особовим складом у мирний час та особливий період.

Згідно з частиною 11 статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції, чинній на момент складання протоколу відносно Позивача) призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» № 1357-IX від 30.03.2021 було внесено зміни, зокрема, до статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та викладено її в чинній редакції.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що Позивач вважає, що Відповідач при розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 210 КУпАП притягнув його до адміністративної відповідальності незаконно, оскільки визначення триваючого правопорушення не міститься в КУпАП.

Як вбачається з правових висновків, викладених в п. 17, 18 постанови Верховного Суду від 03.05.2018 року по справі № 487/2854/17, Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття "триваюче" правопорушення. Проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. Характер триваючого правопорушення оцінюється судом в кожному конкретному випадку індивідуально. Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Таким чином, Позивач був зобов`язаний після спливу семиденного строку з моменту настання певних обставин повідомляти Відповідача про зміну облікових даних, тобто такий безперервно не виконував покладений на нього обов`язок, передбачений законом, відтак правопорушення вчинене Позивачем тривало більше п`ятнадцяти років, що кваліфікується як триваюче правопорушення.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З наведеного випливає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа органу територіального центру комплектування та соціальної підтримки має обов`язок всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Позивач заперечує вчинення інкримінованого йому правопорушення, оскільки Відповідач порушив вимоги ст.58 Конституції України та притягнув Позивача до адміністративної відповідальності, коли такий не підлягав притягненню до адміністративної відповідальності за вказані дії.

Як встановлено судом, Позивач порушив правила військового обліку та не повідомив у встановлений строк відповідний орган територіального центру комплектування та соціальної підтримки про зміну сімейного стану, місця реєстрації та роботи, зміну стану здоров`я.

Проте, суд зазначає, що згідно частини 1 статті 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Вказане зазначено в позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеної в постанові від 18.12.2019 у справі № 158/286/17: «КУпАП не містить визначення поняття «триваюче правопорушення». Проте, як зазначено у листі Міністерства юстиції України від 02серпня 2013 року N 6802-0-4-13/11, в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.

Диспозиція ч.2 ст.210 КУпАП, в редакції чинній на час вчинення ряду триваючих правопорушень Позивачем (2009, 2012, 2018, 2019 роки), встановлювала відповідальність за повторне протягом року порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин або несвоєчасне подання в обліковий орган, де вони перебувають на військовому обліку, відомостей про зміну місця проживання, освіти, місця роботи, посади, а також порушення порядку проходження навчальних зборів (занять) у навчальних закладах Товариства сприяння обороні України та професійно-технічних навчальних закладах або умисне зіпсуття або недбале зберігання військовозобов`язаними і призовниками обліково-військових документів (військових квитків і посвідчень про приписку до призовних дільниць), яке спричинило їх втрату за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин, суд вважає, що Відповідачем неправомірно кваліфіковано дії Позивача саме за частиною 2 статті 210 КУпАП, оскільки на час вчинення інкримінованого йому правопорушення його дії не могли підпадати під регулювання частини 2 статті 210 КУпАП.

До такого висновку суд дійшов також з огляду на зміст частини 2 статті 8 КУпАП, відповідно до якої закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідач не надав наявних у нього документів та матеріалів, які могли б бути використані як докази у справі та свідчили б про правомірність прийнятого рішення, а також свідчили б про те, що при провадженні у справі про адміністративне правопорушення відносно Позивача було дотримано законодавчих гарантій об`єктивного і справедливого розгляду.

З наявних же у матеріалах справи доказів випливає, що при винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вищевказаних приписів чинного законодавства, зокрема щодо встановлення всіх обставин справи.

Згідно з статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищенаведене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що постанова №126 від 21 лютого 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 210 КУпАП підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відтак, суд приходить до висновку, що справа про адміністративне правопорушення відносно Позивача підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 210 КУпАП.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 162, 268-272, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , прож. по АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити повністю.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 126 від 21 лютого 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 210 КУпАП скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутністю в його діях цього складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.В. Шкреба