Справа № 280/2575/23
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 280/2575/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року (суддя Стрельнікова Н.В.) в справі № 280/2575/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі ГУНП) про:

визнання протиправною бездіяльності в частині не нарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року;

зобов`язання нарахувати та виплатити заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року;

визнання протиправною бездіяльності в частині не нарахування та невиплати доплати за службу в нічний час за період з 07 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року, з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2021 року, з 01 лютого 2022 року по 31 серпня 2022 року, з 01 листопада 2022 року по 02 лютого 2023 року;

зобов`язання нарахувати та виплатити заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року, з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2021 року, з 01 лютого 2022 року по 31 серпня 2022 року, з 01 листопада 2022 року по 02 лютого 2023 року;

визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати додаткової доплати на період карантину до грошового забезпечення за період з березня 2021 року по 02 лютого 2023 року відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня року 2020 року №375;

зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову доплату на період карантину до грошового забезпечення за період з березня 2021 року по 02 лютого 2023 року відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №375;

визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за один повний відпрацьований місяць - грудень 2015 році, за 10 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2017 рік, за 10 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік, за 11 днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік, за 37 днів невикористаної щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік, за 45 днів не використаної щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік;

зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за один повний відпрацьований грудень місяць у 2015 році, за 10 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2017 рік, за 10 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік, за 11 днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік, за 37 днів невикористаної щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік, за 45 днів не використаної щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за період з 07 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року, з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2021 року, з 01 лютого 2022 року по 31 серпня 2022 року, з 01 листопада 2022 року по 02 лютого 2023 року.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року, з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2021 року, з 01 лютого 2022 року по 31 серпня 2022 року, з 01 листопада 2022 року по 02 лютого 2023 року.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової доплати на період карантину до грошового забезпечення за період з березня 2021 року по 02 лютого 2023 року відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №375.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову доплату на період карантину до грошового забезпечення за період з березня 2021 року по 02 лютого 2023 року відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №375.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за один повний відпрацьований грудень місяць у 2015 році, за 10 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2017 рік, за 10 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік, за 11 днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік, за 37 днів невикористаної щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік, за 45 днів не використаної щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за один повний відпрацьований грудень місяць у 2015 році, за 10 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2017 рік, за 10 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік, за 11 днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік, за 37 днів невикористаної щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік, за 45 днів не використаної щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невірної оцінки доказів, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стосовно індексації грошового забезпечення апелянт вказує, що в силу вимог статті 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», якою передбачено, що порядок проведення індексації визначається Кабінетом Міністрів України, та власне положень Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, до якої постановою від 18 жовтня 2017 року № 782 внесені зміни, якими пункт 2 доповнено словом «поліцейських», індексація грошового забезпечення поліцейських проводиться з листопада 2017 року, тобто права на виплату коштів по індексації до листопада 2017 року у позивача не було.

Крім того, ці позовні вимоги не можуть пред`являтися до ГУНП, адже базовим місяцем для обчислення індексації визнано листопад 2015 року (місяць створення нової організації).

Щодо доплати за службу в нічний час вказує, що оскільки знищені документи, що підтверджують несення позивачем служби в нічний час, а Порядком № 260 передбачена виплата виключно на підставі відповідних довідок, тому відсутні підстави для виплати такої доплати.

Щодо додаткової доплати до грошового забезпечення на період дії карантину вказує, що асигнування, які виділяються на виплату додаткової доплати, є цільовими бюджетним коштами, нарахування та виплата додаткової доплати здійснюється лише в межах наявних бюджетних асигнувань на такі цілі.

При цьому саме керівники органів поліції мають встановлювати розмір таких доплат, а позивачем не доведено, що його було задіяно до виконання заходів із забезпечення життєдіяльності населення та запобігання поширенню на території України гострої коронавірусної інфекції.

Позивач не був безпосередньо залучений до виконання заходів із забезпечення життєдіяльності населення та запобігання поширенню на території України гострої коронавірусної інфекції, отже наказів на виплату додаткової доплати до грошового забезпечення не видавалось, тому відсутні підстави для виплати такої доплати.

Щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки вказує, що позивачу при звільненні виплачені грошова компенсація за 3 доби невикористаної щорічної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік, а виплату такої компенсації за 2015-2022 роки чинним законодавством не передбачено, а позивачем наказ про звільнення не оскаржений.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ України з 28 квітня 2003 року по 06 листопада 2015 року, а з 07 листопада 2015 року був прийнятий на службу до поліції.

Згідно з наказом від 02 лютого 2023 року № 60 о/с відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням) капітана поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора-чергового чергової частини відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції, з 02 лютого 2023 року. На день звільнення: стаж служби в поліції - 21 рік 02 місяці 20 днів; вислуга років на пільгових умовах - 02 роки 03 місяці 12 днів; стаж служби в поліції для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції - 21 рік 02 місяці 20 днів. Виплатити компенсацію за 03 доби невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік. Встановити щомісячну премію за лютий 2023 рік у розмірі 67,854%.

При звільненні позивачу не надано письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Листом від 13 березня 2023 року № 860/05/3-23 ГУНП в Запорізькій області повідомило, що позивачу надавались наступні відпустки:

- за один повний відпрацьований грудень місяць у 2015 році з рапортом про надання відпустки не звертався;

- чергова відпустка за 2016 рік з 27 травня 2016 року по 06 липня 2016 року використана у повному обсязі (наказ ГУНП в Запорізькій області від 19 травня 2016 року № 185 о/с);

- частина чергової відпустки за 2017 рік з 26 травня 2017 року до 25 червня 2017 року використана у кількості 30 діб (наказ ГУНП в Запорізькій області від 31 травня 2017 року № 279 о/с). Залишок невикористаної частини чергової відпустки за 2017 рік 10 діб;

- щорічна основна оплачувана відпустка та додаткова оплачувана відпустка за 2018 рік з 29 жовтня 2018 року до 08 грудня 2018 року (наказ ГУНП в Запорізькій області від 18 жовтня 2018 року № 399 о/с). Відкликаний через службові обставини з 28 листопада 2018 року, невикористані 11 діб відпустки (наказ ГУНП в Запорізькій області від 27 листопада 2018 року № 474 о/с);

- додаткова оплачувана відпустка за 2018 рік з 06 червня 2019 року до 17 червня 2019 року використана у повному обсязі (наказ ГУНП в Запорізькій області від 06 червня 2019 року № 202 о/с);

- щорічна основна оплачувана відпустка за 2019 рік з 18 червня 2019 року до 18 липня 2019 року (наказ ГУНП в Запорізькій області від 06 червня 2019 року № 202 о/с). Відкликаний через службові обставини з 15 липня 2019 року, невикористані 04 доби відпустки (наказ ГУНП в Запорізькій області від 10 липня 2019 року № 244 о/с);

- частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019 рік з 13 липня 2020 року до 16 липня 2020 року (04 діб) використана у повному обсязі (наказ ГУНП в Запорізькій області від 09 липня 2020 року № 255 о/с);

- додаткова оплачувана відпустка за 2019 рік з 17 липня 2020 року до 29 липня 2020 року використана у повному обсязі (наказ ГУНП в Запорізькій області від 09 липня 2020 року № 255 о/с);

- частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020 рік з 30 липня 2020 року до 11 серпня 2020 року (13 діб) використана у повному обсязі (наказ ГУНП в Запорізькій області від 09 липня 2020 року № 255 о/с);

- частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2020 рік з 30 липня 2021 року до 15 серпня 2021 року (17 діб) використана у повному обсязі (наказ ГУНП в Запорізькій області від 29 липня 2021 року № 349 о/с);

- частина додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік з 16 серпня 2021 року до 18 серпня 2021 року (03 доби) використана у повному обсязі (наказ ГУНП в Запорізькій області від 29 липня 2021 року № 349 о/с). Залишок невикористаної частини додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік 11 діб;

- частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2021 рік з 18 листопада 2022 року до 24 листопада 2022 року (07 діб) використана у повному обсязі (наказ ГУНП в Запорізькій області від 17 листопада 2022 року № 1205 о/с). Залишок невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік складає 37 діб;

- щорічна основна оплачувана відпустка та додаткова оплачувана відпустка за 2022 рік не використана кількістю 45 діб.

Повідомлено, що за 03 доби невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік виплачена компенсація при звільненні 02 лютого 2023 року.

Листом від 17 березня 2023 року № 956/05/3-23 надано розрахункові листи щодо грошового забезпечення та інших виплат позивача за період з листопада 2015 року до лютого 2023 року включно.

Листами відповідача підтверджено, що відповідачем ні під час несення служби, ні при звільнені зі служби в поліції не виплачено позивачу доплату за службу в нічний час за період за період часу з 07 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року, з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2021 року, з 01 лютого 2022 року по 31 серпня 2022 року, з 01 листопада 2022 року по 02 лютого 2023 року; індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 30 жовтня 2017 року; не виплачено позивачу компенсацію за невикористані дні відпусток за один повний відпрацьований грудень місяць у 2015 році; за 10 днів невикористаної частини чергової відпустки за 2017 рік; за невикористані 11 діб відпустки за 2018 рік; за невикористану частину додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік 11 діб; за 37 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік; 45 діб не використаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік, всього не виплачено компенсації за 103 дні невикористаної відпустки. А також відповідачем не було виплачено позивачу додаткову доплату на період карантину до грошового забезпечення за період з березня 2021 року по 02 лютого 2023 року відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №375.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності права позивача на отримання виплат, які є спірними в межах цієї справи, та протиправності не проведення таких виплат.

Суд визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про задоволення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 28 квітня 2003 року по 06 листопада 2015 року, з 07 листопада 2015 року проходив службу в Національній поліції.

Наказом ГУНП в Запорізькій області від 02 лютого 2023 року № 60о/с старшого інспектора-чергового чергової частини відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 02 лютого 2023 року.

У наказі вказано, що на день звільнення стаж служби в поліції - 21 рік 02 місяці 20 днів; вислуга років на пільгових умовах - 02 роки 03 місяці 12 днів; стаж служби в поліції для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції - 21 рік 02 місяці 20 днів. Наказано виплатити компенсацію за 03 доби невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік; встановлено щомісячну премію за лютий 2023 рік у розмірі 67,854%.

На адвокатські запити ГУНП повідомлено про відсутність підстав для виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року; доплати за службу в нічний час за період з 07 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року, з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2021 року, з 01 лютого 2022 року по 31 серпня 2022 року, з 01 листопада 2022 року по 02 лютого 2023 року; додаткової доплати на період карантину до грошового забезпечення за період з березня 2021 року по 02 лютого 2023 року відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня року 2020 року №375; компенсації за невикористані дні відпустки за 2015-2022 роки.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Правові засади організації, та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ (далі Закон № 580-VІІІ).

Стосовно питання доплати за службу в нічний час суд зазначає наступне.

Статтею 91 Закону № 580-VІІІ встановлено, що особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: 1) службу у святкові та вихідні дні; 2) службу позмінно; 3) службу з нерівномірним графіком; 4) службу в нічний час.

Розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції.

Для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем.

Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов`язків.

Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців.

Згідно з частиною другою статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII, порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі постанова № 988) встановлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до підпункту 3 пункту 5 постанови № 988 поліцейським виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Пунктом 20 розділу І «Загальні положення» Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799, (далі Порядок № 260) встановлено, що за виконання службових обов`язків понад установлений службовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні грошове забезпечення поліцейським додатково не виплачується. Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку (у порядку компенсації) надається протягом двох наступних місяців.

Згідно з пунктом 11 розділу ІІ Порядку № 260 поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00.

Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.

Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов. Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

ГУНП в Запорізькій області листом №30аз/46/01/05-2023 від 03 квітня 2023 року повідомило позивача про знищення графіків чергувань позивача за період з грудня 2015 року по лютий 2022 року включно.

Суд погоджує висновок суду першої інстанції, що знищення графіків чергувань позивача та не складання довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час через знищення графіків не може впливати на право позивача на отримання доплати за несення служби в нічний час, яке гарантоване Законом № 580-VІІІ, постановою № 988 та Порядком № 260.

Крім того, факт виплати позивачу такої доплати за деякі періоди доводить право позивача на отримання цієї доплати та спростовує доводи відповідача про відсутність у позивача права на цю доплату.

При цьому судом враховується, що позивач обіймав посаду старшого чергового чергової частини, ця посада передбачає цілодобове чергування, в тому числі виконання поліцейським службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00.

Враховуючи приведене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання доплати за службу в нічний час за спірні періоди, а невиплата такої доплати свідчить про протиправну бездіяльність відповідача в цій частині.

Також суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу доплату за службу в нічний час за період з 07 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року, з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2021 року, з 01 лютого 2022 року по 31 серпня 2022 року, з 01 листопада 2022 року по 02 лютого 2023 року.

Стосовно питання виплати індексації грошового забезпечення суд зазначає наступне.

Частинами першою та п`ятою статті 94 Закону № 580-VIII, яка регулює питання грошового забезпечення поліцейських, встановлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року № 1282-XII (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За змістом статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року (далі - Порядок № 1078).

Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме:

1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів;

2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету;

3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів;

4) індексація допомоги по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проводиться за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття;

5) індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються;

6) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів;

7) індексація сум відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також сум, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці; проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Тобто індексація грошового забезпечення у випадках, передбачених законом, має бути обов`язково нарахована та виплачена.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року № 782 внесено зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, доповнено абзац п`ятий після слова військовослужбовців словом поліцейських.

За змістом пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Отже, місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Відтак, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Відповідно до офіційної інформації Держстату величина індексу споживчих цін у 2016-2017 роках перевищила поріг індексації 103%.

Судом встановлено, що позивачу за період служби з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення.

Оскільки індексація грошового забезпечення поліцейських прямо передбачена Законом № 580-VIII, а також Законом № 1282-XII, в якому чітко зазначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці у вигляді грошового забезпечення, то відсутність в Порядку № 1078, який є підзаконним нормативно-правовим актом, конкретизації кола осіб, яким виплачується грошове забезпечення, яке підлягає індексації, не може бути підставою для відмови у нарахуванні та виплаті поліцейському індексації доходу (грошового забезпечення).

Крім того, суд зауважує, що в силу статті 4 Закону № 1282-XII Кабінетом Міністрів України визначається тільки порядок проведення індексації грошових доходів, а не види доходів, які підлягають індексації.

Доводи апелянта про те, що ці позовні вимоги не можуть пред`являтися до ГУНП, адже базовим місяцем для обчислення індексації визнано листопад 2015 року (місяць створення нової організації), суд відхиляє як необґрунтовані, адже в період з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року позивач проходив службу в Національній поліції, грошове забезпечення виплачувалось в цей період саме відповідачем, а визначення базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення є компетенцію саме відповідача.

Ураховуючи приведене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Наступним спірним питанням є питання нарахування та виплати позивачу доплати на період карантину до грошового забезпечення за період з березня 2021 року по 02 лютого 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №375.

Постановою Кабінету Міністрів Україні від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Дія карантину неодноразово продовжувалася і діяла на момент звільнення позивача зі служби в поліції 02 лютого 2023 року.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року №375 «Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни» (далі - постанова №375) установлено, що на період дії карантину, встановленого постановою №211, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) (далі - працівники) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.

Пунктами 2 - 5 постанови №375 передбачено, що встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).

Перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику.

Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.

Доплати, визначені пунктами 2 і 3 цієї постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 червня 2020 року №485 «Про виділення коштів для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я» затверджено Порядок використання коштів, виділених для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я (далі Порядок № 485).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 485 цей Порядок визначає механізм використання коштів державного бюджету за програмами, зокрема: здійснення доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, за рахунок коштів, виділених з фонду боротьби з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та її наслідками (далі бюджетні кошти).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 485 головним розпорядником бюджетних коштів є МВС. Відповідальними виконавцями бюджетних програм є МВС, Національна гвардія, Адміністрація Держприкордонслужби, ДСНС та Національна поліція (далі органи системи МВС).

Абзацами 1 та 2 пункту 4 Порядку № 485 визначено, що кошти, отримані органами системи МВС відповідно до пункту 3 цього Порядку, використовуються виключно для: доплати до грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії та Адміністрації Держприкордонслужби, особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

На виконання пункту 4 постанови №375 Міністерством внутрішніх справ видано наказ від 03 червня 2020 року №431 «Про окремі питання організації оплати праці на період дії карантину», яким визначено керівникам, зокрема, Національної поліції України забезпечити встановлення на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, додаткової доплати у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах (пункт 1); виплату додаткової доплати здійснювати поліцейським, які перебувають відповідно на штатних посадах в органах (підрозділах) Національної поліції України (пункт 2); нарахування додаткової доплати здійснювати у відсотковому співвідношенні до заробітної плати (грошового забезпечення) з розрахунку всіх складових, у тому числі премії, за винятком виплат, що носять одноразовий та компенсаційний характер (пункт 3); персональний перелік осіб, яким установлюється додаткова доплата, визначається керівником відповідного органу, закладу, зазначених у пункті 1 цього наказу (пункт 4).

Отже, підставою для отримання доплати на період дії карантину відповідно до постанови №375 є наявність наступних умов:

1) особа є поліцейським;

2) особа (поліцейський) забезпечує життєдіяльність населення, зокрема шляхом забезпечення правопорядку і безпеки громадян, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України;

3) внаслідок виконання своїх обов`язків така особа має безпосередній контакт з населенням.

При цьому за правовою конструкцією пункту 1 постанови №375, за наявності всіх зазначених вище умов додаткова доплата встановлюється поліцейським імперативно, а не на розсуд керівництва.

Судом встановлено, що позивач обіймав посаду старшого інспектора чергового чергової частині відділу поліції, до посадових обов`язків якого, як передбачено посадовою інструкцією, належить, зокрема:

забезпечення отримання кореспонденції, у тому числі від громадян, яка надходить до відділу поліції … у неробочий час, святкові та вихідні дні, а за необхідності - для негайної доповіді начальнику відділу або відповідальному по відділу поліції;

здійснення передачу доручень керівників ГУНП, УОАЗОР, Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області щодо проведення заходів з ліквідації наслідків надзвичайних подій, встановлення та затримання осіб, які підозрюються у вчиненні кримінальних порушень;

здійснення приймання, реєстрацію заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, організовує негайне реагування та вжиття невідкладних заходів щодо їх вирішення;

контроль дотримання законодавства та відомчих вимог при поміщенні доставлених осіб до кімнат для затримання та доставлених (КЗД) до територіальних підрозділів, дотримання пропускного режиму, стан охорони адміністративної будівлі.

Відтак, в силу своїх службових обов`язків позивач під час несення служби на постійній основі здійснював спілкування із громадянами, тобто належав до категорії поліцейських, які внаслідок безпосереднього виконання своїх обов`язків забезпечують життєдіяльність населення, у зв`язку з чим мав з населенням безпосередній контакт.

Тому суд погоджує висновок суду першої інстанції, що позивач працював за наявності всіх умов, що дають право на встановлення додаткової виплати, передбаченої постановою № 375, а тому відповідач мав встановити та виплачувати позивачу в цей період додаткову доплату у розмірі до 50% грошового забезпечення пропорційно відпрацьованому часу у відповідних умовах.

Разом з тим, в період з березня 2021 року по 02 лютого 2023 року додаткова доплата за службу в особливих умовах відповідно до постанови № 375 позивачу не нараховувалась і не виплачувалась.

Доводи апелянта про те, що така доплата здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів, саме керівники органів поліції мають встановлювати розмір таких доплат є незмістовними, адже за наявності всіх умов, визначених у пункті 1 постанови № 375, додаткова доплата до грошового забезпечення відповідної особи встановлюється імперативно, тобто прийняття наказу про встановлення такої доплати є обов`язковим. Разом з тим, сам розмір зазначеної доплати у відсотках до грошового забезпечення визначається в залежності від наявних бюджетних коштів і не може перевищувати 50 відсотків грошового забезпечення.

При цьому неприйняття відповідачем наказів про встановлення такої доплати, на що посилається відповідач, по суті є складовою предмету позову, оскільки позивач вважає, що відповідач повинен був такі накази видати, тому що він працював в умовах карантину, як це передбачено постановою № 375, а неприйняття зазначених наказів не є перешкодою для задоволення позову, оскільки у випадку задоволення вимог позивача відповідач повинен прийняти такі накази за спірний період часу, визначивши відсотковий розмір додаткової доплати до грошового забезпечення, після чого нарахувати і виплатити позивачу невиплачену за цей час доплату.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Також органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Щодо відсутності доказів залучення позивача до виконання заходів із забезпечення життєдіяльності населення та запобігання поширенню на території України гострої коронавірусної інфекції суд зазначає, що вище судом приведено обґрунтування доведеності права позивача на отримання такої доплати як особи, яка безпосередньо в силу службових обов`язків була залучена до виконання заходів із забезпечення життєдіяльності населення та запобігання поширенню на території України гострої коронавірусної інфекції.

Враховуючи приведене, суд визнає правильним висновок суду першої інстанції, що оскільки посада та обов`язки позивача за період з 2020 року по лютий 2023 року були незмінні, а карантин, спричинений коронавірусом SARS-CoV-2, не скасовувався та продовжував свою дію на момент звільнення позивача зі служби, відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу доплату, встановлену на період дії карантину постановою № 375.

Стосовно питання нарахування та виплати поліцейському грошової компенсації за невикористані дні відпусток за попередні роки, що передують року звільнення, суд зазначає таке.

Наказ ГУНП від 02 лютого 2023 року № 60о/с про звільнення позивача зі служби в Національній поліції містить інформацію про виплату позивачу компенсації за 03 доби невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік.

За повідомленням ГУНП позивачем не використані дні основної та додаткової відпустки за такі періоди: за один повний відпрацьований грудень місяць у 2015 році; 10 діб частини чергової відпустки за 2017 рік; 11 діб основної відпустки за 2018 рік; 4 дні основної відпустки за 2019 рік; 11 днів додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік; 37 днів щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік; 45 днів щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік.

Відповідачем не виплачена позивачу грошова компенсація за невикористані дні відпусток за періоди: 2015 рік, 2017 рік, 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік.

Частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР), який установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи, встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону №580-VIII).

Згідно з частиною першою статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Стаття 93 Закону № 580-VIII врегульоване питання тривалості відпусток поліцейських.

Тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються (частина перша).

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки (частина друга).

За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів (частина третя).

Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби (частина четверта).

Відповідно до частини дев`ятої статті 93 Закону № 580-VIII поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону (частина десята статті 93 Закону № 580-VIII).

За положеннями частини одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції.

За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Відтак, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

У наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Частиною першою та другою статті 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Абзацом сьомим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення (абзац восьмий пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260).

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР, якими передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки, в тому числі й невикористані дні відпусток за роки, які передують року звільнення зі служби в поліції, а відповідачем протиправно не виплачена позивачу грошова компенсація за невикористані дні основної та додаткової відпустки.

Висновки суду першої інстанції зі спірного питання відповідають правовим висновками, викладеним Верховним Судом у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 19 січня 2021 року в справі № 160/10875/19, який обґрунтовано враховано судом першої інстанції відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.

Доводи апелянта про не оскарження позивачем наказу про звільнення, в якому власно й зазначено про виплату грошової компенсації за невикористані дні відпусток тільки за 2023 року, суд відхиляє, адже право позивача на отримання компенсації не пов`язано із чинністю наказу про звільнення.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа стосується питання прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, а позивач не є службовою особою, яка у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займає відповідальне та особливо відповідальне становище, ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року в справі № 280/2575/23 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року в справі № 280/2575/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 03 квітня 2024 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов