Справа № 161/2361/24
Суддя: Івасюта Л. В.
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/2361/24
Провадження № 2-а/161/74/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі

головуючої судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судових засідань Вольської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача поліцейський відділу поліції № 3 (м. Пустомити) Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління національної поліції України у Львівській області, старший сержант поліції ОСОБА_2 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що 25.01.2024 поліцейським відділу поліції № 3 (м. Пустомити) Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління національної поліції України у Львівській області, старшим сержантом поліції Стельмахом Р.В. винесено щодо нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 1307440, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладеного адміністративне стягнення у виді штрафу. Із вказаної постанови вбачається, що 25.01.2024 о10 год. 47 хв. він, керуючи транспортним засобом марки «Iveco 70C17» д.н.з. НОМЕР_1 у м. Зимна Вода, Пустомитівського району Львівської області по вул. Городоцькій, здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена», чим порушив п.8.4 в Правил дорожнього руху України (далі ПДР).

Зазначає, що з винесеною постановою він не погоджується, оскільки викладені в ній обставини не відповідають дійсності, а саме 25.01.2024 він, здійснюючи комерційне перевезення вантажним евакуатором (тягач) «Iveco 70C17» д.н.з. НОМЕР_1 близько 10 год. 40 хв., зупинив транспортний засіб по праву сторону проїзної частини в зоні дії знаку 3.34 у найближчому вільному місці для заїзду на територію «West Auto Hub Львів»/митний пост «Городок» ВМО №4. Факт здійснення ним вантажного перевезення та необхідності розвантаження підтверджується належними документами. Коли до нього підійшов працівник поліції, який представився ОСОБА_3 та повідомив його про те, що автомобіль зупинений в зоні дії заборонного знаку, він пояснив, що виконує маневр для розвантаження та що в інший спосіб це зробити не можливо.

Вказує, що розгляд справи відносно нього проводив ОСОБА_3 , хоча оскаржувана постанова була складена поліцейським ОСОБА_4 , який не врахував при винесенні постанови його пояснень про те, що він перебував в зоні дії заборонного знаку у зв`язку з заїздом на територію митниці для розвантаження, що у відповідності до п.1.10 ПДР дозволяє зупинку на час до 5 хв. або більше, якщо це необхідно для завантаження (розвантаження) вантажу.

Таким чином, неврахування поліцейським при розгляді справи мети зупинки потягло за собою неправильне вирішення справи та неправильне застосування встановлених п.п. 8.4 в, 3.34 ПДР, що в свою чергу піддає сумніву наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУаАП.

Посилаючись на викладене, позивач просить суд, визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського відділу поліції № 3 (м. Пустомити) Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління національної поліції України у Львівській області, старшого сержанта поліції Стельмаха Р.В. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 1307440, відносно нього, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. Стягнути з відповідача на його користь понесені у справі судові витрати.

Ухвалою судді від 08.02.2024 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Відзиву від відповідача у встановлений ухвалою строк до суду не надходило.

Дослідивши надані суду докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке.

25.01.2024 поліцейським відділу поліції № 3 (м. Пустомити) Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління національної поліції України у Львівській області, старший сержант поліції Стельмахом Р.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серія ЕНА № 1307440 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 25.01.2024 о 10 год. 47 хв. в с. Зимна Вода по вул. Городоцька, здійснив зупинку автомобіля марки «Iveco 70C17» д.н.з. НОМЕР_1 в зоні дії знаку «Зупинка заборонена», чим порушив п.8.4.в ПДР.

Відповідно до п. 8.4 ПДР України дорожні знаки поділяються на групи: а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду; б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги; в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі; г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження; ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила; д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування; е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Відповідальність за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.280 КУпАП).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративних правопорушень є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

Відповідно до розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 року за №1395, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати ст. 283 КУпАП.

Згідно з ч.1 ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Із оскаржуваної постанови серія ЕАТ № 7610498 вбачається, що така не відповідає вимогам Інструкції, зокрема, в ній не зазначено яку саме групу дорожніх знаків, передбачених п.8.4 ПДР України, було порушено.

Окрім цього, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, правомірность дій відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ознаками вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, стороною відповідача, суду є недоведеною.

Із наданого позивачем відеозапису вбачається, що під час розгляду справи відносно нього було здійснено відео фіксацію за допомогою нагрудної камери поліцейського, проте із копії оскаржуваної постанови вбачається, що вона не містить вказівки про те за допомогою якого технічного засобу було здійснено відео фіксацію, а сам відеозапис суду не наданий.

У своїй Постанові від 13.02.2020 при розгляді справи № 524/9716/16-а Верховний Суд дійшов висновку, що у постанові про порушення ПДР обов`язково має бути вказано технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото- чи відеозапис порушення.

Даний висновок кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.11.2018 по справі № 524/5536/17.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд наголошує, що лише наявність усіх ознак адміністративного правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй Постанові від 19.02.2020 року в справі № 204/8036/16-а.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, стороною відповідача суду не надані, суд дійшов висновку про скасування постанови та закриття провадження у справі.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з позовом позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, які він поніс у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 605,60 грн.

Також позивачем було заявлено вимогу про відшкодування витрат понесених на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що 02.02.2024 між позивачем та адвокатом Міліщуком С.Л. укладено договір про надання правничої допомоги від 02.02.2024.

Із акту виконаних робіт по договору про надання правничої допомоги № 02/02/24 від 02.02.2024 вбачається, що позивачем понесено витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 6056,00,00 грн., на підтвердження розміру якої позивачем надано платіжну інструкцію № 0.0..1 від 03.02.2024 на суму 6056,00 грн.

Наведене дає підстави для висновку, що витрати ОСОБА_1 на правову допомогу є доведеними частково та становлять 3000,00 грн.

При цьому, суд враховує визначені у ч. 5 ст. 134 КАС України обставини, а саме, складність справи, характер та кількість підготовлених та поданих адвокатом документів, значення справи для сторони та публічний інтерес до справи.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72-77, 139, 243-246, 250, 286, 293 КАС України, ч.1 ст.122 КУпАП, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Постанову поліцейського відділу поліції № 3 (м. Пустомити) Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління національної поліції України у Львівській області, старший сержант поліції Стельмаха Романа Васильовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 1307440 від 25 січня 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції України у Львівській області в користь ОСОБА_1 судові витрати понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок та судові витрати понесені у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 02 квітня 2024 року.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ).

Відповідач Головне управління національної поліції України у Львівській області (адреса: пл. Генерала Григоренка, 3, м. Львів, ).

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта