Справа № 335/6660/22
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 335/6660/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Юрко І.В., Білак С.В.,

за участю секретаря судового засідання Рівної В. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу громадянина Нігерії ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2022 року у справі №335/6660/22 за позовом громадянина Нігерії ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про скасування рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_2 в інтересах громадянина Нігерії ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 10 від 28.06.2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Нігерії ОСОБА_1 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2022 року позовні вимоги громадянина Нігерії ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про скасування рішення про примусове повернення іноземця до країни походження або третьої країни залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законодавства. Так, громадянин Федеративної Республіки Нігерія, ОСОБА_1 , маючи цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань через політичні переконання в Нігерії, є шукачем захисту в Україні відповідно до ратифікованих Україною міжнародних конвенцій. Позивач є членом Корінних народів Біафра (КНБ). Повертатись до Нігерії він боїться, адже якщо йому доведеться повертатись в Нігерію, Нігерійський уряд чи агенти уряду його викрадуть, затримають та вб`ють. Корінні народи Біафра зазнавали серйозних та величезних погроз зі сторони Нігерійського уряду і позивач відчуває загрозу та має ризик втратити своє життя, якщо йому доведеться повернутись на батьківщину. Позивач прагне отримати статус біженця в Україні, бо тут він почувається безпечніше, ніж в Нігерії. 03.01.2022 року позивач прибув до України та міг перебувати легально на її території до 03.04.2022. Таким чином, станом на 24.02.2022 позивач знаходився на території України на законних підставах. У зв`язку з тим, що позивачу загрожує небезпека у разі повернення до країни походження, він мав намір звернутись до територіального органу ДМС із заявою про визнання його біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту, однак, із початком повномасштабного вторгнення рф на територію України (24 лютого 2022 року), звернутися із заявою до Державної міграційної служби України не було можливості, оскільки територіальні органи не працювали, було небезпечно пересуватися містом. Продовжити строк дії візи, яка була у позивача, теж було не можливо. 28.06.2022 позивача було затримано та доставлено до Дніпровського відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області. Позивач не зрозумів, що відбувається та підписав документи, які дали йому працівники ДМС. Позивачу вручили копії цих документів і відпустили. Перекладача та адвоката не було залучено, а позивач не розмовляє українською мовою, мова, якою він володіє - англійська. Щодо позивача було складено:1) протокол про адміністративне правопорушення за порушення правил перебування в Україні, а саме з 03.04.2022 року проживає без паспорта громадянина Нігерії та ухиляється від виїзду з території України після закінчення терміну перебування; 2) постанову про накладення адміністративного стягнення; 3) рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства. Основна позиція відповідача, що вказана в рішенні, є те, що позивач порушив строк перебування на території України. Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення за порушення правил перебування в Україні вказано, що позивач проживає без паспорта громадянина Нігерії. Однак, у позивача паспорт наявний. В порушення норм чинного законодавства, крім накладення штрафу щодо позивача було прийнято рішення про примусове повернення не дивлячись на те, що позивачеві небезпечно повертатися в країну походження. Головний спеціаліст відповідача склав на позивача постанову про накладення адміністративного стягнення, не зважаючи на те, що обставини складення протоколу та накладення адміністративного стягнення є такими, що порушують чинне законодавство України та права позивача. Позивач, як законослухняна особа, відразу оплатив штраф, хоча і розумів, що його вини в цьому правопорушенні не має, адже міграційна служба не працювала не по його вині і не приймає заяви від шукачів захисту, не пояснюючи причини такого неприйняття. Оскільки під час складення протоколу за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідачем складено також і рішення про примусове повернення від 28.06.2022 року № 10, то, наразі таке рішення перешкоджає можливості позивача скористатися правом міжнародного захисту в Україні.

Справу судом апеляційної інстанції розглянуто у відкритому судовому засіданні за участі представників позивача, відповідача.

Представником відповідача наведені заперечення щодо доводів апеляційної скарги, згідно яких вважає рішення суду законним і обгрунтованим та просить залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача, а рішення суду - без змін. Зокрема, вважає, що рішення про примусове повернення відповідає положенням Закону №3773-VI та доказів протилежного позивачем не надано.

Дослідивши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів зважає на таке.

Встановлені судом першої інстанції обставини, підтверджені наявними у справі доказами, свідчать, що ОСОБА_1 є громадянином Нігерії, 03.01.2022 року прибув для продовження навчання на територію України, оформив візу типу D-13, строком на 90 днів, який закінчився 03.04.2022 року, однак продовжує перебувати на території України.

28.06.2022 року Дніпровським відділом у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення правил перебування в Україні, а саме, позивач з 03.04.2022 року проживає без паспорта громадянина Нігерії та ухиляється від виїзду з території України після закінчення терміну перебування. Протокол отримано ОСОБА_1 , про що свідчить його підпис на вказаному документі.(а. с.24)

28.06.2022 року Дніпровським відділом у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення на позивача у розмірі 1700 грн відповідно до ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постанову також отримано позивачем особисто та сплачено штраф в сумі 1700 грн.(а.с. 25)

Крім того, 28.06.2022 року Дніпровським відділом у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Нігерії ОСОБА_1 .(а.с.7-9)

Вважаючи рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства протиправним, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував, що у особистих поясненнях, складених позивачем 28.06.2022 року, останній зазначив, що прибув в Україну з метою навчання, з цією ж метою оформив відповідну візу. Разом з тим, позивачем не надано суду належних доказів про звернення до відповідного органу УДМС з метою оформлення статусу біженця в Україні, в тому числі станом на час прийняття оскаржуваного рішення, та не надано доказів подання заяви щодо продовження строків свого перебування на території України за отриманою візою.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідно до приписів ч.1 ст. 308 КАС України, погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773-VI) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону №3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до пункту 14 статті 1 Закону №3773-VI нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частиною третьою статті 3 Закону №3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частин першої та третьої статті 9 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

За приписами частини третьої статті 4 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, яких визнано особами, що потребують додаткового захисту, або яким надано тимчасовий захист в Україні, вважаються такими, які на законних підставах тимчасово проживають на території України на період дії обставин, за наявності яких додатковий чи тимчасовий захист було надано. Тимчасове проживання на території України таких іноземців та осіб без громадянства підтверджується посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, або посвідченням особи, якій надано тимчасовий захист в Україні.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 є громадянином Нігерії, 03.01.2022 року прибув для продовження навчання на територію України, оформив візу типу D-13, строком на 90 днів, який закінчився 03.04.2022 року, проте позивач не здійснив жодних дій щодо продовження строку перебування в Україні, а також не звернувся до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби із заявою про продовження строку перебування на території України.

28.06.2022 року до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700 грн за порушення правил перебування в Україні, а саме, у зв`язку з тим, що він ухиляється від виїзду з території України після закінчення терміну перебування.

Вказана постанова власноручно підписана позивачем та виконана шляхом сплати вказаного штрафу. (а. с. 25)

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи представника позивача про те, що у протоколі та постанові від 28.06.2022 року незаконно зазначено про перебування позивача на території України без паспорту громадянина Нігерії, зважаючи на те, що відсутність такого документу зафіксовано у протоколі та відображено у постанові. Надання копії паспорту громадянина Нігерії до позовної заяви не спростовують висновків відповідача про відсутність такого документу під час складання протоколу та постанови.

Крім того, факт порушення позивачем встановленого строку перебування в Україні ним не спростовано.

Рішенням № 10 від 28.06.2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, прийнятим начальником Дніпровського відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області ОСОБА_3 , позивача зобов`язано покинути територію України у термін до 27.07.2022 року.

Підставою для прийняття вказаного рішення зазначено забезпечення виконання положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку.

Отже, враховуючи, що позивачем порушено вимоги Закону № 3773-VI, відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства до позивача застосовано заходи з примусового повернення.

Вказане рішення позивач отримав 28.06.2022, що підтверджено його власноручним підписом (а. с. 9)

Обставини, передбачені частиною 1 статті 31 Закону № 3773-VI, за наявності яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, під час розгляду справи не встановлені.

Так, зокрема позивачем не доведено жодними доказами, що в країні походження (Нігерії) йому загрожує переслідування за будь-якими ознаками. Крім того, оскаржуване рішення містить альтернативну можливість для позивача, а саме, повернення до третьої країни.

Крім того, станом на час прийняття оскаржуваного рішення, позивач із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС у Запорізькій області, не звертався.

Матеріали справи містять заяву-анкету позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, датовану 22.09.2022 року, що не впливає на правомірність прийняття оскаржуваного у цій справі рішення, адже дії щодо отримання статусу біженця вчинено позивачем майже через три місяці після прийняття рішення про повернення в країну походження або до третьої країни.

Крім того, доводи позивача про порушення права позивача на захист та права на перекладача, також є безпідставними, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення позивачем особистим підписом засвідчено, що такі права йому роз`яснені. Проте жодних записів, що йому потрібен адвокат чи перекладач, позивач у протоколі не вчинив.

Отже, позивачу при складенні протоколу про адміністративне правопорушення були роз`яснені всі його права та надано можливість дати пояснення, у протоколі позивачем власноручно написано, що російську та українську мову він розуміє, заперечень не має.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 23 січня 2020 року у справі № 343/2242/16-а з аналогічним предметом спору (визнання протиправним і скасування рішення про примусове повернення з України громадянина Єгипту) висловив таку правову позицію щодо участі перекладача: "...посилання позивача на те, що рішення про примусове повернення було оголошено позивачу без перекладача як на підставу скасування такого рішення колегія суддів відхиляє, оскільки відсутність перекладача не свідчить про протиправність рішення. Крім того, перекладач та законний представник надаються на вимогу затриманого, якої в даному випадку не було".

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, зокрема, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Отже, оскільки позивачем порушено законодавство про правовий статус іноземців, що підтверджено постановою про накладення на неї адміністративного стягнення, рішення відповідача від 28.06.2022 № 10 про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни також є правомірним.

За викладених обставин колегія суддів не вбачає протиправності рішення № 10 від 28.06.2022, яке прийнято за фактом порушення позивачем приписів чинного законодавства України та у відповідності до повноважень, наданих відповідним посадовим особам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують приведених вище обставин та висновків, і фактично зводяться лише щодо наявності підстав для прийняття рішення, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 288, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Нігерії ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2022 року у справі №335/6660/22 залишити без задоволення .

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2022 року у справі №335/6660/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції в строк, передбачений ст. 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак