Справа № 640/12123/21
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2024 року справа №640/12123/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача №85 від 18.03.2021р. про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірне рішення відповідача, яким позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, не містить обґрунтованих посилань на докази того, що дії позивача становлять загрозу національній безпеці України та/або громадському порядку в Україні, відповідно до ст. 12 Закону України «Про імміграцію».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.05.2021р. (суддя Мамедова Ю.Т.) відкрито спрощене позовне провадження у справі №640/12123/21, вирішено здійснювати її розгляд у порядку письмового провадження.

Ухвалою від 08.07.2021р. вирішено залучити до участі у справі Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

На підставі розпорядження про повторний автоматизований розподіл від 03.05.2022р. №332 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.05.2021р. визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №640/12123/21 та вказану справу передано на розгляд вказаній судді.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.05.2022р. справу прийнято до провадження судді Добрівської Н.А.

Законом України від 13.12.2022р. №2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон №2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону №2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На адресу Київського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна вказана справа, яку відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, було передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Маричу Є.В.

Ухвалою Київського ОАС від 08.02.2024р. справу №640/12123/21 прийнято до провадження суддею Маричем Є.В. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

За змістом поданого до суду відзиву на позовну заяву, відповідач стверджує, що при винесенні спірного рішення діяв у межах повноважень, встановлених законом, тому просив відмовити позивачу у задоволенні позову.

У поданій до суду відповіді на відзив позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, при цьому вказує на те, що доводами відзиву не спростовано висновків позовної заяви.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) є громадянином Грузії.

18.01.2019р. до відділу Іванківського РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області звернувся із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянин ОСОБА_2 (паспорт № НОМЕР_2 ) на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про імміграцію», як особі яка є батьком громадянина України (син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 15.09.2017р., довідка про реєстрацію особи громадянином України від 27.03.2018р. №6303).

Враховуючи правильність оформлення документів щодо надання дозволу на постійне проживання в Україні та відсутність підстав для відмови у його наданні, 17.01.2020р. ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_2 згідно п. 1 ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про імміграцію».

Згідно вказаного дозволу позивач отримав посвідку на постійне проживання № НОМЕР_4 від 07.02.2020р. (запис №574, орган, що видав - 8011).

07.04.2021р. позивача через засоби поштового зв`язку листом повідомлено про те, що 18.03.2021р. відповідачем за результатами розгляду подання Департаменту внутрішньої безпеки НПУ від 09.12.2020р. №13361/42-11/03-20, прийнято рішення №85 про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну, та рішення №1161/85 про скасування посвідки на постійне проживання на території України, з посиланням, як на підставу для прийняття відповідних рішень, на приписи пунктів 3, 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Підставою скасування дозволу на імміграцію в Україну щодо позивача є наявність дій іммігранта, що становлять загрозу національній безпеці України та/або громадському порядку в Україні (п. 3 ), при цьому вказано, що це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Вважаючи протиправним рішення відповідача про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну, позивач звернувся до суду з метою його скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Суд враховує наступні положення Закону України "Про імміграцію" від 07 червня 2001 року № 2491-III (далі - Закон № 2491-III) та Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI, іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Положеннями частини 1 статті 4 Закону № 3773-VI визначають, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2491-III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Згідно з статті 11 Закону № 2491-III особі, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за її зверненням оформляють довгострокову візу. Зазначена особа в`їжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України.

Після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п`яти робочих днів до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому довгостроковою візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, протягом тижня з дня прийняття заяви видає іммігранту посвідку на постійне проживання.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Відповідно до приписів статті 12 Закону № 2491-III дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно з пунктом 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 (далі - Порядок № 322), посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Підпунктом 1 пункту 64 Порядку № 322 визначено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу / територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом / територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття.

Територіальний орган / територіальний підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби (пункти 64-66 Порядку № 322).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем-1 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну позивачу на підставі пункту 3 частини першої статті 12 Закону № 2491-III (дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні).

Відповідно до пп. 3, 6, 9 та 10 ч.1 статті 1 Закону України "Про національну безпеку України" від 21.06.2018 №2469-VIII (далі - Закон №2469-VIII):

- громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз;

- загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України;

- національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз;

- національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян.

Статтею 5 Закону №2469-VIII визначено, що державна політика у сферах національної безпеки і оборони спрямована на захист: людини і громадянина - їхніх життя і гідності, конституційних прав і свобод, безпечних умов життєдіяльності; суспільства - його демократичних цінностей, добробуту та умов для сталого розвитку; держави - її конституційного ладу, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності; території, навколишнього природного середовища - від надзвичайних ситуацій.

Відповідно до ч. 2 статті 12 Закону №2469-VIII до складу сектору безпеки і оборони входять, зокрема, Національна поліція України та Державна міграційна служба України.

Судом з`ясовано, що питання про скасування дозволу на імміграцію позивача було ініційовано поданням Департаменту внутрішньої безпеки НПУ, котре було надіслано ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області для розгляду та прийняття відповідного рішення.

Як вже зазначалося, оскаржуване рішення про скасування дозволу позивачу на імміграцію в Україну прийняте відповідачем на підставі пунктів 3, 4 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Підставою скасування дозволу на імміграцію в Україну щодо позивача є наявність дій іммігранта, що становлять загрозу національній безпеці України та/або громадському порядку в Україні, при цьому, як вважає відповідач, скасування дозволу, наданого позивачу, є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено у Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 (надалі - Порядок № 1983).

Даний Порядок визначає процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Згідно абзацу першого пункту 21 Порядку №1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Абзацом другим пункту 21 Порядку №1983 передбачено, що питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу (абзац перший пункту 22 Порядку №1983).

З аналізу вищенаведених норм права слідує, що скасування дозволу на імміграцію можливе лише за наявності визначених Законом №2491-III підстав та на основі складеного обґрунтованого висновку із зазначенням таких підстав для скасування відповідного дозволу.

Згідно з наявного в матеріалах справи висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_2 , судом встановлено, що такий не містить мотивованого обґрунтування з посиланням на пункти 3, 4 частини першої статті 12 Закону № 2491-III щодо можливості скасування відповідного дозволу.

Суд наголошує, що Законом №2491-ІІІ встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, наявність яких у даній справі відповідачем не доведена.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що у поданні ДВБ НПУ відсутня будь-яка інформація про те, що позивач перебуває в статусі підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Тобто, з викладеного вище слідує, що працівники Департаменту в межах компетенції, визначеної Законом України "Про Національну поліцію" та в ході оперативної службової діяльності, мали змогу у повній мірі з`ясувати дійсні обставини, що мали місце та встановити наявність протиправних дій позивача, які становлять загрозу національній безпеці України та/або громадському порядку в Україні.

Проте, з незрозумілих суду причин, посадовими особами Департаменту направлено відповідачу подання, в якому взагалі відсутні будь-які посилання на докази, як б свідчили про те, що в діях позивача наявні ознаки, які свідчать про наявність загрози національній безпеці України та/або громадському порядку в Україні, та/або про те, що є скасування позивачу дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, відповідно до ст.12 Закону України «Про імміграцію».

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд зазначає, що матеріали справи свідчать про те, що на час прийняття спірного рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україні та відповідної посвідки, контролюючий орган не мав належних та допустимих доказів наявності вини позивача у дій, які описані у поданні Департаменту внутрішньої безпеки НПУ, яке послугувало підставою для прийняття такого рішення.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що контролюючий орган дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав до скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну, у зв`язку із чим оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, як було вказано вище, Верховний Суд у постанові від 22.01.2020р. у справі №802/1439/17-а відзначив, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта, існування яких має підтверджуватися вироком суду, яким особу засуджено за вчинення злочинів, чи постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, де були б встановлені обставини, що мали б для суду преюдиційне значення.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач під час прийняття рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання на території України, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми встановлено, що суд при розгляді справи обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму від 18.12.2009р. №14 "Про судове рішення" роз`яснив, що вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Враховуючи позицію Верховного суду України та керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вбачає підстави для виходу за межі позовних вимог виключно з метою ефективного захисту прав позивача.

Враховуючи вказане, а також встановлену судом протиправність рішення спірного відповідача про скасування, виданого позивачу, дозволу на імміграцію в Україну, для повного та всебічного захисту та поновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зазначає, що слід також визнати протиправним рішення відповідача від 18.03.2021р. за №1161/85, яким позивачу скасовано посвідку на постійне проживання в Україні, адже таке рішення прийняте на підставі спірного рішення, яке визнано протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, сплачений позивачем судовий збір за звернення до суду із даним позовом в сумі 908,00 грн. (квитанція від 27.04.2021р. за №0.0..1) необхідно відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; рнокпп НОМЕР_1 ) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київської області (місцезнаходження: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А; ), за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10; ), про визнання протиправним та скасування рішення, - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київської області (місцезнаходження: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А; ) від 18.03.2021р. №85 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, прийняте відносно громадянина Грузії ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; рнокпп НОМЕР_1 ).

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київської області (місцезнаходження: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А; ) від 18.03.2021р. №1161/85 про скасування посвідки на постійне проживання від 07.02.2020р. №900031103, виданої громадянину Грузії ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: Київська обл., Іванківський район, с. Олізарівка, вул. Стара Садова, 35; адреса для листування: 01133, м. Київ, бульвар Лесі України, 7-а, оф. 54; рнокпп НОМЕР_1 ),

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; рнокпп НОМЕР_1 ) сплачений ним судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київської області (місцезнаходження: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А; ).

5. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.