Справа № 380/7509/22
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Кисильова О.Й.

26 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/7509/22 пров. № А/857/25905/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Матковської З.М., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Пославського Д.Б.

представника апелянта: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року у справі № 380/7509/22 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

16.05.2022р. ОСОБА_2 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління НП у Львівській області від 15.04.2022р. № 218 о/с "Про особовий склад".

- поновити на посаді слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області з 16.04.2022р.;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу;

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.10.2022р. позов задоволено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2023р. залишене без змін Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.10.2022р.

Постановою Верховного Суду від 06.06.2023р. у справі № 380/7509/22 скасовані Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.10.2022р. та Постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2023р. Справа № 380/7509/22 направлена на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.11.2023р. позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, апелянт Головне управління Національної поліції у Львівській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.11.2023р. скасувати та прийняти нову постанову, якою в позові відмовити повністю.

Представник апелянта Лиса Н.В. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав у ній зазначених.

Представник позивача Захарчук Я.В. подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю у іншій справі.

Колегія суддів зазначає, що явка сторін обов`язковою в судове засідання не визнавалась, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 20.12.2018р. ОСОБА_2 проходив службу в Національній поліції України на посаді дільничного сектору превенції, з 01.04.2020р. слідчого відділення Пустомитівського відділу поліції та з 02.08.2021р. - слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області.

13.01.2022р. позивач подав рапорт на ім`я начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області про звільнення із служби в Національній поліції України за власним бажанням у зв`язку з сімейними обставинами з 15.04.2022р.

ОСОБА_2 07.04.2022р. подав рапорт про продовження служби в Національній поліції

Однак, 15.04.2022р. Наказом начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області №218 о/с "Про особовий склад" старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 звільнено з посади слідчого Слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції з 15.04.2022р. за п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про національну поліцію" (за власним бажанням). Підставою для звільнення вказано рапорт позивача від 13.01.2022р.

Предметом спору у цій справі є питання правомірності наказу Головного Управління Національної поліції у Львівській області від 15.04.2022р. № 218 о/с «Про особовий склад» про звільнення ОСОБА_2 з посади слідчого Слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції з 15.04.2022р. за п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про національну поліцію" (за власним бажанням на підставі рапорту від 13.01.2022р.

ч.6 ст.43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантований захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про національну поліцію" від 02.07.2015р. № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII), норми якого суд застосовує у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

ч.1 ст.48 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

В п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" видно, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.

ч.2, ч.3 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Відповідно до ст.60 Закону України "Про національну поліцію" проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Із змісту п.4 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" видно, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

На час видання наказу про звільнення ОСОБА_2 - 15.04.2022р. діяли норми Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991р. № 114 (далі Положення № 114), які слід застосовувати у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Цим Положенням визначений порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки.

Згідно п.10 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

В пп."ж" п. 64 Положення № 114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

п.68 Положення № 114 визначено, що особи рядового та начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніше, як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

За змістом п.8 Положення № 114 дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема: за власним бажанням при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

13.01.2022р. ОСОБА_2 подав рапорт на ім`я начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області про звільнення зі служби в Національної поліції України за власним бажанням у зв`язку з сімейними обставинами з 15.04.2022р.

Із змісту приписів Закону України "Про Національну поліцію" та Положення № 114 чітко видно, що у відносинах звільнення за власним бажанням діє правило, за яким звільнення у порядку п.68 Положення № 114 є одностороннім волевиявленням поліцейського, який подав рапорт про звільнення за власним бажанням. Однак, у будь-який момент до закінчення тримісячного строку з моменту подання рапорту поліцейський може його відкликати і звільнення у такому випадку не проводиться, а також працівник не підлягає звільненню у випадку, коли цей строк закінчився, і він не залишив місце роботи і не вимагає припинення трудових відносин.

Головне управління Національної поліції у Львівській області зазначив, що рапорт ОСОБА_2 від 07.04.2022р. про продовження служби в Національній поліції після присвоєння реєстраційного номера 44 наданий наручно позивачу, що підтверджується записом в Журналі рапортів, зареєстрованих у Відділі поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що допитаний під присягою у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що 06.04.2022р. розмовляв із Начальником відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 з приводу того, що має намір продовжувати службу в поліції.

« 07.04.2022р. в 10:30 год ОСОБА_2 зайшов до канцелярії відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області та подав рапорт про намір продовжувати службу. Даний рапорт зареєстрований за реєстраційним номером 44 працівником канцелярії у присутності позивача. В 11:00 год свідок ОСОБА_2 поцікавився про вказаний рапорт, на що начальник Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_4 повідомив, що передав рапорт кадровику ОСОБА_5 . Зателефонувавши останньому позивач дізнався, що рапорт направлений до Головного управління Національної поліції у Львівській області. В подальшому ОСОБА_2 поїхав в Головне управління Національної поліції у Львівській області де зустрів ОСОБА_6 з рапортом та сказав, що йде до керівника управління за резолюцією з приводу рапорту позивача про продовження служби. Свідок також пояснив, що у Журналі рапортів, зареєстрованих у Відділі поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області він розписувався не за отримання рапорту, а за його подачу.»

Стосовно доводів апелянта про те, що факт реєстрації рапорту ОСОБА_2 щодо продовження служби у Журналі рапортів, не підтверджує наявність цього рапорту в Головному управлінні Національної поліції у Львівській області, оскільки після реєстрації рапорт про продовження служби від 07.04.2022р. за вимогою позивача передано йому наручно, колегія суддів звертає увагу на таке.

В ст.59 Закону України "Про Національну поліцію", видно, що з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими розроблений Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016р. № 1235 (далі - Порядок № 1235).

п.1, п.2 розділу ІІІ Порядку № 1235 передбачено, що видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Перелік документів з питань проходження служби містить вказівку, що рапорт (заява), пишеться власноручно у довільній формі.

За правилами пп. 46 п. 6 розділу ІІ Інструкції з діловодства в системі Національної поліції України, затвердженої наказом Національної поліції України від 20.05.2016 № 414 (далі - Інструкція № 414), документи, які підлягають реєстрації, необхідно реєструвати в день їх надходження і передавати на розгляд керівництву органу чи підрозділу поліції або до відповідних структурних підрозділів за належністю.

Отже, системний аналіз вказаних норм дають підстави для висновків, що у разі виникнення у поліцейського обставин з приводу проходження ним служби у поліції, зокрема, прийняття на службу, надання відпустки, звільнення зі служби та інші, такі волевиявлення працівника можуть бути реалізовані ним шляхом подання керівникові власноручно написаного у довільній формі рапорту.

Написаний поліцейським рапорт підлягає реєстрації, зокрема, у Журналі рапортів, у день його надходження та повинен бути переданий на розгляд керівництва органу, до повноважень якого належить вирішення питання, порушеного у рапорті.

Поліцейський може подати рапорт до підрозділу кадрового забезпечення, в якому проходить службу або безпосередньо керівнику.

Із змісту Журналу рапортів Пустомитівського Відділі поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області інвентарний номер 1/143, видно, що цей Журнал розпочатий 02.01.2020р., закінчений 27.12.2022р., прошитий та пронумерований на 101 аркуші. Журнал має такі графи: графа 1 -"№ п/п", графа 2 - "Дача і час передачі", графа 3 - "Номер переданих документів", графа 4 - "Кому адресований документ", графа 5 - "Прізвище і підпис особи, яка одержала документ (пакет) і дата. Кількість одержаних документів (словами)". Під порядковим номером 44 - 07.04.2022р. для передачі до ГУНП зареєстрований рапорт щодо продовження служби в НПУ. У графах 3 та 4 зазначено ГУНП щодо продовж. служби в НПУ", у графі 5 "Прізвище і підпис особи, яка одержала документ (пакет) і дата", зазначено "Р. Кузьмінський та підпис".

Реєстрація рапорту позивача від 07.04.2022р. №44 про продовження служби в Національній поліції України також підтверджується листом Львівського районного управління поліції № 2 Відділу поліції № 3 Головного управління Національної поліції у Львівській області від 22.04.2022р. № 3050/43/01-2021.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що 07.04.2022р. рапорт ОСОБА_2 про намір продовжити службу у поліції зареєстрований у Журналі рапортів Пустомитівського Відділу поліції Головного управління Національної Поліції у Львівській області, що не спростував апелянт.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що жодним нормативним актом, який регулює порядок ведення діловодства в органах поліції, не передбачена така форма Журналу реєстрації рапортів.

Доводи апелянта про те, що у графі "Прізвище і підпис особи, яка одержала документ (пакет) і дата, кількість одержаних документів (словами)" містяться підписи працівників, які отримали подані ними ж рапорти, у тому числі позивача, для того, щоб у подальшому вирішувати питання, порушені у цих рапортах, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це суперечить меті ведення такого Журналу.

При цьому, підпис ОСОБА_2 у графі 5 Журналу не може бути розцінений судом як належний доказ повернення останньому на його вимогу рапорту від 07.04.2022р. для подальшого спрямування керівництву з метою відкликання рапорту про звільнення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що зареєструвавши даний рапорт про продовження служби, посадова особа канцелярії, яка відповідальна за ведення Журналу рапортів, не мала передбачених законодавством підстав для повернення рапорту позивачу для того, щоб він наручно особисто подавав такий рапорт до Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Отримавши рапорт ОСОБА_2 , посадова особа канцелярії зобов`язана спрямувати документ за належністю та не допустити настання негативних наслідків для позивача у вигляді звільнення, оскільки зміст рапорту від 07.04.2022р. мав суттєвий вплив на подальше перебування на службі в поліції в умовах воєнного стану.

Таким чином 07.04.2022р., за тиждень до прийняття рішення про звільнення позивача (15.04.2022р.), посадові особи Львівського районного управління поліції № 2 Відділу поліції №3 Головного управління Національної поліції у Львівській області володіли інформацією про намір останнього продовжити службу в поліції.

Таким чином, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_2 з органів поліції суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Національної поліції у Львівській області зобов`язаний діяти обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно та розсудливо з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Проте, Головне управління Національної поліції у Львівській області, як суб`єкт владних повноважень порушив право позивача на відкликання поданого ним рапорту про звільнення за власним бажанням. При цьому, звільнення за власним бажанням є одностороннім волевиявленням працівника, який подав такий рапорт. Працівник у будь-який момент до закінчення трьох місяців з моменту подачі рапорту ( п.68 Положення № 114 ) може його відкликати і звільнення у такому випадку не проводиться.

Верховний суд в Постанові від 07.03.2018р. у справі № 810/2728/16 дійшов висновків, що якщо працівник після закінчення стоку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_2 подав рапорт та відкликав свій попередній рапорт про звільнення, а також продовжував працювати на своїй посаді до дати видачі наказу, а тому відповідач Головне управління Національної поліції у Львівській не врахував вказаних обставин та протиправно звільнив позивача з займаної посади.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Національної поліції у Львівській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституції України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).

Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року у справі № 380/7509/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді З. М. Матковська
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 04.04.2024р.