Справа № 200/437/24
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2024 року Справа№200/437/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

Адвокат Єрьоміна Вікторія Анатоліївна (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) в інтересах ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) звернулася через систему Електронний суд до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (ідентифікаційний код 43305056, 01601, м.Київ, вул.Богомольца, 10) про визнання протиправною бездіяльності Департаменту стратегічних розслідувань щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2021 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу 16.08.2021, зобов`язання виплатити грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2021 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу 16.08.2021. В обґрунтування зазначено, що ОСОБА_1 проходив службу у Департаменті, отримав статус учасника бойових дій. Вважає бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2021 роки протиправною.

25 січня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України надано відзив, в якому зазначено, що наказом Департаменту від 16.08.2021 № 270 о/с По особовому складу позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України Про Національну поліцію, з 31.08.2021 з виплатою компенсації за 20 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2021 році. У 2020, 2021 роках ОСОБА_1 додаткову оплачувану відпустку, як учаснику бойових дій використав у повному обсязі, у 2019 році із рапортом про надання відповідної відпустки не звертався. Повідомляє, що у період з 07.11.2015 по 01.12.2019 позивач проходив службу в Департаменті захисту економіки Національної поліції, отже відомості у відповідача щодо використання додаткової відпустки у цей період відсутні. Зазначає, що як нормами спеціального законодавства, так і нормами загального трудового законодавства не передбачено виплачувати поліцейському, який звільняється зі служби в поліції грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій. Просив відмовити у задоволені позовних вимог.

13 лютого 2024 року ухвалою суду зобов`язано Департамент захисту економіки Національної поліції України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ) надати суду відомості щодо надання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) додаткової відпустки, як учаснику бойових дій у період з 2015 по 2019 роки.

На виконання вимог ухвали суду Департаментом захисту економіки Національної поліції України в листі (від 16.02.2024 №48/39-2024) повідомлено про не здійснення ОСОБА_1 виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 01.12.2019. Зазначено, що у період з 01.07.2016 по 20.06.2017 позивач проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області. Додатково надана довідка від 19.02.2024.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив таке.

ОСОБА_1 з 07.11.2015 перебував на службі в органах Національної поліції України (наказ від 11.11.2015 №179 о/к). У період з 01.07.2016 по 20.06.2017 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області (наказ від 24.06.2016 №146 о/с, наказ від 16.06.2017 №38 о/с). У період з 20.06.2017 по 01.12.2019 проходив службу в Департаменті захисту економіки Національної поліції України, про що свідчать відомості із послужного списку.

Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 28.11.2019 №402 о/с відповідно до ст.65 Закону України Про національну поліцію ОСОБА_1 переведений для подальшого проходження служби до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, з 01.12.2019.

З 31.08.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнено зі служби в поліції згідно наказу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 16.08.2021 №270 о/с.

27 липня 2015 року ОСОБА_1 видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 використав додаткову відпустку, надану як учаснику бойових дій, у кількості 14 днів за 2016 рік під час перебування на службі в Департаменті захисту економіки Національної поліції України, та у кількості по 14 днів (щорічно) за 2020 рік та 2021 рік під час перебування на службі в Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції України, що підтверджується відомостями особового рахунку за 2020, 2021 роки та довідками Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 14.02.2024 та від 19.02.2024.

Крім того, Департаментом захисту економіки Національної поліції України та Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України повідомлено, що у 2015, 2017, 2018, 2019 роках ОСОБА_1 до керівництва із рапортами про надання йому додаткових відпусток зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій не звертався, а отже такі відпустки не надавалися.

На запит адвоката Департаментом стратегічних розслідувань в листі від 06.12.2023 №272 аз повідомлено, що не використана додаткова відпустка, яка передбачена ст.16-2 Закону України Про відпустки учасникам бойових дій, не переноситься на наступний рік, не ділиться на частини та не замінюється грошовою компенсацією.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати компенсації за дні не використаної відпустки як учаснику бойових дій, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон № 580-VII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно зі статтею 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 92 Закону № 580-VIII встановлено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII), який забезпечує створення належних умов для життєзабезпечення ветеранів війни, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Як передбачено п. 12 ст. 12 цього Закону учасникам бойових дій надаються право на одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Отже, виходячи з положень Закону № 3551-ХІІ, додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік є пільгою, гарантованою державою.

Відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (стаття 1).

Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 № 303/2014, який затверджений Законом України від 17.03.2014 № 1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини стосовно отримання грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-XII, припиняється.

Положеннями статті 4 Закону України Про відпустки передбачені такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону України Про відпустки зокрема, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Вказана норма закону фактично встановлює право особи, яка є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.

Тому, суд аналізуючи положення чинного законодавства приходить до висновку, що додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік є пільгою учасника бойових дій, гарантованою державою.

Як зазначалося судом вище, ч. 1 ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Вказані вище норми в сукупності свідчать про те, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону України Про відпустки та статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 360/4127/19.

Норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки. Однак, відповідачем протиправно не було виплачено позивачу таку грошову компенсацію під час звільнення, чим порушено права позивача та допущено протиправну бездіяльність.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд доходить висновку про наявність у позивача права на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік, 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік в кількості 56 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

Позовні вимоги в частині виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, 2020 рік, 2021 рік є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки позивачем використана відпустка за ці роки.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.139, 244-250, 255, 262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік, 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік.

Зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки у загальній кількості 56 діб, як учаснику бойових дій за 2015 рік, 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Кошкош