Справа № 160/11246/23
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2023 року позивачка звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- визнати протиправним та скасувати розпорядження Виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 24.04.2023 р. № 46-р «Про оголошення догани».
В обґрунтування позовних вимог посилається на протиправність оскарженого розпорядження з огляду на його необґрунтованість, в оскаржуваному розпорядження не вказано причин позбавлення премії та надбавок.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 р. вказана позовна заява була залишена без руху та встановлено позивачу строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, а саме: надати належним чином завірені копії додатків, доданих до позовної заяви для суду та відповідача.
На виконання ухвали суду від 29.05.2023 р., позивачем 05.06.2023 р. усунуто означені недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2023 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
13 липня 2023 року від відповідача надійшов відзив, у якому він проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що оскаржуване розпорядження винесене уповноваженою особою щодо притягнення та у межах компетенції відповідача. Вказує, що повноваження сільського голови визначені статтею 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», зокрема виносити розпорядження, в тому числі і з питань , які регулюють трудові відносини
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та докази, суд виходить із такого.
Суд встановив, що пунктом 1 розпорядження Виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 24.04.2023 р. № 46-р «Про оголошення догани»., за допущені порушення ОСОБА_1 позбавлено премії та надбавок з квітня 2023 р. по березень 2024 р.
Пунктом 2 розпорядження вирішено, враховуючи ступень вчиненого діяння та норм Кримінального Кодексу України, а саме статтю 367, секретарем сільської ради Марією ПАНЧЕНКО щодо недбалого відношення своїх службових обов`язків, що призвело до накладання штрафних санкцій на Сурсько-Лйтовську сільську раду розмірі 146711,28 гривень передати матеріали службового розслідування до Національної Поліції України для більш фахового розслідування.
Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частина 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування регулюються Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон №2493-III).
Відповідно до статті 1 Закону №2493-III служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету (частина перша статті 2 Закону №2493-III).
Відповідно до статті 3 зазначеного Закону посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.
За змістом частини першої статті 10 Закону №2493-III прийняття на службу в органи місцевого самоврядування на посаду секретаря сільської, селищної, міської ради здійснюється шляхом обрання відповідною радою.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови. Обрання на посаду та звільнення з посади секретаря ради здійснюється виключно на пленарних засіданнях відповідної ради.
Отже, підстави притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності визначені Кодексом законів про працю України, при цьому, секретар сільської ради не є суб`єктом притягнення до дисциплінарної відповідальності з боку виконкому ради, чи сільського голови з огляду на таке.
Так, за протиправне невиконання чи неналежне виконання своїх трудових обов`язків, особа повинна нести відповідальність, передбачену нормами законодавства про працю. Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок.
Дисциплінарному проступку, як і будь-якому іншому протиправному діянню, притаманна єдність суб`єктивних та об`єктивних ознак, сукупність яких є складом правопорушення, а саме суб`єкт, суб`єктивна сторона, об`єкт, об`єктивна сторона.
Суб`єктом дисциплінарного проступку є фізично осудна особа, яка перебуває у трудових правовідносинах (працівник) та вчинила дисциплінарний проступок.
Суб`єкти розподіляються на загального та спеціального.
На першого поширюються загальні норми про дисципліну (КЗпП, правила внутрішнього трудового розпорядку тощо), а на другого спеціальні (закони, статути тощо).
Отже, спеціальним суб`єктом дисциплінарного проступку є фізично осудна особа, яка перебуває у трудових правовідносинах (службовець) та вчинила дисциплінарний проступок, суб`єктом якого може бути лише певна особа.
Посадові особи органів місцевого самоврядування належать до спеціальних суб`єктів.
Загальним об`єктом дисциплінарного проступку є суспільні відносини, що виникають у процесі спільної праці, врегульовані нормами трудового права. Безпосереднім об`єктом порушення трудової дисципліни можуть бути окремі елементи внутрішнього трудового розпорядку (наприклад, трудові обов`язки).
Особливістю притягнення до дисциплінарної відповідальності є те, що цей вид відповідальності застосовується органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищими за рівнем щодо органів, указаних вище. Таким чином, для виникнення права застосування дисциплінарної відповідальності необхідна сукупність трудових правовідносин та відносин службового підпорядкування.
Таким чином, при дисциплінарній відповідальності обов`язковою є службова підпорядкованість між особою, яка притягається до цього виду відповідальності, і особою, яка застосовує заходи дисциплінарної відповідальності, тобто суб`єктом дисциплінарного проступку є член визначеного стійкого колективу, а суб`єктом контролю та примусу є власник, уповноважений ним орган, безпосередній чи вищий за рівнем керівник.
Секретар сільської ради є виборною посадою.
Відповідно до положень статті 23 Закону №2493-III особи, винні у порушенні законодавства про службу в органах місцевого самоврядування, притягуються до цивільної, адміністративної або кримінальної відповідальності згідно із законом.
Суд дійшов висновку, що притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб органів місцевого самоврядування розділом VI, яким визначено відповідальність за порушення законодавства про службу в органах місцевого самоврядування, не передбачено.
Статтею 19 цього Закону визначено, що особливості дисциплінарної відповідальності посадових осіб місцевого самоврядування забезпечуються у порядку, передбаченому законом.
Проте, на час спірних правовідносин такий порядок законодавчо не визначений, тому механізму застосування цього виду відповідальності до такого спеціального суб`єкта, як посадова особа місцевого самоврядування, законодавством не встановлено.
Водночас, згідно з частиною третьою статті 7 Закону №2493-III на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.
Таким чином, враховуючи відсутність у зазначеному Законі особливої процедури притягнення секретаря ради до дисциплінарної відповідальності, на секретаря ради поширюються порядок застосування дисциплінарного стягнення та гарантії, передбачені Кодексом Законів про працю України.
Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.
Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством (частина перша, третя статті 147-1 КЗпП). Тобто, особливістю притягнення до дисциплінарної відповідальності є те, що цей вид відповідальності застосовується органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) працівника. Для виникнення дисциплінарної відповідальності необхідна сукупність трудових правовідносин та відносин службового підпорядкування.
Спростовуючи доводи відповідача про те що сільський голова при прийнятті оскарженого розпорядження діяв в межах своїх повноважень та рішень ради, суд зазначає, що позбавлення премії та надбавок може мати місце лише в порядку передбаченому законом, а не рішенням ради. Так, повноваження сільського, селищного, міського голови визначені статтею 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якою не передбачено позбавлення виплат та притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб органу місцевого самоврядування, зокрема і секретаря ради.
Отже, законодавство не містить положень та норм, які б передбачали право виконкому, чи сільського голови застосовувати дисциплінарне стягнення до посадових осіб ради, які займають саме виборні посади.
Враховуючи відсутність спеціальної процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності секретаря сільської ради, з аналізу частини першої статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 147-1 КЗпП України, оскільки при дисциплінарній відповідальності обов`язковою умовою є службова підпорядкованість між особою, яка притягається до цього виду відповідальності, і особою, яка застосовує заходи дисциплінарної відповідальності, дисциплінарне стягнення до секретаря ради не може бути застосоване виконкомом, чи сільським головою.
За таких обставин виконком, чи сільський голова не може приймати одноособових рішень про накладання дисциплінарних стягнень на секретаря сільської ради, адже ця посада є виборною і відповідне рішення повинно прийматись безпосередньо відповідною сільською радою, а тому притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності одноособово головою Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, є неправомірним та безпідставним.
Також, суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Кабінетом Міністрів України.
За змістом пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються органом місцевого самоврядування виходячи з умов оплати праці, встановлених для державних службовців відповідних категорій і схем посадових окладів згідно з додатками 48-54 і 57.
Відповідно до пункту 6 Постанови № 268 преміювання сільських, селищних і міських голів, голів районних і районних у містах рад, їх заступників, встановлення їм надбавок, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірі, установлених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці. Рішення про зазначені виплати приймається відповідною радою.
Натомість підпунктом 1 «в» пункту 2 цієї ж Постанови (з урахуванням пункту 1) керівникам органів місцевого самоврядування надано право у межах затвердженого фонду оплати праці встановлювати надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи.
Цим же підпунктом установлено, що у разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни зазначена надбавка скасовується або розмір її зменшується.
Зі змісту вказаних норм суд робить висновок, що керівники сільських рад (сільські голови) наділені повноваженнями установлювати та скасовувати секретарю відповідної ради надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи у відповідному розмірі в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».
За змістом уже наведеного підпункту 1 «в» пункту 2 Постанови № 268 надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи скасовується у разі:
1) несвоєчасного виконання завдань;
2) погіршення якості роботи;
3) порушення трудової дисципліни.
Як вбачається з оскарженого розпорядження, позбавлення позивачки надбавки та премії застосовано у зв`язку із притягненням її до дисциплінарної відповідальності. Проте, оскільки притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності визнано неправомірним, то позбавлення надбавки та премії позивача на підставі розпорядження є також незаконним і протиправним.
Крім того з оскарженого розпорядження вбачається, що воно підписано сільським головою проте виготовлено на бланку виконавчого комітету виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, а тому має дефект форми та не відповідає критеріямчіткості та зрозумілості.
Щодо решти пунктів спірного розпорядження, позивачка у позовній заяві не зазначила та не обґрунтувала, чим саме пункти 2-3 розпорядження порушують її права, свободи чи інтереси, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають,.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до абз.1 ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн., що підтверджується квитанцією від 24.05.2023 року.
Розмір судового збору обчислюється відповідно до ч.1, 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік», станом на 1 січня 2023 року встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на рівні 2684 гривні.
Отже, позивачу належало сплатити 1073,60 грн., тому саме ця сума має бути відшкодована відповідачем.
Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Отже, решта сплаченого судового збору може бути повернута за клопотанням особи, яка його сплатила.
Беручи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову з викладених вище підстав.
Керуючись ст. 241-246, 250 КАС України, суд
Визнати протиправним та скасувати пункт 1 підписаного сульським головою розпорядження Виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 24.04.2023 р. № 46-р.
В решті позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя А.В. Савченко