Справа № 743/153/24
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Кравчук М. В.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року Справа № 743/153/24

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

за участі секретаря Бродацької І.А.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправною та скасування постанови

і закриття провадження у справі

про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - Відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА № 1281485 від 20.01.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху по ч.1 ст.121-3 КУпАП, зафіксоване не в автоматичному режимі і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач зазначив, що перед виїздом він переконався у технічній справності транспортного засобу та повідомив інспектора, що несправність виникла під час руху. Також повідомив, що конструкцією його автомобіля не передбачено повідомлення водія про непрацююче освітлення номерного знаку під час руху, тому він не знав і не міг знати про можливу несправність.

Таким чином, Позивач вважає, що справа підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю умислу на вчинення правопорушення.

Крім того, Позивач наполягав на тому, що працівники поліції були зобов`язані запропонувати та надати йому можливість виправити несправність одразу на місці зупинки, однак цього не зробили.

Також Позивач, посилаючись на положення п. 9 Р. ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, звернув увагу суду на ту обставину, що інспектор Горбач В. В. не досліджувала докази при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Додатково ОСОБА_1 зауважив, що в пункті 2 оскаржуваної постанови місцем розгляду справи вказана вул. Грициніна в смт Ріпки Ріпкинського району Чернігівської області, в той час як рішенням 13 сесії 8 скликання Ріпкинської селищної ради від 22.12.2022 вул. Грициніна в смт Ріпки перейменована на вул. Набережну. Ріпкинський район перестав існувати (був ліквідований) у відповідності до розпорядження КМ України № 730-р від 12.06.2020 р. Невірна назва вулиці зазначена також у п. 5 оскаржуваної постанови.

Позивач також наголошує на тому, що в порушення ч. 2 ст. 283 КУпАП та Інструкції № 1395 у постанові не зазначено посаду поліцейського, що, на його думку, суттєво обмежує його у оскарженні постанови.

2. Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується вчинення Позивачем порушення, за яке його було притягнуто до відповідальності, а саме керування водієм транспортного засобу з неосвітленим номерним знаком.

Щодо посилання Позивача на обов`язок працівників поліції запропонувати та надати можливість виправити несправність на місці зупинки, суд зазначив, що Позивачем не здійснено посилання на нормативно-правовий акт, який передбачає такий обов`язок. Окрім того, Позивач не був обмежений у можливості усунути технічну несправність на місці зупинки, однак повідомив працівників поліції, що планує це зробити згодом.

Разом з тим суд вказав, що така несправність, як неосвітлений номерний знак не входить у перелік несправностей, зазначених у пункті 31.4 ПДР України.

Також суд звернув увагу на те, що Позивач був присутній на місці складання постанови, був повідомлений про її складання, отримав копію оскаржуваної постанови, про що свідчить його підпис, при цьому жодних письмових зауважень, заперечень, пояснень чи клопотань до постанови позивач під час її прийняття не надав.

3. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, наводячи доводи, аналогічні тим, що були викладені в його позовній заяві, та наполягаючи на протиправності та безпідставності оскаржуваної ним постанови про накладення на нього адміністративного стягнення.

При цьому, Апелянт стверджує, що диспозицією ч.1 ст.121-3 КУпАП передбачено, що адміністративна відповідальність настає у випадку умисних дій особи, спрямованих на приховування номерного знаку, а тому судом невірно розтлумачено положення вказаної статті.

Також ОСОБА_1 наполягає на тому, що інспектор поліції під час розгляду справи не досліджувала докази, які підтверджують вчинення ним адміністративного правопорушення, а візуальне спостереження працівниками поліції за транспортним засобом не є доказами в контексті статті 251 КУпАП.

При цьому, Апелянт вважає хибним посилання Відповідача та суду на пункт 7.1.1 Національного стандарту ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності та методи контролювання» затверджений наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №630 від 28.12.2010 року, оскільки сферою застосування цього стандарту є відповідність колісних транспортних засобів встановленим вимогам.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2024 та від 20.03.2024 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

5. У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

6. У судове засідання ані Позивач, ані Відповідач не з`явився. У зв`язку з цим, колегія суддів протокольною ухвалою вирішила розглянути справу у порядку письмового провадження.

7. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

8. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 20.01.2024 р. серії ЕНА №1281485 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1190,00 грн.

У вказаній постанові зафіксовано, що 20.01.2024 р. о 20:59:12 год в смт Ріпки, вулиця Грициніна, водій керував транспортним засобом ЗАЗ 110307 д.н.з. НОМЕР_1 в темну пору доби з неосвітленим номерним знаком, чим порушив п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Позивач, вважаючи вищевказану постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

9. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-ХІІ), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 14 Закону № 3353 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.п. 2.9 «в» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно з ч. 1 ст. 121-3 КУпАП керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 31.5 ПДР України в разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

У п. 31.4 ПДР України визначено технічні несправності і невідповідності, за наявності яких забороняється експлуатація транспортних засобів.

У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду апеляційної інстанції.

10. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що керування транспортним засобом з номерним знаком, який неосвітлений у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості, є правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 121-3 КУпАП.

11. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що керування Позивачем транспортним засобом ЗАЗ 110307 д.н.з. НОМЕР_1 з номерним знаком, який неосвітлений у темну пору доби, підтверджується матеріалами справи та не спростовано Апелянтом.

Окрім того, як убачається з відеозапису події, зафіксованої на портативний відеореєстратор №472726 та відеореєстратор 70 mai, водій, після зупинення його транспортного засобу інспектором, самостійно перевірив та визнав факт того, що державний номерний знак не освітлюється.

12. Доводи Апелянта щодо протиправності та безпідставності оскаржуваної ним постанови про накладення адміністративного стягнення, колегія суддів до уваги не приймає як такі, що не підтверджуються жодними належними і допустимими доказами в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України та спростовуються матеріалами справи.

13. При цьому апеляційний суд відзначає, що регламентований частиною другою статті 77 КАС України покладений на Відповідача обов`язок доказування не є абсолютним і, згідно з приписами частини першої вказаної норми, Позивач також повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Натомість, Апелянт на надав жодних доказів, які підтверджували б його доводи про те, що перед початком експлуатації транспортного засобу, він переконався у його технічній справності, а саме: встановив належність роботи зовнішнього освітлення державного номерного знаку його автомобіля.

Разом з тим, у матеріалах справи наявні докази, зокрема відеозапис події, зафіксований на портативний відеореєстратор №472726 та відеореєстратор 70 mai, які переконливо свідчать про наявність у діях Апелянта складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст 121-3 КУпАП за яке його й було притягнуто до відповідальності.

14. З приводу доводів Апелянта про те, що конструкцією його автомобіля не передбачено повідомлення водія про непрацююче освітлення номерного знаку під час руху, тому він не знав і не міг знати про можливу несправність, колегія суддів не приймає до уваги як такі, що не спростовують факту вчинення ним адміністративного правопорушення..

15. При цьому у контексті аналізу цих та інших доводів апеляційної скарги судова колегія відзначає, що, як було правильно вказано судом першої інстанції, відсутність в діях ОСОБА_1 прямого умислу на вчинення спірного правопорушення автоматично не свідчить про відсутність в його діях складу такого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, оскільки вина в цьому випадку може бути виражена як у формі умислу, так і у формі необережності.

Таким чином колегія суддів вважає безпідставними твердження Апелянта про те, що відповідальність за ч.1 ст.121-3 КУпАП настає лише у випадку умисних дій особи, спрямованих на приховування номерного знаку.

16. Також апеляційний суд не приймає до уваги зауваження Апелянта щодо неправильного зазначеної адреси місця розгляду справи, з огляду на те, що Позивач був присутній на місці складання постанови, був повідомлений про її складання, постанова йому була прочитана, він отримав копію оскаржуваної постанови, про що свідчить його підпис, при цьому жодних письмових зауважень, заперечень, пояснень чи клопотань до постанови Позивач під час її прийняття не надав.

17. Позивач також наголошує на тому, що в порушення ч. 2 ст. 283 КУпАП та Інструкції № 1395 у постанові не зазначено посаду поліцейського, що, на його думку, суттєво обмежує його в оскарженні такого рішення, втім це твердження спростовується матеріалами справи, зокрема копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1281485 від 20.01.2024, де чітко зазначено інформацію щодо посади, спеціального звання та П.І.Б. особи, яка розглядала справу/т.1 а.с. 40/.

18. Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги доводи Апелянта про те, що інспектор Горбач В. В. не досліджувала відеозапис події при розгляді справи про адміністративне правопорушення, втім, зазначає, що скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Окрім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, встановлення неосвітлення номерного знаку не потребує спеціальних технічних засобів та відбувається шляхом візуального огляду.

19. При цьому, колегія суддів приймає до уваги правовий підхід, закладений ЄСПЛ при вирішенні справи «Сутяжник проти РФ» (рішення від 25.04.2018) та застосований Верховним Судом у справах №№ 826/5575/17, 910/10616/17, відповідно до якого надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом є правовим пуризмом. Скасування правильного по суті рішення, за відсутності фундаментального порушення, є відступленням від принципу правової визначеності («res judicata») та недопустимим.

20. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. А такого істотного порушення чи помилки в ході розгляду цієї справи судом встановлено не було.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру вони можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

21. Отже, колегія суддів, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вважає, що порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правомірність такого рішення.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 1640/3394/18 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковими для врахування колегією суддів при розгляді цієї справи, тому враховуються судом.

22. Крім того, як відзначалося вище, аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу.

23. Надаючи оцінку таким доводам Апелянта, а також всім доводам його скарги, судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

24. Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

25. Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

26. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

27. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2024 року - без змін.

28. Розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду цієї справи та відповідно до приписів ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судове рішення виготовлено 02 квітня 2024 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев