Справа № 580/966/24
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2024-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року справа № 580/966/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши правилами спрощеного письмового провадження в залі суду адміністративну справу за позовом адвоката Батракова М.Ю. від імені ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

29.01.2024 адвокат Батраков М.Ю. (адреса для листування: а/с АДРЕСА_1 ) звернувся від імені ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) (далі позивач) у Черкаський окружний адміністративний суд позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) (далі відповідач) про:

визнання протиправними дій щодо відмови йому у звільненні з військової служби на підставі абз.5 підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

зобов`язання відповідача звільнити його з військової служби на підставі абз.5 підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 вказаного Закону за сімейними обставинами, а саме у зв`язку з наявністю у дружини ОСОБА_2 інвалідності ІІІ групи відповідно до поданого рапорту про звільнення;

стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат.

Обґрунтовуючи зазначив, що проходить військову службу у відповідача та звернувся рапортом про звільнення з військової служби, надавши необхідний пакет документів. Однак відповідач всупереч норми закону відмовив у задоволенні його рапорту.

05.02.2024 ухвалою суд прийняв позовну заяву до розгляду та вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Вказану ухвалу відповідач та представник позивача отримали 07.02.2024, що підтверджується довідками про доставку електронних листів в їх електронні кабінети.

Відповідач правом подати відзив не скористався, про причини суд не повідомив.

Усі подані документи суд долучив до матеріалів адміністративної справи.

Оскільки обґрунтовані заяви про розгляд справи з викликом сторін у судове засідання суду не надходили, зважаючи на відсутність необхідності призначити в справі експертизу або викликати для допиту свідків, суд вирішив справу розглянути правилами спрощеного провадження без такого виклику (у письмовому провадженні) на підставі письмових доказів.

Оцінивши доводи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з службовим посвідченням НОМЕР_4 позивач займає посаду в НОМЕР_5 мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби України.

Довідкою 15 відповідача від 05.07.2023 №3927 підтверджується, що позивач проходить військову службу у відповідача з 13.03.2023 до теперішнього часу.

Із листа відповідача від 16.01.2024 №08/4397/24-Вн суд установив, що позивач звертався до нього рапортом від 13.01.2024 щодо звільнення з військової служби у запас за підп. «г» п.3 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Зазначеним листом відповідач повідомив, що доданими до рапорту документами підтверджується перебування у шлюбі позивача з громадянкою ОСОБА_2 , якій згідно з довідкою до акту огляду МСЕК встановлена ІІІ група інвалідності. Відповідно до підп.«г» ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час дії воєнного стану, для реалізації військовослужбовцем можливості бути звільненим з військової служби за призовом під час мобілізації за сімейними обставинами, у разі, якщо дружина військовослужбовця є особою з інвалідністю III групи, має надати наступні підтверджуючі документи: про наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та одного із своїх батьків із числа осіб з інвалідністю І чи II групи; або про наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та одного із батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи. Військовослужбовець не надав відповідні підтверджувальні документи. Отже, відсутні умови, визначені Законом для звільнення з військової служби.

Тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 ст.2 Закону №2232-XII передбачені такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Суд установив, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у відповідача та виявив небажання продовжувати військову службу, подавши рапорт про звільнення з військової служби у запас на підставі абз.5 підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю ІІІ групи.

Підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до абз. 5 підп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Тобто, під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) у т. ч. в разі наявності дружини із числа осіб з інвалідністю і позивач мав законне сподівання на відповідне застосування норми права.

Вказана норма Закону не ставить звільнення з військової служби у залежність від наявності документів, які підтверджують інвалідність І чи ІІ групи дружини. Протилежні доводи у листі відповідача від 16.01.2024 не обґрунтовані.

Згідно абз. 5 підп. «г» п. 2 ч. 4 ст.26 Закону №2232-ХІІ наявність у військовослужбовця дружини із числа осіб з інвалідністю є самостійною підставою для звільнення з військової служби за сімейними обставинами, незалежно від того, яка група інвалідності їй встановлена.

Суд урахував, що відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 Закону України від 21 березня 1991 року №875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі ЗУ №875-XII) особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Дискримінація за ознакою інвалідності забороняється.

Статтею 3 ЗУ №875-XII визначено, що інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських об`єднань осіб з інвалідністю.

Згідно з п.26 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Врахувавши вказані вище норми законодавства, суд дійшов висновку, що до осіб з інвалідністю відносяться особи, як І, ІІ так і ІІІ групи інвалідності.

Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 підтверджується, що між позивачем та громадянкою ОСОБА_3 21.10.2005 зареєстрований шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 21.10.2005 зроблено відповідний актовий запис за №22. Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №685329 дружині позивача ОСОБА_2 з 20.12.2023 встановлено ІІІ групу інвалідності (причина захворювання пов`язана з ураженням ОРА). Вказані документи позивач долучив до рапорту про звільнення з військової служби, що підтверджується вказаним вище листом відповідача.

Згідно з ч.7 ст. 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п.233 Розділу XII Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення), військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Згідно з абзацом першим п.234 Розділу XII Положення перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Відповідно до п.241 Розділу XII Положення військовослужбовці за наявності кількох підстав, передбачених пунктами "б", "в", "д" частини третьої, підпунктами "б", "в", "г" пункту 1, підпунктами "а", "б" пункту 2 частини четвертої, підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "к" пункту 1, підпунктами "а", "б", "в", "ґ" пункту 2, підпунктами "а", "б" пункту 3 частини п`ятої, підпунктами "а", "б", "в" пункту 1, підпунктами "а", "б", "г" пункту 2, підпунктами "а", "б" пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", для звільнення можуть обрати за бажанням одну з них. Військовослужбовці за наявності підстав, передбачених підпунктами "й" або "к" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", звільняються з військової служби не пізніше ніж протягом трьох місяців з дня подання рапорту на звільнення.

У наказах командирів (начальників) для військовослужбовців, які звільняються з військової служби, можуть бути застосовані такі види заохочення, як оголошення подяки, нагородження грамотою, цінним подарунком, грошовою премією, занесення прізвища військовослужбовця до Книги пошани військової частини.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Для військовослужбовців, звільнених у запас або у відставку, які позитивно характеризувалися під час проходження військової служби, організовуються урочисті проводи:

звільнених командирів (начальників) військових підрозділів, військових частин і з`єднань - із шикуванням особового складу;

інших звільнених військовослужбовців - на загальних зборах військової частини.

Отже, за результатами розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби на підставі вказаних вище норм законодавства та доданих до рапорту документів відповідач зобов`язаний видати наказ про звільнення з військової служби. Суд урахував, що відповідач не надав жодного доказу щодо прийнятого рішення (акта владно-розпорядчого характеру) за результатом розгляду рапорта позивача про звільнення. Лист відповідача від 16.01.2024 адресований коменданту четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування не відповідає вимогам до рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки має роз`яснювальний характер. Тому такі його дії не порушують безпосередньо завлене право позивача на звільнення зі служби. Отже, відповідна позовна вимога про визнання протиправними дій щодо відмови не достатньо обгрунтована та відповідне порушення спричинене протиправною бездіяльністю щодо розгляду його рапорту. Відповідач не довів, що у спірних правовідносинах діяв з дотриманням порядку, меж і способу дій, визначених законом. Належним і повним способом судового захисту порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо розгляду його рапорту про звільнення з військової служби згідно з абз. 5 підп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю та зобов`язання відповідача повторно розглянути вказаний рапорт та прийняти в установленому порядку та строки обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду. Позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у вказаних вище частинах.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд урахував.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу, 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду, 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз, 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на відсутність доказів понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору, відсутні підстави для його розподілу відповідно до ст.139 КАС України.

З приводу професійної правничої допомоги суд установив, що 08.01.2024 позивач уклав з адвокатом Батраковим М.Ю. договір №08/01-01 про надання правової допомоги (далі Договір). Згідно з підп.1.1 п.1 Договору предметом є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором чи додатковими угодами до нього.

Відповідно до додаткової угоди від 17.01.2024 до вказаного вище Договору сторони домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката за оскарження відмови у звільненні з військової служби становить із погодженим детальним описом робіт (наданих послуг) та їх вартістю (в розрахунку 50% від прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» - 1514 грн за 1 годину роботи адвоката). За роботу (послуги),зазначені у п.п.1.1, 1.2 цієї угоди клієнт упродовж 7 календарних днів після її підписання сплачує 7570,00грн, а за участь у судових засіданнях клієнт сплачує додатково суму, зазначену у п.1.3 у день проведення судового засідання.

Згідно з квитанцією від 17.01.2024 №1 (08/01-01) вказаний вище адвокат підтвердив, що отримав відповідно до умов Договору та згідно із погодженим детальним описом робіт відповідно до зазначеної вище додаткової угоди, гонорар за роботу (надані послуги) в сумі 7570,00грн.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно до ч.3 вказаної статті КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною п`ятою вказаної статті КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, компенсації за рахунок іншої сторони підлягає не будь-яка правова допомога, а саме професійна правнича, виконавцем якої є адвокат.

Відповідно до ч.7 ст.134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд врахував, що відповідач не подав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 висловлено правову позицію: "Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Суд врахував, що позовна заява підписана зазначеним вище адвокатом. Також адвокатом завірені копії доданих до позовної заяви документів. Справа розглянута правилами спрощеного провадження (у письмовому провадженні), судові засідання не призначалися.

Тому суд дійшов висновку про обґрунтованість витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 7570,00грн. Однак з огляду на результат вирішеного спору стягненню підлягає на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача половина суми - 3785,00грн.

Керуючись ст.ст. 2-20, 72-78, 138-139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити частково адміністративний позов адвоката Батракова М.Ю. від імені ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби згідно з абз.5 підп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) від 13.01.2024 щодо звільнення з військової служби згідно з абз.5 підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю та прийняти в установленому порядку та строки обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати, пов`язані з наданням йому професійної правничої допомоги адвоката, в розмірі 3785,00грн (три тисячі сімсот вісімдесят п`ять гривень нуль копійок).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 04.04.2024.