Справа № 520/2404/24
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2024 р. № 520/2404/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волошина Д.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 035318 від 11 січня 2024 року, винесену виконуючим обов`язки начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті Боннським О., про застосування адміністративно-господарського штрафу до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 035318 від 11.01.2024 є протиправною та такою, що винесена з порушенням чинного законодавства. Зазначає, що під час перевірки відповідач не врахував, що наявність у водія, який здійснює вантажні перевезення, індивідуальної контрольної книжки водія або копії графіка змінності водіїв передбачена лише в тому випадку, якщо водій здійснює вантажні перевезення на вантажному автомобілі масою понад 3,5 тонн. У даному випадку здійснювалися вантажні перевезення на транспортному засобі марки «Mitsubishi Canter», д.н.з. НОМЕР_1 повною масою 3,5 тонн. Таким чином, позивач вважає, що постанова № 035318 від 11.01.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу є протиправною та підлягає скасуванню, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2024 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачам - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів. Витребувано у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 належної якості читаєму копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу "Міtsubishi Canter", копію товаро-транспортної накладної, за якою здійснювалося перевезення.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Позивач надав до суду витребувані судом документи, а саме: читаєму копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу "Міtsubishi Canter" та копію товаро-транспортної накладної, за якою здійснювалося перевезення.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що в ході проведення перевірки було виявлено порушення ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Зокрема, на час перевірки виявлено відсутність індивідуальної контрольної книжки водія ОСОБА_2 або копії графіка змінності водіїв та відсутність посвідчення водія відповідної категорії. Відповідач вказує на помилковість доводів позивача відносно того, що вимоги законодавства щодо фіксування інформації про режим праці та відпочинку водіїв не розповсюджуються на транспортні засоби повною масою 3,5 тонн. Просить відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій підтримав свою позицію, викладену в позовній заяві, та зазначив, що заперечує проти наведених відповідачем у відзиві на позовну заяву обставин. Зазначив, що обов`язок облаштування транспортного засобу тахографом є при масі транспортного засобу понад 3,5 тонн, а, оскільки автомобіль, на якому здійснювалося перевезення, не перевищує 3,5 тонн, то позивач не зобов`язаний був облаштовувати транспортний засіб тахографом та забезпечувати водія індивідуальною контрольною книжкою чи копією графіка змінності водіїв.

Відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якій вказав, що чинним законодавством відсутність контролю часу щодо певної категорії водіїв не передбачена, незалежно від того, яка маса транспортного засобу. Зазначив, що вантажний автомобіль позивача не перевищує повну масу понад 3,5 т, тому не повинен бути обладнаний тахографом, але при цьому чинне законодавство чітко встановлює, що водій, який керує ТЗ не обладнаним тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія або повинен мати копію графіка змінності водіїв (пункт 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв).

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Суд встановив, що на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) в Дніпропетровській області та направлення на перевірку №000114 від 01.12.2023, 05.12.2023 співробітниками Відділу проводилась рейдова перевірка на а/д М-29 Харків-Красноград-Перещепіно-Дніпро, 159 км + 159 м.

За наслідками перевірки складено акт № АР 005551 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 05.12.2023.

В акті перевірки зазначено, що перевіркою встановлено відсутність індивідуальної контрольної книжки водія ОСОБА_2 або копія змінності графіка водіїв та відсутність посвідчення водія відповідної категорії.

За вказане порушення постановою Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях від 11.01.2024 № 035318 про застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17 000,00 грн.

Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України "Про автомобільний транспорт" від 5 квітня 2001 року №2344-III.

Згідно з частиною 2 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Статтею 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку, відповідно до вимог законодавства України здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Відповідно до п. 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 (далі за текстом - Положення) автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Відповідно до п. 6.2 Положення облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.

Згідно з п. 6.3 Положення водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

У розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.

Згідно з визначенням Положення тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ.

Іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування.

Чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена.

У відповідності до п. «а» ч. 1 ст. 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 «Про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті» (ратифікованої Україною у 2008 році) компетентні власті чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями.

Згідно з ч.3 ст.10 даної Конвенції традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.

Приписи п. «а» ч.1 ст. 10 вказаної Конвенції, на думку суду, є універсальними для будь - якого транспортного засобу, на якому використовується наймана праця водія.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що водії, які здійснюють перевезення вантажів автомобілями з повною масою понад 3,5 тонн, зобов`язані мати при собі діючий та повірений тахограф. У разі, якщо ТЗ не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.03.2020 у справі №823/1199/17, від 10.05.2019 у справі №816/124/17, від 29.08.2019 у справі №823/5035/15, в яких, зокрема, аналізувалося співвідношення п. 6.1 та 6.3 Положення № 340.

Так, зі змісту вказаних постанов Верховного Суду можна зробити висновок, що п. 6.3 Положення № 340 фактично застосовується незалежно від того, чи підпадає автомобіль під ознаки, встановлені у п. 6.1 Положення.

При цьому, доводи позивача про те, що пункт 6.3 Положення № 340 не поширює свою дію на спірні правовідносини, оскільки транспортний засіб марки "Mitsubishi Canter", номерний знак НОМЕР_2 , має повну масу рівно 3,5 тонн, відтак він не зобов`язаний бути облаштований тахографом, а водій, який керує таким автомобілем, не повинен вести індивідуальну контрольну книжку водія чи мати копію графіка змінності водіїв, є помилковими, оскільки пункт 6.3 Положення покладає на водія, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, обов`язок вести індивідуальну контрольну книжку водія.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 29.08.2019 у справі № 823/5035/15 у схожих правовідносинах.

При вирішені спору, суд також керується правовими позиціями Верховного Суду у постановах від 11.02.2020 року у справі №820/4624/17, від 10.05.2019 року у справі №816/124/17, в яких Верховний Суд вказував, що положеннями статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, зокрема протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, передбачено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010, та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010. За відсутності документів, зокрема, в даному випадку протоколу перевірки та адаптації пристрою тахографа, без оформлення індивідуальної контрольної книги водія, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, п. 6.3 Положення № 340 звільняє позивача лише від обов`язку встановлення тахографу на транспортний засіб з вагою не більше 3,5 тонн, однак не від обов`язку забезпечення водія транспортного засобу індивідуальною контрольною книжкою водія або копією графіка змінності водіїв.

Так, з матеріалів справи судом вище встановлено, що в ході проведення перевірки, посадовими особами відповідача було зупинено транспортний засіб марки "Mitsubishi Canter", номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 . Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, повна маса автомобіля марки "Mitsubishi Canter", номерний знак НОМЕР_2 , становить 3 500 кг (3,5 тонн).

За результатами перевірки складено Акт № 005551 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 05.12.2023, яким встановлено наступне: під час перевірки виявлено порушення ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», перевізник не забезпечив виконання вимог цього Закону та інших законодавих нормативно-правових актів України, а саме відсутня індивідуальна контрольна книжка водія або копія змінності графіка водіїв та водій відмовився надати посвідчення водія відповідної категорії.

Так, відповідачем було вставлено факт відсутності індивідуальної контрольної книжки водія або копія змінності графіка водіїв та відсутність посвідчення водія відповідної категорії.

Позивачем відсутність вказаних документів під час проведення перевірки не заперечується.

Разом з тим, суд враховує, що звертаючись в суд позивач не навів жодних доводів, які б доводили відсутність допущених водієм порушень вимог законодавства у сфері безпеки на транспорті.

Аргументи позивача фактично зводяться до неможливості застосування до нього п. 6.3 Положення № 340 та відсутності обов`язку в його водія вести індивідуальну контрольну книжку водія чи мати копію графіка змінності водіїв, що спростовано судом вище.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності перевізника складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.

Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 07.02.2018 по справі №К/9901/3278/17.

Діюче законодавство чітко визначає підстави для відповідальності автомобільного перевізника, як то порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Таким чином, суд вважає, що оскільки відповідачем в ході перевірки встановлено факт здійснення водієм перевезень на ТЗ, який належить позивачу, без оформлення індивідуальної контрольної книжки водія, то оскаржувана постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт є правомірною та не підлягає скасуванню.

Щодо порядку розгляду справи про застосування адміністративно-господарського штрафу, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Як встановлено судом з матеріалів справи Повідомленням № 101115/38/24-23 від 26.12.2023, направленим засобами поштового зв`язку за номером поштового відправлення 397, позивача було викликано для розгляду справи на 11.01.2024 з 9.00 до 12.00. Вказане повідомлення позивач отримав 29.12.2023, що вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення, наявного в матеріалах справи.

Позивач з`явився на розгляд справи, надав заяву від 11.01.2024, зареєстровану відповідачем за №1197/0/22-24 від 11.01.2024, про ознайомлення з матеріалами справи.

За результатами розгляду акту № АР 005551 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 05.12.2023 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 035318 від 11.01.2024 за порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Копію постанови № 035318 від 11.01.2024 відповідачем направлено позивачу разом із супровідним листом від 12.01.2024 № 3450/38/24-23 засобами поштового зв`язку за номером поштового відправлення 295. Копія постанови отримана позивачем 18.01.2024, що вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення, наявного в матеріалах справи.

Так, процедуру належності повідомлення про дату та час розгляду справи про автомобільне правопорушення відповідачем було дотримано. Позовна заява не містить зауважень щодо процедури розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення.

Суд зазначає, що ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.04.2020 у справа №813/1790/18, від 22.05.2020 у справі № 825/2328/16.

З огляду на наведене, суд вважає, що позивач не довів наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваного рішення, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності, доказів зворотного суду не надано.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Враховуючи встановлені обставини справи суд вважає, що відповідач дотримався вимог чинного законодавства під час розгляду справи про порушення законодавства про транспорт, у зв`язку з чим спірну постанову відповідач прийняв обґрунтовано.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених по справі обставин, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті (майдан Свободи, 5, Держпром, 6 під`їзд, 7 поверх, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправною та скасування постанови - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Волошин