Справа № 420/4532/24
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2024-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4532/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65012) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за результатом якого позивач просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з відмови, листом №2007-40445/3-02/8-1500/23 від 17.01.2024 року, у поновленні права ОСОБА_1 на отримання пенсійної виплати, з 01 квітня 2019 року, з 01 березня 2022 року, з 01 березня 2023 року та з 01 грудня 2023 року, без застосування обмеження розміру пенсійної виплати 10-тикратним розміром прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити порушене право ОСОБА_1 на отримання, з 01 квітня 2019 року, з 01 березня 2022 року, з 01 березня 2023 року та з 01 грудня 2023 року, пенсійної виплати у нарахованому на відповідну дату розмірі, без застосування обмеження її розміру 10-тикратним розміром прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, шляхом проведення відповідного перерахунку пенсійної виплати, з 01 квітня 2019 року, з 01 березня 2022 року, з 01 березня 2023 року та з 01 грудня 2023 року, без застосування обмеження її розміру 10-тикратним розміром прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

допустити негайне виконання судового рішення, в частині проведення перерахунку пенсії за один місяць, в порядку пункту 1 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при проведенні перерахунків Відповідач протиправно обмежив максимальний розмір пенсії Позивача. Визначаючи розмір належної позивачу пенсійної виплати з 01 квітня 2019 року, з 01 березня 2022 року, з 01 березня 2023 року та з 01 грудня 2023 року, ГУ ПФУ, як вбачається з копій перерахунків пенсії, застосувало обмеження розміру його пенсійної виплати 10-тикратним розміром прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеним на відповідну дату та безпідставно зменшило розмір його пенсії. Позивач звернувся до Відповідача із заявою, в якій просив поновити його право на отримання, з 01 квітня 2019 року, з 01 березня 2022 року, з 01 березня 2023 року та з 01 грудня 2023 року, пенсійної виплати без обмеження її розміру 10-тикратиним розміром прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, шляхом проведення відповідного перерахунку його пенсійної виплати з 01 квітня 2019 року, з 01 березня 2022 року, з 01 березня 2023 року та з 01 грудня 2023 року. Відповідач відмовив позивачу у задоволені заяви з посиланням на те, що «Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01.12.2022 становить 2093,00 грн, максимальний розмір пенсії з 01.12.2022 становить 20930,00 грн. Розмір Вашої пенсії на 01.01.2024 становить 20930,00 грн.». Такі дії Відповідача Позивач вважає протиправними. У зв`язку із чим він звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 15 лютого 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

27.02.2024 року від представника відповідача до суду надійшов відзив, в якому останній заперечує щодо задоволення позовних вимог. По-перше, Представник відповідача зазначає, що підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача проводити виплату пенсії без обмеження максимального розміру відсутні, адже згідно із статтею 2 Закону України від 08.07.2011 № 3668 "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" максимальний розмір пенсій (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб,звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Зазначений Закон є чинним з 1 жовтня 2011 року та неконституційним не визнавався. Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ст. 19 Конституції України Головне управління діє лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Відтак, законних підстав для виплати пенсії Позивачу в розмірах більших, ніж передбачено ст. 2 Закону № 3668 у Головного управління не має, оскільки це призведе до порушення норм чинного законодавства. За таких обставин, передбачені ст. 2 Закону № 3668 обмеження застосовані до позивача правомірно, пенсія обчислена та виплачується відповідно до норм чинного пенсійного законодавства.

По-друге, відповідно до ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав. Оскільки з позовом Позивач звернувся в лютому 2024 року, при цьому позовні вимоги стосуються перерахунку пенсії з 01.04.2019 року, то Позивачем було пропущено строк позовної давності без поважних на те підстав, що є підставою для залишення позову без розгляду відповідно до ст. 240 КАС України.

По-третє, що стосується негайного виконання, то дана вимога є передчасною, оскільки відновленню підлягають лише порушені права та в даному випадку відсутні об`єктивні підстави вважати, що після набрання рішенням суду законної сили права позивача будуть порушені.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 є пенсіонером Міністерства оборони України, отримує пенсію у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», та знаходиться на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.

Листом №41616-35855/3-02/8-1500/23 від 12.12.2023 року ГУ ПФУ, у відповідь на заяву позивача, повідомило про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/19391/23 та надало копії перерахунків пенсії станом на 01 квітня 2019 року, на 01 березня 2022 року, на 01 березня 2023 року та станом на 01 грудня 2023 року.

Згідно Рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/19391/23, ГУ ПФУ зобов`язано провести позивачу перерахунок пенсії з 01 квітня 2019 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №ЮО89152 від 13.06.2023 року про розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії станом на 05 березня 2019 року, із врахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також здійснити відповідні виплати з 01 квітня 2019 року з урахуванням вже виплачених сум.

З копії перерахунку пенсії станом на 01 квітня 2019 вбачається, що позивачу нараховано пенсійну виплату у розмірі 19593,15 грн., однак до виплати призначено пенсію у розмірі 14970,00 грн., що відповідає 10-тикратному розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, станом на 01 квітня 2019 року.

З копії перерахунку пенсії станом на 01 березня 2022 вбачається, що позивачу нараховано пенсійну виплату у розмірі 22439,70 грн., однак до виплати призначено пенсію у розмірі 19340,00 грн., що відповідає 10-тикратному розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, станом на 01 березня 2022 року.

Згідно копії перерахунку пенсії на 01 березня 2023 року та на 01 грудня 2023 року позивачу нарахована пенсійна виплата у загальному розмірі 25022,77 грн., однак, визначаючи розмір належної йому пенсійної виплати, ГУ ПФУ, призначило до виплати та сплачує позивачу пенсію у розмірі 20930,00 грн., що відповідає 10-тикратному розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, станом на 01 березня та 01 грудня 2023 року.

Отже, визначаючи розмір належної позивачу пенсійної виплати з 01 квітня 2019 року, з 01 березня 2022 року, з 01 березня 2023 року та з 01 грудня 2023 року, ГУ ПФУ, як вбачається з копій перерахунків пенсії, застосувало обмеження розміру його пенсійної виплати 10-тикратним розміром прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеним на відповідну дату та безпідставно зменшило розмір пенсії позивача.

Позивач в грудні 2023 року звернувся до Відповідача із заявою, в якій просив поновити його право на отримання, з 01 квітня 2019 року, з 01 березня 2022 року, з 01 березня 2023 року та з 01 грудня 2023 року, пенсійної виплати без обмеження її розміру 10-тикратиним розміром прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, шляхом проведення відповідного перерахунку моєї пенсійної виплати з 01 квітня 2019 року, з 01 березня 2022 року, з 01 березня 2023 року та з 01 грудня 2023 року.

Відповідач, листом №2007-40445/3-02/8-1500/23 від 17.01.2024 року відмовив позивачу у задоволені заяви з посиланням на те, що «Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01.12.2022 становить 2093,00 грн, максимальний розмір пенсії з 01.12.2022 становить 20930,00 грн. Розмір Вашої пенсії на 01.01.2024 становить 20930,00 грн.»

Позивач вважає дії Відповідача з відмови у проведенні перерахунку його пенсії з 01 квітня 2019 року, з 01 березня 2022 року, з 01 березня 2023 року та з 01 грудня 2023 року, з урахуванням мого права на отримання пенсійної виплати без обмеження її розміру 10-тикратним розміром прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, протиправними.

На думку позивача, такі дії є незаконними, у зв`язку із чим він звернувся до суду із цим позовом.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 43 Закону № 2262-XII (в редакції Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08.07.2011 (далі Закон № 3668-VI), який набрав чинності з 01.10.2011), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з частиною другою Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Рішенням КСУ №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини цього Рішення №7-рп/2016 положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення КСУ цього Рішення.

Частиною 7 ст. 43 Закону № 2262-XII (у редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 (далі Закон №1774-VIII), який набрав чинності з 01.01.2017) передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Суд звертає увагу, що ч. 7 ст. 43 Закону №2262-XII, якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з дати прийняття Рішення №7-рп/2016.

За таких обставин, внесені Законом № 1774-VIII до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Відповідний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 127/4267/17, 10.10.2019 у справі №522/22798/17.

Таким чином, внесені Законом №1774-VIII зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії) до частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, яка визнана неконституційною і втратила чинність, є повторним запровадженням регулювання, яке КСУ визнав неконституційним, а тому, ці зміни самі по собі не створюють підстав для обмеження максимального розміру пенсії. Рішення КСУ є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 1-1 Закону №2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Закон № 2262-XII є спеціальним до спірних правовідносин та саме його норми слід першочергово застосовувати для їх врегулювання.

Суттєвою є обставина, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром вже регулювалося частиною сьомою статті 43 Закону №2262-XII, яка визнана неконституційною з 20.12.2016, а тому неможливо стверджувати, що з вказаної дати виникла ситуація, за якої дане питання попадає під регулювання положень статті 2 Закону №3668-VI в частині, що не вирішується нормами Закону № 2262-XII.

Застосування положень Закону № 3668-VI по відношенню до військовослужбовців фактично суперечить висновкам Рішення №7-рп/2016, яким встановлено, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром не відповідає статті 17 Конституції України.

Вказана вище правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.11.2020 у справі № 813/678/18 та 09.02.2021 року у справі № 640/2500/18.

З огляду на викладене, дії ГУ ПФУ в Одеській області по обмеженню пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром з 01 квітня 2019 року, з 01 березня 2022 року, з 01 березня 2023 року та з 01 грудня 2023 року є протиправними, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць, суд вказує наступне.

Згідно із п.1 ч.1 ст.371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення: у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Отже, негайно виконуються рішення про присудження пенсії у межах суми стягнення за один місяць, тобто умовою для негайного виконання судового рішення є задоволення вимог позивача про стягнення певної конкретної суми пенсії, з якої можна виокремити її місячний розмір.

У цій справі судом не вирішувалися вимоги про присудження виплати (стягнення з відповідача на користь позивача) сум пенсії та не визначався розмір такого стягнення, тому підстави для допущення рішення суду до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць відсутні.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної вимоги позивача про допуск негайного виконання судового рішення, в частині проведення перерахунку пенсії за один місяць, в порядку пункту 1 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України слід відмовити.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Що стосується посилань відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, то суд зазначає наступне.

Згідно з п.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 року №3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 року за №135/13402, перерахунок раніше призначених пенсій проводиться органами, що призначають пенсії, в порядку, установленому статтею 63 Закону. При цьому пенсіонери звертаються до органів, що призначають пенсії з відповідними заявами та в разі необхідності подають документи, які дають право на підвищення пенсії.

Як вже було зазначено вище, перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Оскільки в даному випадку перерахунок пенсії позивачу не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, тому у суду відсутні підстави вважати, що позивач пропустив строк звернення до суду.

З викладених судом обставин, доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду та необхідності залишення позову без розгляду, відхиляються судом.

Відповідно до ч.1,2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із Законом України «Про судовий збір», ОСОБА_1 , як інвалід 1-ї групи, звільнений від сплати судового збору.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судових витрат в цій частині у справі не здійснювати.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 139, 205, 243, 245, 246, 263, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65012) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з відмови, листом №2007-40445/3-02/8-1500/23 від 17.01.2024 року, у поновленні права ОСОБА_1 на отримання пенсійної виплати, з 01 квітня 2019 року, з 01 березня 2022 року, з 01 березня 2023 року та з 01 грудня 2023 року, без застосування обмеження розміру пенсійної виплати 10-тикратним розміром прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65107, ) поновити порушене право ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), на отримання, з 01 квітня 2019 року, з 01 березня 2022 року, з 01 березня 2023 року та з 01 грудня 2023 року, пенсійної виплати у нарахованому на відповідну дату розмірі, без застосування обмеження її розміру 10-тикратним розміром прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, шляхом проведення відповідного перерахунку пенсійної виплати, з 01 квітня 2019 року, з 01 березня 2022 року, з 01 березня 2023 року та з 01 грудня 2023 року, без застосування обмеження її розміру 10-тикратним розміром прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко