Справа № 260/4131/23
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 березня 2024 року м. Ужгород№ 260/4131/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Іванчудинця Д.В.,

при секретарі судового засідання Куля Т.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (пл. Ш. Петефі, буд. 14, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) до Акціонерного Товариства Видавництво «Закарпаття» корпоративного підприємства АТ «ДАК» «Укрвидавполіграфія» (вул. Гагаріна, буд. 42/1, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 29 березня 2024 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі виготовлено 03 квітня 2024 року.

Закарпатське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі - позивач) звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Акціонерного Товариства Видавництво «Закарпаття» корпоративного підприємства АТ «ДАК» «Укрвидавполіграфія» (далі - відповідач), яким просить суд: стягнути з Акціонерного Товариства Видавництво «Закарпаття» корпоративного підприємства АТ «ДАК» «Укрвидавполіграфія» адміністративно-господарські санкції та пеню за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в загальній сумі 109101,25 грн. (а.с.1-4).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не вжив заходів щодо створення робочих місць та працевлаштування осіб з інвалідністю, а отже обов`язок по виконанню нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідачем не виконано, що є порушенням статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», у зв`язку з чим до відповідача застосовані адміністративно-господарські санкції за 1 незайняте робоче місце для осіб з інвалідністю, а також нараховано пеню за простроченням сплати адміністративно-господарських санкцій.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

У подальшому представником відповідача подано до суду письмовий відзив, згідно змісту якого вбачається, що останній заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд відмовити позивачеві в задоволенні таких, як безпідставних.

Зокрема відповідачем зазначено, що термін погашення нарахованих штрафних санкцій - до 15 квітня наступного року за тим, коли підприємство порушило норматив. Тобто, штраф за порушення нормативу - 2022 потрібно було сплатити до 15 квітня 2023 року. У разі виявлення порушення квоти за 2022 рік Позивач мав до 10 березня поточного року в автоматизованому режимі розрахувати суму адміністративно-господарських санкцій, що підлягають оплаті й передати інформацію до ПФУ.

Розрахунок надсилається у формі електронного документа через електронні кабінети підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України у формі та порядку, визначених Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю спільно з Пенсійним фондом України (стаття 19 Закону). ПФУ протягом п`яти календарних днів після отримання цих розрахунків мав надіслати їх у формі електронного документа до особистих кабінетів підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю на порталі ПФУ (п.4 Порядку надсилання розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають оплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, затвердженого постановою правління ПФУ від 10.03.2023 №14-1 та наказом Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю від 10.03.2023 №17). За порушення строків сплати штрафу нараховується пеня в розмірі 120% облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Однак, у зв`язку з тим, що інформація про штрафи за порушення нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю отримана АТ «Видавництво «Закарпаття» не 15.04.2023р., а тільки 15.05.2023 року (листом повідомлено лише 22.05.2023р, вх. № 3), цей факт є вагомою підставою для заперечення позовних вимог позивача в суді, як власне штрафних санкцій, так і нарахованої пені.

Стосовно нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в АТ «Видавництво «Закарпаття» слід зазначити, що статтею 19 Закону передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік. а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

В той же час, відповідно до приписів статті 20 Закону - підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі па підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі па підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою статті 19 Закону та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою статті 19 Закону, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

До виконання підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною пері пою статті 19 Закону, зараховується забезпечення роботою осіб з інвалідністю на підприємствах, в організаціях громадських об`єднань осіб з інвалідністю шляхом створення господарських об`єднань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, та підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю з метою координації виробничої, наукової та іншої діяльності для вирішення спільних економічних та соціальних завдань.

Відповідно до розрахунку позивача, долученого до позовної заяви встановлено, що у 2022 році у відповідача:

- середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за рік складала - 16 осіб;

- середньооблікова чисельність штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність - 0 осіб;

- норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця 1 особа;

- фонд оплати праці штатних працівників, грн. - 1 696 752,23;

- середня річна заробітна плата штатного працівника (04/01), грн. - 106047,01;

- сума коштів адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (для роботодавців, у яких працює 26 осіб і більше, сума коштів адміністративно-господарських санкцій (0,5 x 0,6); від 16 до 25 осіб, сума коштів адміністративно-господарських санкцій (0,5); від 8 до 15 осіб, сума коштів адміністративно-господарських санкцій (0,5/2), грн. - 106947,01;

Однак, у даному розрахунку, як зазначає відповідач у відзиві не враховано, що в AT «Видавництво «Закарпаття» з 01.01.2022р. по 22.02.2022р. у штаті перебував працівник, особа з інвалідністю, який був звільнений 22.02.2022р. згідно наказу від 21.02.2022р. № 6 - к.

Крім того, AT «Видавництво «Закарпаття» після перевірки табелів обліку робочого часу, наказів на прийняття на роботу та звільнення працівників щодо середньооблікової чисельності штатних працівників підприємства AT «Видавництво «Закарпаття» КП AT «ДАК» «Укрвидавполіграфія» виявлено, що середньооблікова чисельність штатних працівників підприємства становить не 16 осіб, а тільки 15 осіб. У зв`язку з чим на адресу ДПІ у м. Ужгород ГУ ДФС в Закарпатській області листом від 01.06.2023 р. № 54 та Головного управління ГІФ України в Закарпатській області листом від 01.06.2023 р. № 55 надано уточнюючі звіти.

З огляду на вищенаведене, у зв`язку з тим, що інформацію про штрафи за порушення нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідачем отримано по електронній пошті тільки 11.05.2023 року (листа отримало 22.05.2023р.), тоді як згідно Порядку надсилання розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають оплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, термін отримання такої інформації встановлено по 15.04.2023 р., включно, відповідач вважає, що стягнення адміністративно-господарських санкції у розмірі 106 047,01 грн. є неправомірними та не підлягають стягненню.

Відповідач також не погодився з вимогою позивача про стягнення з нього сум пені у розмірі 3 054, 54 грн. у зв`язку з тим, що відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022р. №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Оскільки відповідач з моменту повномасштабної агресії російської федерації проти України надавав і продовжує надавати притулок тимчасово переміщеним особам із територій, на яких проводяться воєнні дії та інших територій, які обстрілюються противником, відповідач просив врахувати дані факти та відмовити в задоволенні позову позивачеві (а.с.15-17).

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.

Акціонерне товариство Видавництво «Закарпаття» корпоративного підприємства АТ «ДАК» «Укрвидавполіграфія», зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та присвоєно йому .

Закарпатським обласним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю проведено аналіз діяльності Акціонерного Товариства Видавництво «Закарпаття» корпоративного підприємства АТ «ДАК» «Укрвидавполіграфія» відповідно до вимог законів України «Про зайнятість населення» та «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

Згідно з інформацією зазначеною в розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невикористанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, середньооблікова чисельність штатних працівників у відповідача за 2022 рік складає 16 осіб, середньооблікова кількість працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, складає 1 осіб.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку пені вбачається, що станом на 23.05.2023 року, сума пені, яку необхідно сплатити дорівнює 84,84 х 36 днів = 3054,24 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, що визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами є Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 №875-XII (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №875-XII).

Частиною першою статті 18 Закону №875-XII передбачено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 18 Закону №875-ХІІ).

Статтею 19 Закону №875-XII передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Водночас, статтею 20 Закону №875-XII визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року №70, визначає процедуру подання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб (далі - роботодавці), звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі - відділення Фонду) та інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування осіб з інвалідністю - базовому центру зайнятості.

Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням з Держстатом.

Відповідно до пункту 8 Інструкції щодо заповнення форми звітності №10-ПОІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю», затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України 27 серпня 2020 року №591, у рядку 03 відображається кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які відповідно до нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, установленого статтею 19 Закону, повинні працювати на робочих місцях, створених роботодавцем.

Показник рядка 03 для роботодавців, у яких працює від 25 осіб, визначається шляхом множення показника рядка 01 на 4%; для роботодавців, у яких працює від 8 до 25 осіб, дорівнює 1.

Згідно з частиною 4 статті 20 Закону №875-XII адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Порядок сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70.

В силу положень частин 3 та 5 статті 19 Закону №875-XII, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Таким чином, аналіз наведених вище норм свідчить про те, що створення робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю вважається виконанням нормативу.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» №5067-VI (далі - Закон №5067-VI) роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

За відсутності вказаної інформації центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, фактично позбавлений можливості виконувати завдання та функції, покладені на нього ст. 22 Закону №5067-VI. Водночас, відсутність інформації про наявність вільних робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю унеможливлює працевлаштування останніх до роботодавців.

Подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» визначено відповідним Порядком (чинним у 2022 році), затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31.05.2013 (далі - Порядок №316).

Пунктом 3 розділу І Порядку №316 передбачено, що форма №3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця.

Актуальність зазначених у формі №3-ПН вакансій уточнюється базовим центром зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, у телефонному режимі або через засоби електронного зв`язку (пункт 4 розділу І Порядку №316).

Форма №3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником (пункт 5 розділу І Порядку №316).

Відтак, у разі відкриття вакансії роботодавцем не пізніше ніж через три робочих дні подається форма №3-ПН до відповідного центру зайнятості.

Отже, якщо роботодавець подав звітність форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у вказаний строк, то вважається, що він виконав обов`язок щодо звітування своєчасно та в повному обсязі. Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив один із залежних від нього, передбачений законодавством, захід для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто дію для недопущення господарського правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 по справі №806/1368/17.

Крім того суд зазначає, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині 1 статті 18 Закону №875-XII.

Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало особу з інвалідністю з причин незалежних від нього: відсутність осіб з інвалідністю, відмова особи з інвалідністю від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю.

Правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 22 червня 2022 року по справі №826/11977/18.

Однак, як встановив суд, в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач протягом 2022 року подавав до центру зайнятості інформацію про попит на робочу силу за формою №3-ПН для працевлаштування осіб, які мають інвалідність.

Відтак суд дійшов висновку, що неналежне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, а саме неподання звіту за формою №3-ПН є порушенням вищезгаданих норм та підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2019 по справі №812/579/17.

Згідно з частиною 1 статті 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Окрім того, згідно з частиною 2 статтею 20 Закону №875-XII та Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженого наказом Мінпраці України №223 від 15.05.2007, порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до пунктів 3.4, 3.7 Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженого наказом Мінпраці України №223 від 15.05.2007, орган контролю нараховує пеню з наступного дня граничного строку сплати адміністративно-господарських санкцій по день подання позовної заяви за невиконання нормативу щодо працевлаштування інвалідів.

Суд врахував, що у Акціонерну товаристві Видавництво «Закарпаття» корпоративного підприємства АТ «ДАК» «Укрвидавполіграфія» фактично у 2022 році працювало осіб з інвалідністю 0.

Середньорічна заробітна плата штатного працівника у відповідача в 2022 році становила 106047,01 грн., відтак за не працевлаштування осіб з інвалідністю у необхідній кількості відповідач повинен сплатити в дохід Державного Бюджету 106047,01 грн..

Отже з урахуванням викладеного, загальна сума несплачених адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця для інвалідів складає 106047,01 грн. У зв`язку з простроченням сплати адміністративно-господарських санкцій, відповідачеві нарахована пеня, сума якої на день подачі позову становить 3054,24 грн.

Відповідач у повному обсязі в добровільному порядку адміністративного-господарські санкції за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів у 2022 році та пеню не сплатив.

Водночас, суд врахував, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану» №303 від 13.03.2022 припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. №64 «Про введення воєнного стану в Україні».

Відповідач посилається на безпідставне не врахування позивачем того, що в період з 01.01.2022 року по 22.02.2022 року в нього працювала одна особа з інвалідністю.

Однак, такі посилання відповідача не підтверджують факту, що відповідачем було вжито необхідних заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю, але фактично не працевлаштовано останніх з причин незалежних від нього: відсутність осіб з інвалідністю, відмова особи з інвалідністю від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю.

Щодо твердження відповідача, відносно того, що середньооблікова кількість штатних працівників в 2022 році становила 15 осіб, однак відповідачем помилково зазначено 16 осіб суд зазначає, що у підприємств з чисельністю штатних працівників від 8-25 осіб передбачається норматив у кількості 1 робочого місця особи з інвалідністю. Відтак, твердження відповідача підлягає відхиленню.

Щодо посилання відповідача на форм-мажорні обставини, зокрема введення воєнного стану на території України та сприяння відповідача у наданні притулку тимчасово переміщеним особам, суд зазначає, що дані обставини мають місце, однак надання відповідачем допомоги соціального характеру жодним чином не впливає на його обов`язок виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, згідно вимог чинного законодавства. Відтак, суд відхиляє дане твердження відповідача.

Представником відповідача подано до суду клопотання про проведення розгляду даної справи з повідомленням (викликом) учасників справи, жодним чином не обґрунтоване та без зазначення відповідних підстав (а.с.35).

Розглянувши вищевказане клопотання суд не вбачає підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Ухвалою суду було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.10, 11).

Відповідно до норм ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Більше того, положеннями статті 263 КАС України визначено, що вказану категорію справ суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Особливості розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження регулюються нормами статті 262 КАС України.

Так, частиною п`ятою зазначеної статті КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Проте суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:

1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;

2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Заявляючи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, представник відповідача жодних вагомих доводів на обґрунтування необхідності проведення судового засідання не навів. Доцільність призначення судового засідання жодним чином не аргументував.

Суд зазначає, що нормами КАС України передбачена можливість надання сторонами своїх пояснень, доказів та захисту своїх порушених прав також і в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, та такий судовий розгляд жодним чином не суперечить основним принципам здійснення адміністративного судочинства.

Так, зокрема, відповідно до статті 162 КАС України, відповідач викладає свої заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права у письмовому відзиві на позовну заяву.

Суд наголошує, що відповідач скористався своїм правом та подав письмовий відзив на позовну заяву, який прийнятий судом, та приєднаний до матеріалів справи (а.с.15-17).

Пунктом 3 частини третьої статті 44 КАС України надано право учасникам справи подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Частиною другою статті 166 КАС України встановлено, що заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

З матеріалів справи не вбачається наявність визначених процесуальними нормами підстав для необхідності проведення судового засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, а тому суд вважає, клопотання представника відповідача належить залишити без задоволення.

Також представником відповідача подано до суду письмове клопотання про виклик у судове засідання в якості свідка головного бухгалтера АТ «Видавництво «Закарпаття»» ОСОБА_1 . Клопотання обґрунтоване тим, що головний бухгалтер може володіти інформацією з приводу середньооблікової чисельності штатних працівників підприємства АТ «Видавництво «Закарпаття»» КП АТ «ДАК» «Укрвидавполіграфія», що стало підставою для розрахунку розміру штрафних санкцій. Відтак, з метою повного, всебічного та об`єктивного з`ясування вищезазначеного питання представник відповідача просив викликати та допитати в якості свідка зазначену особу (а.с.59, 60).

Розглянувши клопотання представника відповідача про виклик свідка, суд зазначає, що у задоволенні такого слід відмовити, з огляду на наступне.

Згідно частини першої статті 65 КАС України, як свідок в адміністративній справі судом може бути викликана будь-яка особа, якій відомі обставини, що належить з`ясувати у справі.

Відповідно до частини другої статті 65 КАС України, свідок викликається в судове засідання з ініціативи суду або учасників справи. Учасник справи, заявляючи клопотання про виклик свідка, повинен зазначити його ім`я, місце проживання (перебування), роботи чи служби та обставини, щодо яких він може дати показання.

Частиною третьою статті 92 передбачено, що заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання у справі.

Оскільки розгляд дано справи призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а представником відповідача подано клопотання про виклики свідка після спливу строків визначених в частині третій статті 92 КАС України, відтак у задоволенні такого клопотання необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Зважаючи на обґрунтованість адміністративного позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує на наступне.

Відповідно до частини другої статті 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

За таких обставин, беручи до уваги відсутність витрат суб`єкта владних повноважень пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, підстави для стягнення з відповідача судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (пл. Ш. Петефі, буд. 14, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) до Акціонерного Товариства Видавництво «Закарпаття» корпоративного підприємства АТ «ДАК» «Укрвидавполіграфія» (вул. Гагаріна, буд. 42/1, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного Товариства Видавництво «Закарпаття» корпоративного підприємства АТ «ДАК» «Укрвидавполіграфія» (вул. Гагаріна, буд. 42/1, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) 106 047,01 грн. (сто шість тисяч сорок сім гривень одна копійка) адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця особами з інвалідністю у 2022 році та 3054,24 грн. (три тисячі п`ятдесят чотири гривні двадцять чотири копійок) пені.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець