Справа № 260/4105/23
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/4105/23 пров. № А/857/25835/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Василюк В.Б.

за участю представників сторін:

від відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 260/4105/23 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання дій та бездіяльності протиправними (головуючий суддя Луцович М.М., м. Ужгород, проголошено о 14:52:13, повний текст складено 27.11.2023), -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області (відповідач), в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області від 17 квітня 2023 року № 000/1575/07-1624-06/.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на наступне. Оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі Акту № 1576/07-16-24-06/ від 17.03.2023р. «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з питань дотримання вимог валютного законодавства при виконанні зовнішньоекономічного контракту №01/26-07 від 26.07.2021 року за період з 26.07.2021 по 02.03.2023». Вказує, що відповідач допустив істотні порушення процедури проведення документальної позапланової виїзної перевірки з огляду на факт її проведення виключно у приміщенні контролюючого органу. Податковий орган самостійно, без повідомлення платника податку змінив вид перевірки, не ознайомив з цим рішенням позивача, не надав можливості надати свої заперечення щодо зміну типу перевірки. Також ФОП ОСОБА_2 вжив заходи для умов забезпечення своєчасного надходження валютних цінностей на відповідні рахунки в строки встановлені чинним законодавством, звертався до уповноважених органів із вимогою для врегулювання спору в позасудовому порядку, звертався в Господарський суд Закарпатської області щодо стягнення з «DUNYA INVESTMENT GMBN» заборгованості, ненадходження валютних цінностей у строк настало не з його вини чи необережності, відтак ФОП ОСОБА_2 не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді застосування до нього відповідальності. Вказує на те, що відповідно до вимог положень пункту 52-1 підрозділу 10 ПК України, не можуть бути застосовані штрафні санкції за порушення податкового законодавства, з 01.03.2020 по останній календарний день місяця включно в якому завершується дія карантину. На момент проведення перевірки та застосування штрафних санкцій до позивача дія карантину, введеного з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби (COVID-19) не закінчилася. Тому враховуючи зазначене вважає, що у відповідача були відсутні підстави для застосування до позивача штрафних санкцій у вигляді пені під час дії карантину. З цих підстав вважає, що податкове повідомлення-рішення винесене всупереч вимогам законодавства, просить визнати його протиправним та скасувати.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.11.2023 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області від 17 квітня 2023 року № 000/1575/07-16-24-06/. Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Закарпатській області судові витрати зі сплати судового збору у сумі 4440,82 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити повністю. В обгрунтування своєї позиції апелянт посилається на наступне. Відповідно до поданої до органів ДПС інформації 20-0ПП «Відомості про об`єкти оподаткування» у платника відсутні дані про об`єкти оподаткування (офіс), тому документальна позапланова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_2 проведена в приміщенні ГУ ДПС у Закарпатській області з відома та у присутності ФОП ОСОБА_2 , на підставі підтверджуючих документів, наданих ФОП ОСОБА_2 згідно листа вх. № 3855/6/24 від 02.03.2023. Перед початком перевірки позивача ознайомлено з направленням на перевірку та з наказом про проведення такої, копію якого було вручено, про що в направленні на перевірку позивачем зроблено відповідний запис. Журнал реєстрації перевірок ФОП ОСОБА_2 , для вчинення запису про проведення перевірки не надавався. В свою чергу, посадові особи контролюючого органу в силу наданих чинним законодавством повноважень не мають права вимагати Журнал реєстрації перевірок та відповідно здійснювати запис в такому журналі. Оскільки ФОП ОСОБА_2 , з позовною заявою до фірми «DUNYA INVESTMENT GMBN» (Австрія) звернувся 12.01.2023, то в силу вимог чинного законодавства ГУ ДПС України в Закарпатській області нараховано пеню за порушення строків розрахунків за контрактом №01/26-07 від 26.07.2021 до 12.01.2023. Щодо доводів ФОП ОСОБА_2 , про його звернення до фірми «DUNYA INVESTMENT GMBN» (Австрія) в усній та письмовій формах про погашення заборгованості за контрактом № 01/26-07 від 26.07.2021, які до того ж позивачем нічим не підтверджені, відповідач зауважує, що такого роду звернення в силу положень статті 13 Закону № 2473 не є підставами для зупинення перебігу строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів. Щодо доводів позивача про неврахувашія податковим органом положень пункту 52-1 Підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України, то апелянт зазначає, що зважаючи на положення Закону № 2473, норми ПК України, якими передбачено звільнення від нарахування пені платникам податків, до спірних правовідносин не застосовуються.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу ГУ ДПС у Закарпатській області. З посиланням на норми чинного законодавства просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача підтримує вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_2 зареєстрований фізичною особою-підприємцем 23.07.2021 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ). Основним видом господарської діяльності позивача за КВЕД є: 84.21 Міжнародна діяльність.

Наказом начальника ГУ ДПС у Закарпатській області від 02.03.2023 № 108-П «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 » на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1. ст. 20, пп.78.1.1. п.78.1. ст. 78 відповідно до ст. 75 та ст.78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами і доповненнями та на підставі доповідної записки від 01.03.2023 №1366/07-16-24-06 призначено проведення документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з 06.03.2023 тривалістю 5 робочих днів, з питань дотримання вимог валютного законодавства за період діяльності з 26.07.2021 по 02.03.2023.

Згідно направлення на перевірку від 02 березня 2023 року №469/07-16-24-06 ФОП ОСОБА_2 вручено копію наказу від 02.03.2023 №108-П та ознайомлено з направленням на перевірку 02.03.2023.

З 06.03.2023 по 10.03.2023 відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в приміщенні ГУ ДПС у Закарпатській області за адресою: вул. Волошина, 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, що підтверджується сторонами.

За результатами перевірки ГУ ДПС у Закарпатській області складено акт від 17.03.2023 року № 576/07-16-24-06/, висновками якого зафіксовані порушення: п. 2 ст. 13 Закону України від 21.06.2018, № 2473-VІІІ «Про валюту і валютні операції», в частині не повернення валютної виручки в законодавчо встановлені строки.

На підставі акта перевірки, ГУ ДПС у Закарпатській області 17.04.2023 прийняло податкове повідомлення-рішення № 000/1575/07-16-24-06/ НОМЕР_1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій, пені за порушення вимог валютного законодавства в частині неповернення валютної виручки в законодавчо встановлені строки при виконанні зовнішньоекономічного контракту № 01/26-07 від 26.07.2021 року, укладеного з фірмою «DUNYA INVESTMENT GMBH», Австрія, в сумі 555101,98 грн.

Позивач не погодився з податковим повідомленням-рішенням, оскаржив його в судовому порядку.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо процедури проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Суд першої інстанції зауважив, що згідно правової позиції Верховного Суду у справах № 520/13185/19, № 280/708/19 та № 825/1747/17 судом касаційної інстанції зроблено висновки, що проведення перевірки у встановленому законом порядку є передумовою для прийняття податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень, а тому в разі недотримання встановлених вимог та, як наслідок, визнання перевірки протиправною, у контролюючого органу відсутні підстави на прийняття рішення за результатами виявлених порушень.

Податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатися правомірним та підлягає скасуванню.

З огляду на вказані обставини позовні вимоги позивача, на думку суду першої інстанції, підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних міркувань.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суспільні відносини з приводу суті та меж податкового обов`язку, змісту податкової дисципліни, обсягу повноважень органів публічної адміністрації у галузі податкової справи, механізмів та заходів податкового контролю, приводів та порядку і способів та підстав застосування заходів податкового примусу, складу протиправних діянь у вигляді податкових правопорушень, міри юридичної відповідальності винних осіб та правил її реалізації з 01.01.2011 унормовані, насамперед, приписами Податкового кодексу України, із змінами та доповненнями.

Відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Пунктом 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України, зокрема, передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Як доведено матеріалами справи - відповідно до наказу від 02.03.2023 № 108-П контролюючим органом призначено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , яка відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України повинна була проводитись за місцезнаходженням платника податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Підпунктом 1 п. 78.1 статті 78 ПК України, встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: зокрема, отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

До ГУ ДПС у Закарпатській області надійшла інформація з ДПС України від 28.09.2022 № 11625/7/99-00-07-05-01-07 про виявлені факти ненадходження в установлені Національним банком України граничні строки розрахунків грошових коштів чи товарів станом на 01.09.2022, яка надана банками до НБУ згідно із Інструкцією про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, яка затверджена постановою Правління НБУ від 02.01.2019 № 7, на виконання статей 12 і 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», яка свідчить про порушення ФОП ОСОБА_2 , валютного законодавства в частині несвоєчасного (неповного) повернення валютної виручки у встановлений законодавством строк.

У зв`язку з отриманням вказаної інформації ГУ ДПС у Закарпатській області листом від 29.09.2022 за № 10295/6/07-16-24-06 звернулося до ФОП ОСОБА_2 , про надання пояснень з метою підтвердження або спростування такої інформації з наданням відповідного документального підтвердження.

За результатами аналізу наданих позивачем пояснень та поданих ним до таких пояснень документів ГУ ДПС у Закарпатській області прийнято рішення про проведення позапланової виїзної перевірки.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки відбувається згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова/позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (пункт 77.6 статті 77, пункт 78.5 статті 78 Податкового кодексу України).

Пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Як установлено в абзаці п`ятому пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Згідно з пунктом 81.2 статті 81 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

Зі змісту зазначених правових приписів убачається, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Судом встановлено, що з 06.03.2023 по 10.03.2023 відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в приміщенні ГУ ДПС у Закарпатській області за адресою: вул. Волошина, 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000.

Як зазначалось вище, документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка, в той час як, документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Варто відзначити, що неможливість проведення виїзної перевірки не може мати наслідком автоматичного проведення контролюючим органом невиїзної документальної перевірки з огляду на те, що для проведення будь-якого виду податкової перевірки необхідно дотримання умов прийняття наказу та повідомлення платника про відповідну перевірку. У Податковому кодексі України відсутня норма, яка б встановлювала право податкового органу замість документальної виїзної перевірки проводити документальну невиїзну перевірку, у тому числі у разі відмови у допуску до проведення перевірки.

При цьому проведення перевірки у встановленому законом порядку є передумовою для прийняття податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень, а тому в разі недотримання встановлених вимог та, як наслідок, визнання перевірки протиправною, у контролюючого органу відсутні підстави на прийняття рішення за результатами виявлених порушень.

Крім того, оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі №440/1961/19.

Однак доказів на підтвердження факту пред`явлення чи ознайомлення позивача із наказом про проведення саме документальної позапланової невиїзної перевірки, яка фактично була проведена у даній справі, відповідачем не надано.

Матеріалами справи доведено, що позивач був присутній під час проведення перевірки, надав податковому органу первинні документи та висловив свою незгоду з актом перевірки від 17.03.2023 року № 576/07-16-24-06/ НОМЕР_1 .

Відповідач у своїх поясненнях вказує на те, що відповідно до поданої до органів ДПС інформації 20-ОПП «Відомості про об`єкти оподаткування» у платника відсутні дані про об`єкти оподаткування (офіс), тому документальна позапланова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_2 проведена в приміщенні ГУ ДПС у Закарпатській області на підставі підтверджуючих документів, наданих ФОП ОСОБА_2 згідно листа вх. №3855/6/24 від 02.03.2023. Разом з тим, відповідно до підпункту 20.1.13 пункту 20.1. статті 20 ПК України контролюючі органи не мають права доступу до житла громадян під час проведення перевірок.

Відповідач у зв`язку з неможливістю проведення виїзної документальної перевірки зобов`язаний був винести наказ на проведення невиїзної документальної перевірки та провести таку у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Посилання ж відповідача на те, що процедурні порушення під час призначення та проведення перевірки контролюючим органом не повинні сприйматися як безумовне свідчення протиправності рішень, прийнятих за результатами відповідної перевірки, є необґрунтованими, оскільки дотримання суб`єктом владних повноважень норм податкового законодавства в частині призначення та проведення перевірки, свідчить про правомірність її проведення.

Колегія суддів зазначає, що разом із тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 533-IX, який набрав чинності 18.03.2020, підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено пунктом 52-1 такого змісту: «За порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня по 31 травня 2020 року, штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за: порушення вимог до договорів довгострокового страхування життя чи договорів страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення, зокрема страхування додаткової пенсії; відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, без згоди контролюючого органу; порушення правил обліку, виробництва та обігу пального або спирту етилового на акцизних складах, що застосовуються на загальних підставах; порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.

Протягом періоду з 1 березня по 31 травня 2020 року платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.».

В подальшому, пункт 52-1 підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, із змінами, внесеними згідно із Законом від 13.05.2020 № 591-IX та Законом від 13.05.2020 № 591-IX, викладено у наступній редакції: «За порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за: порушення вимог до договорів довгострокового страхування життя чи договорів страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення, зокрема страхування додаткової пенсії; відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, без згоди контролюючого органу; порушення вимог законодавства в частині: обліку, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального, спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального; здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку; порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.

Протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.».

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року. У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 карантин установлено з 22 травня 2020 року по 31 липня 2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 карантин установлено з 1 серпня 2020 року по 19 грудня 2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 (із змінами) карантин установлено з 19 грудня 2020 року по 31 серпня 2021 року.

Отже, запроваджений з 12.03.2020 карантин не переривався і тривав до 30.06.23, що є загальновідомою обставиною у розумінні ч. 3 ст. 78 КАС України.

Проаналізувавши вищезазначені норми законодавства, можна зробити висновок, що звільнення від нарахування пені на період дії карантину є заходом державної підтримки платників податків та такий захід застосовується щодо всіх випадків нарахування пені з будь-якого податку, встановленого Податковим кодексом України. Тобто, на період дії карантину платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.

Одночасно суд першої інстанції, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, не вбачає необхідності оцінювати інші аргументи позовної заяви щодо застосування відповідачем штрафних санкцій під час дії карантинних обмежень та необхідності встановлення вини в діях позивача на підставі ст.112 ПКУ, з огляду на те, що такі не підлягають застосуванню до спірних правовідносин у сфері валютного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст.243,ст. 268, 272,286,310, 313, 315, 316, 321, 322,325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 260/4105/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 04 квітня 2024 року.