Справа № 480/882/23
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 р. Справа № 480/882/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2023, головуючий суддя І інстанції: Н.В. Савицька, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 14.06.23 по справі № 480/882/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 третя особа: Військова частина НОМЕР_2

про зобов`язання вчинити дії та стягнення грошового забезпечення,

ВСТАНОВИВ:

До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії та стягнення грошового забезпечення, і просить суд:

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26.12.2022 у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 3 (три) повні роки служби з урахуванням уже виплачених коштів за 2 роки;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби за контрактом, речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 №178, та без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 зазначену у витягу з наказу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань 2022 рік у розмірі місячного грошового забезпечення за відповідною займаною посадою, передбаченну Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію його грошового забезпечення за період з 24.02.2022 до 26.12.2022;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 26.12.2022 до дня прийняття рішення судом у справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення 550,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.02.2022 позивач призваний до лав Збройних Сил України, на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022, призначений на посаду командира 1 мінометного взводу мінометної батареї в/ч НОМЕР_3 , згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2022 № 20.

Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.12.2022 № 308, у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на військовій службі позивача звільнено відповідно до п. 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 26.12.2022 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Позивач зазначає, що при звільненні з військової служби, виключенні зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, з ним не проведено повного розрахунку, не нараховано та не виплачено, зокрема, у повному обсязі компенсацію вартості за неотримане під час проходження служби речове майно за період служби з 24.02.2022 до 26.12.2022, індексацію грошового забезпечення за період служби з 24.02.2022 до 26.12.2022, зазначено, однак не виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, не у повному обсязі виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен рік служби - виплачено за 2 повних років служби, а не 3 роки.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії та стягнення грошового забезпечення задоволено частково.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань 2022 рік згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №308 від 26.12.2022.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просив рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби за контрактом, речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 №178, та без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу; стягнення з Військової частини НОМЕР_1 грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 26.12.2022 до дня прийняття рішення судом у справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення 550,62 грн. Прийняти в цій частині рішення про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби за контрактом, речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 №178, та без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу та стягнення з Військової частини НОМЕР_1 грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 26.12.2022 до дня прийняття рішення судом у справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення 550,62 грн.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що в порушення вимог п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008, виключення позивача зі списків особового складу військової частини відбулося без проведення з ним повного розрахунку всіх належних йому сум. Оскільки спеціальним законодавством, що регулює оплату праці військовослужбовців, питання відповідальності роботодавця за несвоєчасну виплату військовослужбовцю всіх належних при звільненні з військової служби сум не врегульовано, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статей 116, 117 КЗпП України.

Крім того, апелянт зазначив, що він 24.02.2022 призваний до лав Збройних сил України згідно з Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 та призначений на посаду командира 1 мінометного взводу мінометної батареї в/ч НОМЕР_1 . Відповідно до витягу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.12.2022 №308, у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на військовій службі ОСОБА_1 , старшого лейтенанта, звільнено відповідно до п.2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 26.12.2022 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Відповідно до пункту 2 Інструкції №232 основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України в обмандируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період. Розділом II Інструкції №232 визначено порядок речового забезпечення Збройних Сил у мирний час та особливий період.

Так, порядок виплати спірної грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно". Пунктом 4 вказаного Порядку передбачено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Отже, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем проходження військової служби. Місцем проходження позивачем військової служби в межах спірних правовідносин була Військова частина НОМЕР_1 .

Отже, позивач набув право на отримання речового майна за встановленими нормами одночасно з початком проходження служби у військовій частині та у зв`язку зі звільненням зі служби, яке не було отримане під час проходження служби, або грошової компенсації за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Враховуючи не нарахування позивачу компенсації за неотримане речове майно, останній набув право на його компенсацію.

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, просив суд апеляційної інстанції, скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивача відповідно до п.415 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.12.2022 №370 включено до списків особового складу, який повинен отримати вищезазначену матеріальну допомогу та витяг із такого наказу направлено до військової частини НОМЕР_2 , яка є забезпечувальним органом військової частини НОМЕР_1 . Станом на теперішній час грошового забезпечення для надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік у розмірі місячного забезпечення за відповідною займаною посадою, передбаченою Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 до військової частини НОМЕР_1 не надходило, тому виплатити її неможливо.

Відповідач зазначив, що згідно п.п. 3 п.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 керівники державних органів у межах асигнувань мають право надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п.1 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Право на отримання вищезазначеної допомоги у розмірі місячного грошового забезпечення за відповідною займаною посадою на момент звільнення з військової служби позивач матиме лише у випадку отримання відповідачем бюджетних асигнувань відповідного розміру.

Відповідно до окремого доручення Міністра оборони України №2683 від 01 лютого 2023 року (пункт 6) цей вид допомоги не є обов`язковою виплатою, у тому числі й у разі звільнення. Утім військовослужбоці мають знати про своє право отримати раз на рік таку допомогу. Тобто, перед звільненням особа може звернутись із відповідним рапортом про виплату допомоги.

Позивач із таким рапортом до командування військової частини НОМЕР_1 не звертався, що також підтверджується і встановленими судом першої інстанції обставинами, викладеними у рішенні Сумського окружного адміністративного суду від 34.02.2023 по справі №480/882/23.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2023 залучено Військову частину НОМЕР_2 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору до участі у справі №480/882/23 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2023.

Відзиву на апеляційну скаргу від Військової частини НОМЕР_2 не надійшло.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга військової частини НОМЕР_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2022 № 20 позивача призвано ІНФОРМАЦІЯ_1 з 24 лютого 2022 року та призначено на посаду командира 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.12.2022 №308, у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на військовій службі позивача звільнено відповідно до п. 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 26.12.2022 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Також у вказаному витязі з наказу зазначено наступне:

"Виплатити горошову компенсацію за 22 дні невикористаної щорічної відпустки за 2022 рік; грошову допомогу для оздоровлення за 2022 рік отримав; матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань за 2022 рік отримав; виплатити грошове забезпечення по 26 грудня 2022 року включно; виплатити премію за особистий внесок в загальні результати служби в розмірі 202% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років за період з 01 по 26 грудня 2022 року включно; виплатити додаткову винагороду за період з 01 по 26 грудня 2022 року включно; виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню; вислуга років у Збройних Силах станом на 26 грудня 2022 року становить: календарна 2 роки 9 місяців 19 днів, пільгова 00 років 00 місяців 00 дні, загальна 2 роки 9 місяців 19 днів;

Постійним або службовим житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечений."

Як зазначає позивач у позові, при звільненні з військової служби, виключенні зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, з ним не проведено повного розрахунку, не нараховано та не виплачено: у повному обсязі компенсацію вартості за не отримане під час проходження служби речове майно за період служби з 24.02.2022 до 26.12.2022, індексацію грошового забезпечення за період служби з 24.02.2022 до 26.12.2022, зазначено, однак не виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, не у повному обсязі одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен рік служби - виплачено за 2 повних років служби, а не 3 роки.

Таким чином, спірним є нарахування та виплата: одноразової грошової допомоги при звільненні; грошової компенсації за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань 2022 рік у розмірі місячного грошового забезпечення за відповідною займаною посадою; індексації грошового забезпечення за період з 24.02.2022 до 26.12.2022.

Крім того, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 26.12.2022 до дня прийняття рішення судом у справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення 550,62 грн.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив із зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань 2022 рік згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №308 від 26.12.2022.

Колегія суддів частково не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1, 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби за контрактом, речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 №178, та без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу, колегія суддів зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 року.

Стаття 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII передбачає, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до приписів ст.9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII (в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби) речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно до наведеної норми Кабінет Міністрів України постановою від 16.03.2016 року №178 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Пунктами 2, 3 Порядку №178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.

Згідно з п.4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

За приписами п.5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Між тим, постановою Кабінету Міністрів України від 09 квітня 2014 року №111 "Питання грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період" установлено, що з 18 березня 2014 року військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, грошове забезпечення виплачується в порядку та розмірах, установлених для осіб офіцерського складу, осіб рядового сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом.

Враховуючи наведене, позивач, як особа, призвана на військову службу за мобілізацією, є військовослужбовцем та на нього поширюються всі права та пільги для військовослужбовців, зокрема, і право на виплату компенсації замість речового майна.

При цьому, відповідно до п. 1 розділу І Інструкції №232 про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 року №232, зазначено, що вона визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових шпальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці).

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 року №232, встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно".

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Отже, при звільненні військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується, шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби, а грошова компенсація підлягає нарахуванню відповідно до виду й кількості неотриманого речового майна та його вартості станом на поточний рік.

Наведені вище нормативно-правові акти не містять можливості застосування інших умов при нарахуванні такої компенсації, як наприклад визначивши вартість речового майна пропорційно до часу його використання, врахувавши вартість одиниці речового майна станом не на 1 січня поточного року тощо.

Суд першої інстанції з посиланням на пункт 17 розділу III Інструкції №232 зазначив, що оскільки позивача призвано під час мобілізації на особливий період, та враховуючи норми Інструкції №232, вказав про відсутність у ОСОБА_1 права на виплату грошової компенсації вартості недоотриманого речового майна за виключенням обов`язкових платежів за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 .

Вказані доводи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки пункт 17 розділу III Інструкції №232 передбачає лише обмеження права військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період під час звільнення на отримання речового майна, яке не було отримане під час проходження служби, проте жодним чином не позбавляє їх права на отримання компенсації за неотримане речове майно, право на яку вони мають у відповідності до Закону №2011-ХІІ.

Вказаний висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеної у постанові від 14 серпня 2019 року у справі №820/3719/17.

Згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, на позивача, як військовослужбовця, призваного на військову службу за мобілізацією, поширюються положення ч. 2 ст. 9-1 Закону №2011-ХІІ щодо виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям та він має право на отримання грошової компенсації за неотримане ним речове майно при звільненні.

Разом із тим, колегія суддів резюмує, що гарантоване ст.9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" право військовослужбовців на отримання речового майна або компенсації його вартості є майновим правом, яке підпадає під дію ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як і інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, Конституційний Суд України у рішеннях від 06.07.1999 № 8-рп/99 та від 20.03.2002 №5-рп/2002 неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Як встановлено п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

З наведених законодавчих приписів випливає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Так, позивач на виконання положень п.4 Порядку №178 надав командиру військової частини НОМЕР_1 заяву, в якій просив вирішити питання про виплату йому грошової компенсації вартості неотриманого ним речового майна за виключенням обов`язкових платежів за період проходження ним служби.

Доказів виплати позивачу грошової компенсації речового майна, матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідачем по справі жодних належних доказів на підтвердження правомірності власних дій, які є предметом оскарження, не надано.

Колегія суддів враховує, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

А тому, колегія суддів доходить висновку про наявність обгрунтованих підстав для задоволення позову в цій частині вимоги.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 зазначену у витягу з наказу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань 2022 рік у розмірі місячного грошового забезпечення за відповідною займаною посадою, передбачену Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, колегія суддів зазначає наступне.

Основні засади соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України "Про правовий та соціальний статус військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України "Про правовий та соціальний статус військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною четвертою статті 9 Закону України "Про правовий та соціальний статус військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" визначено порядок, умови та розмір грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначає Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, яким регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Пунктом 242 Положення передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260.

Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань регламентована розділом ХХІV Порядку №260.

Так, згідно з пунктом 1 розділу ХХІV Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 7 розділу ХХІV Порядку №260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Абзацом четвертим пункту 7 розділу XXIV Порядку №260 визначено, що під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, усунені або відсторонені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання повноважень на посаді, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) з урахуванням зміни вислуги років і норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми займаними посадами.

Згідно з пунктом 9 розділу XXIV Порядку №260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу.

Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань, за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника).

Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімейне" визначено порядку та розміру виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а частиною четвертою статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" повноваження щодо визначення порядку виплати грошового забезпечення, в тому числі матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, надано Міністру оборони України.

Окрім цього, постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 та Порядком №260 встановлено лише верхній, граничний розмір виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, який повинен не перевищує місячного грошового забезпечення. Також право керівників державних органів надавати військовослужбовцям матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань обмежене розміром асигнувань, що виділяються на утримання таких державних органів.

Таким чином, Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 делеговано Міністру оборони України повноваження щодо визначення порядку виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, які обмежені лише граничним розміром такої виплати та розміром виділених асигнувань на утримання військовослужбовців.

31 січня 2022 року Міністерством оборони України прийнято наказ №30 "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2022 рік".

Відповідно до пункту 6 наказу Міністерства оборони України від 31.01.2022 №300 "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2022 рік" матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям, які отримують грошове забезпечення, в розмірі одного окладу за їх військовими званнями.

Виплату матеріальної допомоги військовослужбовцям для вирішення соціально- побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення здійснювати виключно за наявності таких підстав: смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків; у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини; порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія); захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С; безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (сумарно більше 30 днів поспіль) внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів, які пов`язані з захистом Батьківщини.

Накази про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту у випадках, визначених в абзацах п`ятому - сьомому цього пункту, видавати після погодження рапортів: військовослужбовців, які проходять військову службу у військових частинах, підпорядкованих видам (родам) військ (сил), та командуваннях видів (родів) військ (сил), - з командувачами видів (родів) військ (сил) Збройних Сил України.

Судовим розглядом встановлено, що позивач не подав рапорт про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення, а з посиланням на норми законодавства лише зазначив, що йому взагалі не виплачено спірної допомоги.

Втім, відповідачем в апеляційній скарзі зазначено, що право на отримання вищезазначеної допомоги у розмірі місячного грошового забезпечення за відповідною займаною посадою на момент звільнення з військової служби позивач матиме лише у випадку отримання відповідачем бюджетних асигнувань відповідного розміру.

Поміж тим, відповідачем взагалі не зазначено чи виплачено позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №308 від 26.12.2022.

Разом із тим, позивачем ні у позовній заяві, ні у відповіді на відзив не зазначено підстави визначені пунктом 6 наказу Міністерства оборони України від 31.01.2022 № 30 переліку підстав, за наявності яких виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється у розмірі місячного грошового забезпечення.

Отже, враховуючи викладене, а також той факт, що відповідачем матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №308 від 26.12.2022 не виплачено, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань 2022 рік згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №308 від 26.12.2022.

Відтак, наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 26.12.2022 до дня прийняття рішення судом у справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення 550,62 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Так, статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Аналіз такого правового врегулювання дозволяє дійти висновку, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Поряд із цим, при вирішенні питання стягнення з роботодавця на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обов`язковим є визначення судом його розміру.

Так, Верховний Суд надаючи оцінку застосуванню положень статті 117 КЗпП неодноразово наголошував на обов`язку визначення розміру середнього заробітку за час затримки органом, який виносить рішення по суті спору, зокрема у постановах від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19, від 26.11.2020 у справі № 520/1365/2020, від 29.11.2021 у справі №120/313/20-а, та у подальшому підтриманий у постанові від 21.03.2023 у справі №640/11699/21 та ін.

Зокрема у постанові від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19 Верховний Суд констатував, що статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру середнього заробітку за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

З огляду на те, що станом на час звернення позивача до суду із цим позовом, остаточного розрахунку із позивачем ще не проведено, а також зважаючи на те, що розрахунок суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік віднесено до дискреційний повноважень відповідача у справі, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 26.12.2022 до дня прийняття рішення судом у справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення 550,62 грн є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2022 у справі №480/882/23 підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні адміністративного позову про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби за контрактом, речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 №178, та без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу, з прийняттям в цій частині постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 по справі № 480/882/23 - скасувати в частині відмови у задоволенні адміністративного позову про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби за контрактом, речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 №178, та без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу, з прийняттям в цій частині постанови про задоволення позову.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді С.С. Рєзнікова Л.В. Мельнікова