Справа № 640/1795/20
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2024 року №640/1795/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Черкаській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «С.К.С» про застосування арешту коштів на рахунках платника податків, -

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Головне управління ДПС у Черкаській області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «С.К.С», у якому просить суд застосувати арешт коштів на рахунках ТОВ «С.К.С» (, 02000, м. Київ, Святошинський район, вул. Екскаваторна, 35).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.04.2021 у задоволенні позову Головному управлінню ДПС у Черкаській області відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2021 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Постановою Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.07.2023 касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задоволено частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.04.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2021 скасовано, а справу №640/1795/20 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Законом України від 13.12.2022 №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон №2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону №2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання вимог зазначених приписів, Верховним Судом адміністративну справу №640/1795/20 скеровано за належністю до Київського окружного адміністративного суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею визначено Щавінського В.Р.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року прийнято до провадження адміністративну справу № 640/1795/20 за позовом Головного управління ДПС у Черкаській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «С.К.С» про застосування арешту коштів на рахунках платника податків.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 липня 2023 року справа 640/1795/20, касаційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області задоволено часткового, справу направленого на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховним Судом у постанові зазначено, що «Отже, необхідно погодитися із позицією Позивача, що арешт на кошти платника податків може накладатися за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 ПК України, зокрема, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

З урахуванням зазначеного, а також того, що підставою для подання цього позову про застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків є відмова платника податків у допуску посадових осіб до проведення перевірки, судам необхідно було дослідити та встановити обставини щодо наявності у Відповідача підстав для відмови у допуску до перевірки, що суди попередніх інстанцій не зробили, та на підставі встановленого дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для застосування арешту коштів на рахунках відповідача.

При цьому необхідно врахувати також й посилання Відповідача, зокрема, в запереченні на позовну заяву, на те, що: фахівці контролюючого органу розпочали проведення перевірки без передбачених на те законодавством підстав; заява контролюючого органу про підтвердження адміністративного арешту суд повернув; сплинуло 96 годин з часу накладення рішенням керівника адміністративного арешту та у зв`язку з чим відповідно до положень підпункту 94.19.1 пункту 94.1 статті 94 ПК України такий арешт є припиненим.»

31.10.2019 в.о. начальника Головного управління ДПС у Черкаській області видано наказ №1577, яким призначено проведення фактичної перевірки ТОВ «С.К.С» за період з 06.08.2018 по 13.11.2019 з метою дотримання вимог законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) за місцем фактичного здійснення діяльності.

Посадовим особам позивача були виписані направлення на перевірку від 04.11.2019 № 73, від 04.11.2019 № 74, від 04.11.2019 № 75 та останніми здійснено вихід на адресу місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «С.К.С», де пред`явлено уповноваженому представнику відповідача вищевказані направлення та наказ.

Проте, відповідачем було відмовлено у допуску уповноважених осіб контролюючого органу до перевірки у зв`язку з тим, що наказ Головного управління ДПС у Черкаській області від 31.10.2019 № 1577 не відповідає вимогам податкового законодавства, про що складено відповідний акт від 05.11.2019.

06.11.2019 рішенням в.о. начальника Головного управління ДПС у Черкаській області від 06.11.2019 №5808/23-00-32-01 о 12:30, на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, застосовано адміністративний арешт майна платника податків ТОВ «С.К.С» (), у зв`язку з відмовою ТОВ «С.К.С» від проведення фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення, передбачених підпунктом 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

У зв`язку з наведеним, посилаючись на положення підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, позивач звернувся до суду з позовом про застосування арешту коштів на рахунках платника податків. у загальному порядку в межах тримісячного строку, а саме 24.01.2020 року (підставою звернення до суду став недопуск Позивача 05.11.2019 року до проведення фактичної перевірки). Суд зауважує, що відповідно до частини 2 статті 122 КАС України, зазначено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, Позивачем не пропущено тримісячний строк звернення до суду з позовною заявою про застосування арешту коштів на рахунках платника податків.

Суд зауважує, що Позивачем безпідставно ототожнено заяву про обгрунтованість адміністративного арешту майна платника податків, яка подається на підставі та в строки передбачені статтею 283 КАС України та позовну заяву про застосування арешту коштів на рахунках платника податків, яка подана на підставі та в межах строків визначених статтею 122 КАС України, оскільки вищезазначені заяви, мають різну правову природу.

Щодо наявності у Відповідача підстав для відмови у допуску до перевірки.

Підпункт 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України наділяє контролюючі органи правом проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За змістом пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Як передбачає пункт 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності підстав.

Згідно з пунктом 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Суд зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі , що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційність - у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набравши законної сили судовим рішення або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових фактів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів.

Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішення, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова Верховного Суду від 26 листопада 2019 року по справі №922/643/19).

Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови:

- обставина встановлена судовим рішенням;

- судове рішення набрало законної сили;

- у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі.

Так, з матеріалів справ вбачається, що Позивачем оскаржено наказ ГУ ДПС у Черкаській області від 31.10.2019 № 544 про проведення фактичної перевірки ТОВ «С.К.С» () за місцем фактичного здійснення діяльності, а саме: Черкаська область, м. Умань, вул. Комарова, буд. 7/а та Черкаська область, м. Черкаси, проїзд Залізничний, 18, з 04.11.2019 року тривалістю 10 діб., яким призначено проведення фактичної перевірки ТОВ «С.К.С» (справа №640/21544/19).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у справі № 640/21544/19 було встановлено наступні фактичні обставини «рішення про призначення фактичної перевірки ТОВ «С.К.С» було прийнято у зв`язку з надходженням листа Державної податкової служби України від 30.10.2019 № 4040/7/99-00-04-01-02-17, в якому вказано на можливі порушення позивачем у сфері обігу підакцизних товарів з підстав здійснення ТОВ «С.К.С» () протягом 2019 року закупівлі великих обсягів алкогольної продукції з метою подальшої її реалізації. Але, відповідно до поданої звітності, у суб`єкта господарювання станом на 01.10.2019 обліковуються значні обсяги алкогольної продукції (у тому числі пива). Крім цього, за наявною інформацією, суб`єктом господарювання надаються послуги по зберіганню алкогольних напоїв, які належать іншим підприємствам, діяльність яких пов`язана з оптовим продажом підакцизних товарів (а.с. 24-26). При цьому, зі змісту оскаржуваного наказу № 544 від 31.10.2019 вбачається, що останній прийнятий згідно пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України саме на підставі відомостей, викладених у згаданому вище листі ДПС України.

Разом з тим, як було зазначено вище, у межах даної справи № 640/21544/19 підставою для призначення перевірки згідно пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України були відомості, викладені у листі ДПС України від 30.10.2019 № 4040/7/99-00-04-01-02-17, про що зазначено безпосередньо у наказі № 544 від 31.10.2019. Крім того, у листі ДПС України було чітко вказано, що перевірку викладеної інформації необхідно провести саме у формі фактичної перевірки. До того ж, у листі Державної податкової служби було підкреслено, що термін виконання даного листа - 07.11.2019, що свідчить про те, що призначення перевірки згідно наказу № 544 від 31.10.2019 відбувалося у межах строків відпрацювання суб`єкта господарювання.

Аналіз змісту наявної у матеріалах справи копії наказу свідчить, що оскаржуваний індивідуальний акт відповідає законодавчо визначеним вимогам. При цьому, у ньому містяться відомості щодо підстав для проведення перевірки, визначені Податковим кодексом України, як нормативні - пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80, а в матеріалах справи фактичні - лист ДПС України від 30.10.2019 № 4040/7/99-00-04-01-02-17».

Постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у справі № 640/21544/19 набрала законної сили 11 серпня 2020 року, тому враховуючи приписи частини четвертої статті 78 КАС України підлягає врахуванню при розгляді справи № 640/1795/20.

Таким чином, судом встановлено, що наказ ГУ ДПС у Черкаській області від 31.10.2019 № 544 про проведення фактичної перевірки ТОВ «С.К.С» () відповідає законодавчо встановленим вимогам та не міг бути підставою недопуску до проведення перевірки.

З матеріалів справи також вбачається, що Позивачем ознайомлено Відповідача з направленнями на перевірку № 73, 74, 75 від 04 листопада 2019 року, пред`явлено службові посвідчення та вручено наказ ГУ ДПС у Черкаській області від 31.10.2019 № 544 про проведення фактичної перевірки ТОВ «С.К.С» (), що підтверджується підписами ОСОБА_1 на вищезазначених направленнях, які містяться в матеріалах справи (Том 1 аркуш 8, 9, 10).

Таким чином, Позивачем виконано всі вимоги передбачені ПК України, які необхідні для проведення фактичної перевірки.

Щодо посилання Позивача, що заява контролюючого органу про підтвердження адміністративного арешту суд повернув; сплинуло 96 годин з часу накладення рішенням керівника адміністративного арешту та у зв`язку з чим відповідно до положень підпункту 94.19.1 пункту 94.1 статті 94 ПК України такий арешт є припиненим.

Процедура і підстави застосування адміністративного арешту визначені нормами статті 94 ПК.

Визначення адміністративного арешту, як виняткового способу забезпечення виконання обов`язків платника податків, наведене в пункті 94.1 статті 94 ПК України, за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.

Згідно з пунктом 94.4 статті 94 ПК України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК України здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Підстави для застосування адміністративного арешту визначені пунктом 94.2 статті 94 ПК України і стосуються як коштів (безвідносно до готівки чи на рахунках), так і іншого майна, на яке може бути звернено стягнення відповідно до закону. Відмінність застосування адміністративного арешту коштів на рахунках від адміністративного арешту іншого майна (в тому числі, готівки) полягає в процедурі застосування: за рішенням суду (щодо арешту коштів на рахунках) та за рішенням керівника податкового органу (щодо іншого майна).

Норми статті 94 ПК України не дають підстави для висновку, що адміністративний арешт майна та адміністративний арешт коштів на рахунках платника податків співвідносяться як родове і видове поняття (як ціле і його складова). Так само ці норми, як і інші правові норми, не встановлюють послідовність процедур застосування адміністративного арешту майна та адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків.

Натомість, приписи статті 94 ПК України викладаються в єдиному контексті та відповідні правові норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків.

Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2018 року у справі №820/1929/17 зробив висновок про те, що виходячи із системного тлумачення положень статті 94 ПК України не встановлено, що адміністративний арешт коштів платника податків є похідним від адміністративного арешту майна, відмінного від коштів, і може бути застосований судом виключно у випадку існування рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків.

Отже, підстав для висновку, що адміністративний арешт коштів на рахунках може бути застосований судом тільки у випадку прийняття контролюючим органом рішення про накладення адміністративного арешту на майно платника податків, немає.

Вказана правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 21 січня 2020 року у справі №820/1730/17, від 23 квітня 2020 року у справі №814/1342/15.

Таким чином, арешт на кошти платника податків накладається за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 ПК України, та не залежить від прийняття контролюючим органом рішення про застосування адміністративного арешту щодо майна платника податків.

Відсутність підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків в судовому порядку не обмежує право податкового органу на звернення до суду про застосування арешту коштів на рахунках Відповідача, але за умови наявності відповідних підстав, визначених ПК України.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Враховуючи те, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у справі № 640/21544/19 , що набрало законної сили, підтверджено правомірність та обґрунтованість винесеного наказу ГУ ДПС у Черкаській області від 31.10.2019 № 544 про проведення фактичної перевірки ТОВ «С.К.С» (), у ГУ ДПС у Черкаській області були законні підстави для проведення фактичної перевірки Відповідача.

Відтак, доводи скаржника про те, що відсутність чинного рішення про застосування адміністративного арешту майна платника, як і пов`язаність ініціювання застосування арешту коштів платника з прийняттям рішення про арешт майна платника, не відповідає правильному застосуванню норм підпункту 94.2.3 пункту 94.2 та підпункту 94.6.2. пункту 94.6 статті 94 ПК України.

Суд зауважує, що посилання Відповідача, на ту обставину, що заява контролюючого органу про підтвердження адміністративного арешту суд повернув; сплинуло 96 годин з часу накладення рішенням керівника адміністративного арешту та у зв`язку з чим відповідно до положень підпункту 94.19.1 пункту 94.1 статті 94 ПК України такий арешт є припиненим, жодним чином не впливає на можливість звернення до суду та можливість застосування арешту коштів на рахунках, оскільки як зазначалося раніше, арешт на кошти платника податків накладається за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 ПК України, та не залежить від прийняття контролюючим органом рішення про застосування адміністративного арешту щодо майна платника податків. Відсутність підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків в судовому порядку не обмежує право податкового органу на звернення до суду про застосування арешту коштів на рахунках.

Суд зазначає, що недопуск посадових осіб контролюючого органу до перевірки за наявності законних підстав для проведення фактичної перевірки утворює підстави для застосування арешту коштів на рахунках платника.

Аналогічні висновки за подібних правовідносин зроблені Верховним Судом у постановах від 4 грудня 2019 року у справі №520/1071/19, від 23 грудня 2020 року у справі №813/4046/17, від 23 квітня 2021 року справа № 640/20759/18.

Надаючи оцінки доводам скаржника щодо застосування адміністративного арешту за відсутності податкового боргу та без обмеження суми в межах арешту коштів Суд вважає необхідним звернути увагу на таке.

Відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Суд зазначає, що норми підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 та пункту 94.2 статті 94 ПК України не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини.

Так, норми пункту 94.2 ПК України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість підпункт 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України регулює інше коло суспільних відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому в специфічній ситуації - за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.

Таким чином, законодавець передбачив два види арешту майна в залежності від підстав та порядку його застосування: адміністративний арешт майна, в тому числі грошових коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом, який в залежності від виду майна застосовується за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу або судовим рішенням; арешт коштів та інших цінностей платника податків, що знаходяться у банку, який застосовується за рішенням суду як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу.

Отже, саме у разі звернення контролюючого органу до суду щодо застосування адміністративного арешту коштів, що знаходяться в банку, сума коштів, на яку накладається арешт, не повинна перевищувати суму податкового боргу, право на стягнення якої наявне в органу державної податкової служби на момент прийняття судом рішення про застосування адміністративного арешту. Це зумовлено тим, що у цьому випадку арешт по суті є способом забезпечення погашення наявного податкового боргу, тому може стосуватися лише тих коштів, які є необхідними для виконання зобов`язання платника податків щодо погашення податкового боргу.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 6 лютого 2020 року у справі №826/8691/16, від 24 квітня 2020 року у справі №802/2067/15-а.

Оскільки за змістом встановлених у цій справі обставин контролюючий орган звернувся до суду щодо застосування арешту коштів на банківських рахунках платника не з підстав, визначених у підпункті 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України - на забезпечення виконання обов`язку платника щодо погашення суми податкового боргу, а на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України у зв`язку із недопуском посадових осіб контролюючого органу до перевірки на наявності законних підстав для проведення цієї перевірки, доводи скаржника щодо обмеження застосування арешту коштів на банківських рахунках сумою боргу є безпідставними.

Отже, суд дійшов висновку про наявність у Головного управління ДПС у Черкаській області достатніх правових підстав для звернення до суду щодо застосування арешту коштів на рахунках відповідача.

Відповідно до ч.1ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до ч.2ст.139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Матеріали справи не містять доказів понесення позивачем судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.

Відповідно, підстави для розподілу судових витрат згідно зі ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Застосувати арешт коштів на рахунках платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю «С.К.С» () відкритих у банківських установах.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.