Справа № 140/944/24
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року ЛуцькСправа № 140/944/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУ ПФУ в Одеській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-2) про визнання дій ГУ ПФУ в Одеській області протиправними щодо відмови у призначенні пенсії за віком на умовах, передбачених статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 10.01.2024 №96; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити пенсію за віком на умовах, передбачених статтею 26 Закону № 1058-IV, з моменту набуття права на призначення пенсії - з 09.12.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою та необхідними документами про призначення пенсії за віком відповідно до умов, передбачених статтею 26 Закону № 1058-IV. Однак рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 10.01.2024 №96 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного для призначення пенсії страхового стажу. При цьому відповідачем-1 до страхового стажу не було зараховано, зокрема, період роботи в колгоспі з 13.03.1982 по 21.07.1997 згідно трудової книжки колгоспника №17-1612 від 23.02.1982, оскільки печатка на першій сторінці трудової книжки не відповідає назві підприємства при зарахуванні на роботу та відсутня довідка про перейменування підприємства; також не було взято до уваги документи за період роботи з 13.03.1982 по 21.07.1997 згідно довідки від 19.07.2017 №193, фактично з тих підстав, що довідки видані підприємством, розташованим на тимчасово окупованій території.

Позивач вважає вказане рішення відповідача-1 протиправним та зазначає, що вона набула трудовий стаж у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем Української влади, і такі підприємства були утворені відповідно до законодавства України. Всі первинні документи, які сформовані до окупації, не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, що обчислена із заробітку, який вона отримувала на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де набутий відповідний стаж роботи.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву представник ГУ ПФУ у Волинській області позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з мотивів правомірності оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 10.01.2024 №96 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача-1 позов також не визнав та просить відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своєї позиції вказав, що за результатами розгляду заяви позивача від 03.01.2024 рішенням ГУ ПФУ в Одеській області №96 від 10.01.2024 відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з не підтвердженням необхідно стажу роботи. До страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі з 13.03.1982 по 21.07.1997 згідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 23.02.1982, оскільки печатка на першій сторінці трудової книжки не відповідає назві підприємства при зарахуванні на роботу та відсутня довідка про перейменування підприємства. Також повідомлено позивача, що при розгляді документів до уваги не взято довідку від 19.07.2017 №193 за період з 13.03.1982 по 21.01.1997, яка видана та завірена печаткою підприємства, яке знаходиться на непідконтрольній території Республіки Крим, оскільки вона є недійсною згідно Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII). Крім того, до страхового стажу не зараховано період з 15.03.1993 по 05.08.1997 - час догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку, оскільки заявниця в цей період була в трудових відносинах і працювала в колгоспі «Україна» Бахчисарайського району Республіки Крим.

Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 03.01.2024 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV, додавши до заяви перелік документів згідно із розпискою-повідомленням, та вказану заяву за принципом екстериторіальності було скеровано до ГУ ПФУ в Одеській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 10.01.2024 №96 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. При цьому у вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж заявника становить 24 роки 10 місяців 27 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи в колгоспі з 13.03.1982 по 21.07.1997 згідно трудової книжки колгоспника №17-1612 від 23.02.1982, оскільки печатка на першій сторінці трудової книжки не відповідає назві підприємства при зарахуванні та відсутня довідка про перейменування підприємства; при розгляді документів до уваги не взято період роботи з 13.03.1982 по 21.01.1997 згідно довідки від 19.07.2017 №193, видану підприємством, яке розташоване на непідконтрольній території Республіки Крим, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №595 з 01.12.2014 на територіях, які тимчасово не контролюються українською владою, органи державної влади, в тому числі Пенсійного фонду України, не функціонують. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною третьою статті 9 Закону № 1207-VII є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи наведене, будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, підготовлені або видані органами фонду з території, які непідконтрольній українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню; до страхового стажу не зараховано період з 15.03.1993 по 05.08.1997 - час догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку, оскільки заявниця в цей період була в трудових відносинах і працювала в колгоспі «Україна» Бахчисарайського району Республіки Крим.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон №1058-ІV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Отже, норми Закону №1058-IV умовами для призначення пенсії за віком визначають не лише вік (60 років), а й наявність відповідного страхового стажу на час досягнення віку.

Як встановлено абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

За приписами частини першої статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1 зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

За приписами частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Як визначено пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1, при прийманні документів працівник сервісного центру: реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів тощо. Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж, є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З 20.06.1974 порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252, зі змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 №412), пунктом 2.10 глави 2 якої відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 2.3 глави 2 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видачі наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і повинні чітко відповідати тексту наказу (розпорядженню).

Зазначена Інструкція не застосовується з прийняттям наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, яким затверджено Інструкцію №58, яка містить такі ж положення щодо внесення записів про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пунктів 1, 2, 5 та 6 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

У трудову книжку колгоспника вносяться, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання.

Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до частини другої статті 56 Закону №1788-XII при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

З копії трудової книжки колгоспника №17-1612 від 23.02.1982 судом встановлено, що ОСОБА_1 13.03.1982 прийнята на роботу в колгосп «Україна» Бахчисарайського району Республіки Крим (наказ №5 від 13.03.1982), а 21.01.1997 виключена з членів КСП «Колгосп Україна» (наказ №1 від 21.01.1997). Також у вказаній трудовій книжці колгоспника містяться записи щодо виконання нею річного мінімуму за 1982 по 1997 роки, поважні причини невиконання встановленого річного мінімуму (у 1985-1986, 1987-1988, 1990-1991 роках) (а.с. 13-14).

У вказаній трудовій книжці колгоспника усі записи за вказаний період з 13.03.1982 по 21.01.1997 внесені відповідно до норм чинного законодавства, засвідчені підписами уповноваженої особи та печатками роботодавця. Записи про періоди роботи не містять жодних виправлень.

Як вбачається з оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 10.01.2024 №96, до страхового стажу позивача не зараховано вказаний вище період роботи в колгоспі з 13.03.1982 по 21.07.1997 згідно трудової книжки колгоспника №17-1612 від 23.02.1982, оскільки печатка на першій сторінці трудової книжки не відповідає назві підприємства при зарахуванні на роботу та відсутня довідка про перейменування підприємства.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.

Відтак, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 по справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Враховуючи вище наведене, на переконання суду, та обставина, що у трудовій книжці колгоспника №17-1612 від 23.02.1982 печатка на першій сторінці трудової книжки (КСП «Колгосп Україна») не відповідає назві підприємства при зарахуванні на роботу (колгосп «Україна» Бахчисарайського району Республіки Крим) не є підставою для неврахування періодів трудової діяльності позивача до її стажу чи не врахування записів трудової книжки.

Крім того, суд звертає увагу на те, що до заяви від 03.01.2024 позивач також долучила довідки ТОВ «Кримська овочева фабрика» від 19.07.2017 №№192-198 (а.с. 17-23). Так, довідкою від 19.07.2017 №192 підтверджено, що: відповідно до наказу від 03.03.1993 №4 колгосп «Україна» був реорганізований в КСП «Колгосп Україна»; відповідно до наказу від 27.04.2000 №3 КСП «Колгосп Україна» був реорганізований у ТОВ «Агрофірма Україна»; відповідно до протоколу загальних зборів від 31.10.2014 №2 ТОВ «Агрофірма Україна» з 11.11.2014 перейменовано в ТОВ «Кримська овочева фабрика» (а.с 17).

Довідкою ТОВ «Кримська овочева фабрика» від 19.07.2017 №193 підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно працювала в колгоспі «Україна» Бахчисарайського району Республіки Крим з 13.03.1982 (наказ №5) до 21.01.1997 (наказ №1), також у вказаній довідці зазначено відомості про фактичні вихододні позивача, а саме щодо виконання річного мінімуму з 1982 по 1997 роки, поважні причини невиконання такого річного мінімуму (у 1985-1986, 1987-1988, 1990-1991 роках) (а.с. 18). А у довідках ТОВ «Кримська овочева фабрика» від 19.07.2017 №№194-198 містяться відомості про заробітну плату позивача за період з 1982 по 1997 роки (а.с. 19-23).

Таким чином, долученими до заяви про призначення пенсії довідками ТОВ «Кримська овочева фабрика» від 19.07.2017 №№192-198 додатково підтверджено як період роботи позивача з 13.03.1982 по 21.01.1997 згідно трудової книжки колгоспника №17-1612 від 23.02.1982, так і причини розбіжностей у печатці на першій сторінці трудової книжки та при зарахуванні на роботу (колгосп «Україна» був реорганізований в КСП «Колгосп Україна»).

Однак вказані довідки відповідач-1 не взяв до уваги з огляду на те, що вони є недійсними, не створюють правових наслідків, позаяк видані підприємством, яке розташоване на непідконтрольній території Республіки Крим, тобто знаходиться на тимчасово окупованій території.

Частиною першою статті 1 Закону № 1207-VII передбачено, що тимчасово окупована РФ територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1207-VII тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію тимчасово окупованих РФ територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях.

Згідно з частин першої та другої статті 4 Закону № 1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину адміністративної межі та лінії зіткнення між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною першою статті 17 Закону № 1207-VII у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно зі статтею 18 Закону № 1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Положеннями частин першої-третьої статті 9 Закону № 1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Водночас, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинилася в ситуації, що відповідно позбавляє її можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд, в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, також враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.10.2018 у справі №235/2357/17, які полягають у такому «документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу».

Отже, у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією Автономної Республіки Крим, відмова відповідача-1 - органу державної влади позивачу - фізичній особі у реалізації її права на отримання пенсії з підстави видачі довідки про підтвердження трудового стажу підприємством, що розташоване на тимчасово непідконтрольній українській владі території, порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки наявності умов для призначення пенсії.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що період роботи позивача з 13.03.1982 по 21.01.1997 безпідставно був не зарахований ГУ ПФУ в Одеській області до страхового стажу позивача, позаяк вказаний стаж підтверджений записами у трудовій книжці колгоспника №17-1612 від 23.02.1982 та довідками, які у даному винятковому випадку з метою захисту права позивача на пенсійне забезпечення можуть бути взяті до уваги.

При вирішенні цього спору суд також враховує, що відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (зі змінами; далі Порядок №22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Тобто, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії рішенням від 10.01.2024 №96, яке було прийняте ГУ ПФУ в Одеській області відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1, за принципом екстериторіальності.

При цьому, оскільки мотиви прийняття ГУ ПФУ в Одеській області рішення від 10.01.2024 №96, зокрема, в частині незарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 13.03.1982 по 21.01.1997 є помилковими, не відповідають приписам чинного законодавства та принципу верховенства права, що слугувало підставою для відмови у призначенні пенсії, то таке рішення (а не дії) слід визнати протиправним та скасувати. Тобто, належним та ефективним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 10.01.2024 №96.

При вирішенні спору в частині позовних вимог зобов`язального характеру суд враховує, що умовами призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону №1058-IV з 01.01.2023 по 31.12.2023 є досягнення особою віку 60 років та наявність страхового стажу не менше 30 років. Згідно оскаржуваного рішення безспірний страховий стаж позивача становить 24 роки 10 місяців 27 днів, тому, з урахуванням її періоду роботи з 13.03.1982 по 21.01.1997 (що є більше 14 років), які безпідставно не зараховано відповідачем-1 до страхового стажу позивача, страховий стаж ОСОБА_1 буде становити більше 30 років, тобто умова для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV виконується.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи досягнення позивачем віку 60 років - 08.12.2023 та її звернення із заявою про призначення пенсії 03.01.2024, право на отримання пенсії за віком відповідно до приписів статті 45 Закону №1058-IV у неї виникло саме з 09.12.2023 (тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).

За наведених обставин та з огляду на те, що за приписами Порядку №22-1 електронна пенсійна справа знаходиться в пенсійному органі за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, та такий орган здійснює нарахування та виплату пенсії, суд вважає, що належним відповідачем за позовними вимогами зобов`язального характеру є ГУ ПФУ у Волинській області.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України установлено повноваження суду прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Таким чином, за встановлених обставин справи та на підставі наведених норм чинного законодавства України, виходячи із наданих суду частиною другою статті 245 КАС України повноважень, з метою повного та ефективного захисту прав позивача позовні вимоги зобов`язального характеру підлягають задоволенню шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV з 09.12.2023, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 13.03.1982 по 21.01.1997.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, оскільки права позивача були порушені саме рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 10.01.2024 №96, тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань вказаного відповідача судовий збір в сумі 1211,20 грн., сплачений квитанцією від 23.01.2024 (а.с. 8).

Керуючись статтями 243-246, 255, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 10 січня 2024 року №96 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 з 09 грудня 2023 року пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу період роботи з 13 березня 1982 року по 21 січня 1997 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, Одеська область, місто Одеса, вулиця Канатна, 83, ідентифікаційний код 20987385).

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22-В, ідентифікаційний код 13358826).

Суддя О. О. Андрусенко