Справа № 300/8197/23
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2024 р. справа № 300/8197/23

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Боршовського Т.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Головного управління розвідки Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Головного управління розвідки Міністерства оборони України (далі - відповідач 1, Військової частини НОМЕР_1 ) та ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач 2, ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якому просив суд: визнати дії та рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стосуються мобілізації ОСОБА_1 , що трапилася з 14.06.2023, не зважаючи на те, що в нього на утриманні троє неповнолітніх дітей, протиправними та такими, що вказують на зловживання та перевищення владних повноважень посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ОСОБА_1 , в результаті цього постановити окрему ухвалу у військові правоохоронні органи про наявність підстав для відкриття кримінального провадження щодо службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 , які перевищили свої повноваження у відносинах з ОСОБА_1 ; визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Головного управління розвідки Міністерства оборони України по питанню вирішення рапорта від 16.11.2023 ОСОБА_1 про звільнення з військової служби як особи, в якої на утриманні троє неповнолітніх дітей, протиправною та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Головного управління розвідки Міністерства оборони України вчинити невідкладні дії, які стосуються безумовного звільнення позивача з військової служби як особи, у якої на утриманні троє неповнолітніх дітей, у результаті чого посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 Головного управління розвідки Міністерства оборони України зобов`язати невідкладно видати наказ про негайне звільнення ОСОБА_1 з військової служби в Збройних Силах України як особу, яка на цю службу мобілізована протиправно, обов`язок її несення на даний час на ОСОБА_1 відповідно до закону не поширюється як щодо особи, у якої на утриманні троє неповнолітніх дітей.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 14.06.2023 ІНФОРМАЦІЯ_1 всупереч положень частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізував до лав Збройних Сил України ОСОБА_1 , незважаючи на те, що в позивача на утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей. Внаслідок таких протиправних дій відповідача 2 ОСОБА_1 став військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , а згодом Військової частини НОМЕР_1 , де й проходить військову службу. 16.11.2023 позивач подав рапорт на ім`я командира розвідувального взводу 3 штурмового батальйону Військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини другої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - у зв`язку з наявністю трьох дітей віком до 18 років. До вказаного рапорту від 16.11.2023 були долучені копії підтверджуючих документів про право на звільнення з військової служби, серед яких копії свідоцтв про народження дітей. По суті рапорту ОСОБА_1 від 16.11.2023 перед командиром 3 штурмового батальйону Військової частини НОМЕР_1 клопотав командир розвідувального взводу 3 штурмового батальйону Військової частини НОМЕР_1 , про що міститься запис в рапорті від 16.11.2023, однак такий рапорт від 16.11.2023 залишився без задоволення та містить відмітку «без реалізації». Позивач вважає, що Військовою частиною НОМЕР_1 допущено протиправну бездіяльність щодо вирішення порушеного в рапорті ОСОБА_1 від 16.11.2023 та не звільнення позивача з військової служби згідно підпункту "г" пункту 2 частини другої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Ухвалою суду від 04.12.2023 позовну заяву залишено без руху та зобов`язано позивача виправити недоліки позовної заяви у спосіб подання до Івано-Франківського окружного адміністративного суду позовної заяви, в необхідній кількості примірників, в якій уточнити склад , зміст позовних вимог.

Вищевказана ухвала від 04.12.2023 направлена за адресою зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 , вказаній в позовній заяві: АДРЕСА_1 .

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ухвалу від 04.12.2023 про залишення позовної заяви без руху вручено 09.12.2023, однак недоліки позовної заяви в десятиденний строк (тобто до 19.12.2023 включно) не усунуто (а.с. 23).

08.12.2023 через систему "Електронний суд" до Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_2 від 07.12.2023 про усунення недоліків позову (а.с. 24-29).

Ухвалою від 22.12.2023 повернуто без розгляду заяву ОСОБА_2 від 07.12.2023 про усунення недоліків позову, в зв`язку з відсутністю доказів на представництво позивача у цій справі, та продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви, вказаних в ухвалі від 04.12.2023, на строк до десяти днів, з дня вручення ухвали від 22.12.2023.

28.12.2023 через систему "Електронний суд" до Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_2 від 28.12.2023 про вступ у справу як представника. До заяви від 28.12.2023 ОСОБА_2 долучив нотаріально посвідчену довіреність від 27.12.2023, згідно якої уповноважено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 представляти інтереси ОСОБА_1 в усіх без винятку державних, недержавних установах, органах місцевого самоврядування, судах.

Також до заяви від 28.12.2023 ОСОБА_2 долучив заяву в якій просив суд встановити помилковою ухвалу від 04.12.2023 про залишення позовної заяви ОСОБА_1 в справі № 300/8197/23 до Військової частини НОМЕР_1 Головного управління розвідки Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій, без руху, та відкрити провадження в цій справі (а.с. 35-51).

13.01.2024 через систему "Електронний суд" до Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_2 від 13.01.2024 про відвід судді в цій адміністративній справі № 300/8197/23 (а.с. 52-55).

Ухвалою від 15.01.2024 передано адміністративну справу № 300/8197/23 для вирішення питання про відвід судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу і визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

16.01.2024 через систему "Електронний суд" до Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_2 від 15.01.2024 про усунення описки в заяві про відвід, в якій представник позивача повідомив, що нотаріально посвідчена довіреність ОСОБА_1 надана суду не 08.12.2023, а 26.12.2023 (а.с. 62-65).

16.01.2024 через систему "Електронний суд" до Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_2 від 16.01.2024, з поясненнями до заяви про відвід судді (а.с. 72-75)

Ухвалою від 16.01.2024 відмовлено в задоволенні заяви від 13.01.2024 про відвід судді Боршовського Т.І. у справі № 300/8197/23.

Ухвалою від 17.01.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та відмовлено в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні за участі сторін.

31.01.2024 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.01.2024 № 955 на позовну заяву. У відзиві представник відповідача 2 зазначив, що ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 02.05.2023 та був направлений на військово-лікарську комісію для встановлення ступені придатності. За рішенням військово-лікарської комісії № 99/10/1374 від 04.05.2023 позивач визнаний придатним до військової служби. Згідно заяви від 04.05.2023 ОСОБА_1 вказав, що він згідний з рішенням військово-лікарської комісії. Під час звірки облікових даних відповідач 2 встановив, що ОСОБА_1 одружений - дружина ОСОБА_4 , має лише одну дочку - ОСОБА_5 . Такі дані підтверджуються записами військового квитка серії НОМЕР_3 від 22.05.2012 та військово-обліковою карткою військовозобов`язаного до військового квитка серії НОМЕР_3 . При звірці облікових даних в ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач не надав підтверджуючих документів стосовно утримання трьох неповнолітніх дітей. За період з 02.05.2023 по 14.06.2023 жодних письмових заяв чи звернень від ОСОБА_1 про утримання трьох неповнолітніх дітей до ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходило. Позивач на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.06.2023 № 165 призваний по мобілізації та направлений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 . Будь-яких заяв чи звернень від ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про небажання проходити військову службу не надходило та не реєструвалося. Представник відповідача 2 зазначив, що рішення про мобілізацію ОСОБА_1 згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.06.2023 № 165 відповідає вимогам закону, а тому в задоволенні позову до ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідно відмовити (а.с. 85-93).

Ухвалою від 15.02.2024 витребувано в ІНФОРМАЦІЯ_1 : належним чином засвідчену копію обліково-послужної картки ОСОБА_1 , форма якої затверджена наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280 «Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України»; письмову копію інформації з Електронної інформаційної системи «Оберіг» щодо ОСОБА_1 ; докази ознайомлення ОСОБА_1 з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.06.2023 № 165 про його призов по мобілізації та направлення у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 ; письмові пояснення щодо дотримання ІНФОРМАЦІЯ_1 встановленого законодавством (з посиланням на конкретні норми) порядку заповнення обліково-послужної картки ОСОБА_1 в частині інформації щодо сімейного стану та складу сім`ї (дружини, дітей) та порядку перевірки такої інформації.

04.03.2023 на виконання ухвали від 15.02.2024 про витребування доказів через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов лист ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.02.2024 № 2118, до якого відповідач 2 долучив копію інформації з Електронної інформаційної системи «Оберіг» облікова картка до військового квитка серії НОМЕР_3 та копію пояснень за підписом т.в.о. начальника відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо обліку ОСОБА_1 від 19.02.2024. Так, згідно листа від 22.02.2024 № 2118 представник відповідача 2 повідомив суд, що обліково-послужна картка ОСОБА_1 зберігається в штабі військової частини, де позивач на даний час проходить військову службу, а тому відповідач 2 не має можливості надати її суду. Окрім цього представник відповідача 2 зазначив, що право позивача на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації пов`язане з його обов`язком щодо дотримання правил військового обліку. Так, ОСОБА_1 був зобов`язаний своєчасно та особисто повідомити відповідний орган ТЦК та СП та надати документи, що підтверджують його право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Внаслідок неповідомлення позивачем обставин, що дають право на відстрочку від призову під час мобілізації, ІНФОРМАЦІЯ_1 був позбавлений можливості з`ясувати вказані обставини. Тобто, на момент прийняття наказу від 14.06.2023 № 165 у відповідача 2 не було відповідної інформації та документів щодо наявності у позивача права на відстрочку під час мобілізації, а позивач на момент призову таку інформацію не повідомив. В цій ситуації представник відповідача 2 також звернув увагу суду на те, що правовідносини між ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо мобілізації позивача завершилися після зарахування позивача до списків особового складу військової частини, а тому звільнення позивача з військової служби може бути здійснено шляхом видання наказу командиром відповідної військової частини в межах правовідносин про проходження військової служби. На думку представника відповідача 2, скасування наказу про призов на військову службу не призведе до відновлення початкового стану позивача та не відновить порушені права ОСОБА_1 . За вказаних обставин, представник відповідача 2 просив суд відмовити в задоволенні позову в частині вимог до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 106-112).

13.03.2024 через систему "Електронний суд" до Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_2 від 13.03.2024 про долучення в справу первинних документів, а саме: скріншоту поштової квитанції від 02.03.2024 № 4734 в підтвердження направлення військовій частині НОМЕР_1 процесуальних документів по цій справі. Також представник позивача долучив до заяви від 13.03.2024 копію мобілізаційного розпорядження на ОСОБА_1 від 13.06.2023 (а.с. 116-123).

Військова частина НОМЕР_1 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Ухвалу про відкриття провадження від 17.01.2024 направлено на електронні пошти: ІНФОРМАЦІЯ_6 , вказану в позовній заяві (а.с. 82); ІНФОРМАЦІЯ_7 , вказана на офіційному веб-сайті Головного управління розвідки Міністерства оборони України за електронною адресою: https://gur.gov.ua/content/contacts.html (а.с. 84).

Пунктом 6 ухвали про відкриття провадження від 17.01.2024 суд зобов`язав Головне управління розвідки Міністерства оборони України вручити Військовій частині НОМЕР_1 копію цієї ухвали про відкриття провадження разом з позовною заявою ОСОБА_1 та додатками до неї. Доказів виконання ухвали суду в цій частині суду не подано.

Ухвалу про відкриття провадження від 17.01.2024 також направлено поштовим зв`язком за адресою повідомленого суду місця державної реєстрації Військової частини НОМЕР_1 : АДРЕСА_2 , однак така ухвала повернулася на адресу суду з відміткою установи поштового зв`язку: "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 102).

21.02.2024 суд повторно направив ухвалу про відкриття провадження від 17.01.2024 Військовій частині НОМЕР_1 поштовим зв`язком за адресою: АДРЕСА_2 , однак така ухвала повернулася на адресу суду з відміткою установи поштового зв`язку: "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 113-114).

26.02.2024 суд передав представнику позивача - ОСОБА_3 копію ухвали та позовної заяви ОСОБА_1 для вручення представникам Військової частини НОМЕР_1 за місцем несення військової служби позивачем в районі проведення бойових дій (а.с. 104-105).

02.03.2024 представник позивача - ОСОБА_3 направила копію ухвали та позовної заяви за місцем несення військової служби позивачем на ім`я представника Військової частині НОМЕР_1 ОСОБА_6 поштовим зв`язком за допомогою ТОВ «Нова Пошта» за адресою: місто Костянтинівка, Донецька область, що підтверджується копією поштової квитанції від 02.03.2024 № 4734 (а.с. 120). Згідно відомостей вебсайту ТОВ «Нова Пошта»: https://tracking.novaposhta.ua/#/uk/chat/messages про відстеження посилки № 4734, адресат відмовився від отримання посилки.

Частиною третьою статі 124 Кодексу адміністративного судочинства України судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється:

1) за наявності в особи електронного кабінету - шляхом надсилання повістки до її електронного кабінету;

2) за відсутності в особи електронного кабінету - шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу.

Суд звертає увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» від 29.06.2023 № 3200-ІХ зобов`язано державні органи зареєструвати з 18.10.2023 свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі.

На час розгляду Івано-Франківським окружним адміністративним судом цієї справи у Військової частини НОМЕР_1 відсутній зареєстрований електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі.

З метою забезпечення Військової частини НОМЕР_1 правом знати про судовий розгляд цієї справи, суд також розмістив оголошень на вебпорталі судової влади України за вебадресою Івано-Франківського окружного адміністративного суду: http://adm.if.court.gov.ua/sud0970/ (а.с. 115).

Таким чином, суд вжив усіх можливих заходів з метою повідомлення Військової частини НОМЕР_1 про розгляд цієї справи Івано-Франківським окружним адміністративним судом.

Відповідно до частини четвертої статті 124 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх поштової адреси судовий виклик або судове повідомлення надсилаються юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. У разі відсутності учасників справи за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручено їм належним чином.

Згідно з частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає, що відповідача 1 повідомлено належним чином про розгляд справи в суді, а справа підлягає вирішенню за наявними в ній матеріалами.

В зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці та його хворобою в період з 01.03.2024 по 29.03.2024, рішення в цій справі ухвалене судом у розумний строк після виходу судді на роботу.

Обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

ОСОБА_1 02.05.2023 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 та був направлений на військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_1 для встановлення ступеня придатності до проходження військової служби. Згідно копії довідки Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.05.2023 № 99/10/1374 ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби (а.с. 89).

Відповідно до копії заяви від 04.05.2023 позивач підтвердив, що він згідний з рішенням Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо придатності за станом здоров`я до військової служби, про що свідчить його підпис (а.с. 91).

На підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.06.2023 № 165 ОСОБА_1 призвано по мобілізації з 14.06.2023 та направлено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 (а.с. 90).

Згідно копії довідки військової частини НОМЕР_2 від 22.06.2023 № 1375 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 14.06.2023 (а.с. 6).

На час подання цього позову до суду, ОСОБА_1 проходить військову службу в Збройних Силах України в складі військової частини НОМЕР_1 на посаді старшого розвідника-гранатометника 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 3 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 . Суду не подано доказів, які б спростовували вказані обставини.

16.11.2023 позивач подав рапорт на ім`я командира розвідувального взводу 3 штурмового батальйону Військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини другої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у зв`язку із сімейними обставинами, на підставі абзацу 12 пп.«г» п.2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме у зв`язку із наявністю трьох дітей віком до 18 років. В рапорті від 16.11.2023 ОСОБА_1 повідомив, що проходити військову службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю не бажає, особову справу просить направити до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

До вказаного рапорту від 16.11.2023 позивач долучив копії: власного паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 (а.с. 8); картки фізичної особи-платника податків; паспорта громадянина України ОСОБА_3 за № НОМЕР_6 (а.с. 9); картки платника податків; свідоцтва серії НОМЕР_7 від 31.10.2023 про народження ОСОБА_5 (а.с. 11); свідоцтва серії НОМЕР_8 від 27.10.2023 про народження ОСОБА_7 (а.с. 12); свідоцтва серії НОМЕР_9 від 21.10.2023 про народження ОСОБА_5 (а.с. 13).

По суті рапорту ОСОБА_1 від 16.11.2023 перед командиром 3 штурмового батальйону Військової частини НОМЕР_1 клопотав командир розвідувального взводу 3 штурмового батальйону Військової частини НОМЕР_1 , про що міститься запис в рапорті від 16.11.2023 (а.с. 7).

Згідно відмітки на рапорті ОСОБА_1 від 16.11.2023 такий рапорт прийнятий 16.11.2023 за вх. № 72817. Рапорт позивача містить резолюцію «без реалізації».

Вважаючи протиправними дії та рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стосуються мобілізації ОСОБА_1 , що трапилася з 14.06.2023 та протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 по питанню вирішення рапорта від 16.11.2023 ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, позивач звернувся з цим позовом до суду, в якому просить зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 вчинити невідкладні дії, які стосуються безумовного звільнення позивача з військової служби як особи, у якої на утриманні троє неповнолітніх дітей, у результаті чого посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 зобов`язати невідкладно видати наказ про негайне звільнення ОСОБА_1 з військової служби в Збройних Силах України як особу, яка на цю службу мобілізована протиправно.

Щодо строку звернення до суду з цим позовом:

Строки звернення до суду регламентовано статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Так, частиною першою вказаної стаття визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна булла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Згідно з частиною третьою та п`ятою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Таким чином, військова служба є різновидом публічної служби, а тому для звернення до суду у справах про прийняття громадян на військову службу, її проходження та звільнення необхідно застосовувати місячний строк, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас ключовим моментом для застосовування місячного строку для звернення до суду з цим позовом є саме визначення початку проходження військової служби, оскільки частина позовних вимог ОСОБА_1 стосується правовідносин до призову на військову службу.

Так, відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Як встановлено судом вище, на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.06.2023 № 165 ОСОБА_1 призвано по мобілізації з 14.06.2023 та направлено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 (а.с. 90).

Таким чином з 14.06.2023 позивач розпочав проходження військової служби, а тому до правовідносин, які виникли з 14.06.2023 та пов`язані з проходженням ОСОБА_1 військової служби, необхідно застосовувати місячний строк, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас до правовідносин, які виникли між позивачем та ІНФОРМАЦІЯ_1 до прийняття начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 наказу від 14.06.2023 № 165, підлягає застосуванню шестимісячний строк звернення до суду, встановлений частиною друга статті 122 КАС України.

Позивач звернувся з цим позовом до суду через установу поштового зв`язку 25.11.2023, а тому позивачем не пропущено шестимісячний строк звернення до суду з позовом в частині вимог до ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стосується дій та рішень, що передували мобілізації ОСОБА_1 . Водночас до вимог щодо оскаржень наказу про мобілізацію від 14.06.2023 № 165 та дій відповідача 2 щодо позивача після його прийняття підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

При цьому, з огляду на зміст позовної заяви, ОСОБА_1 не оспорює наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.06.2023 № 165, на підставі якого позивача призвано на військову службу по мобілізації з 14.06.2023 та направлено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 . Окрім цього в цій частині позову судом враховано, що відповідачем 2 не подано суду доказу вручення (ознайомлення зі змістом) наказу № 165 від 14.06.2023. З огляду на те, що на підставі вказаного наказу позивача було цього ж дня відправлено в розпорядження командира іншої військової частини для подальшого проходження військової службу - НОМЕР_4 , з 14.06.2023 - проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , а в подальшому у військової частини НОМЕР_1 , та враховуючи специфіку проходження військової служби у воєнний час, що звичайно створили труднощі або взагалі зробило неможливим вчасне звернення до суду щодо оскарження наказу відповідача 1 від 14.06.2023, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку звернення в частині позивних вимог до відповідача 1 в частині, що мали місце з 14.06.2023.

Щодо позову в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 по питанню вирішення рапорта від 16.11.2023 ОСОБА_1 про звільнення з військової служби та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 вчинити невідкладні дії, які стосуються безумовного звільнення позивача з військової служби як особи, у якого на утриманні троє неповнолітніх дітей, то суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не пропустив строк звернення до суду з цим позовом, і судом не встановлено підстав для відступ від свого висновку щодо цього процесуального питання, викладеного в ухвалі суду від 17.01.2024.

Щодо посилання представника позивача в частині обґрунтування дотримання строку звернення до суду з цим позовом на постанову Великої Палати Верховного Суду про необхідність застосування шестимісячного строку звернення до суду від 16.11.2023 у справі № 990/169/22. Суд вважає, що вказана постанова не є релевантним джерелом під час розгляду цієї справи в частині позову до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій, щодо дотримання строку звернення з якою суд висловлював позивачу свої зауваження в ухвалі від 11.12.2023, оскільки у справі № 990/169/22 Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновки щодо застосування норм права в правовідносинах, які є відмінними від тих, що є предметом розгляду в цій адміністративній справі. Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2023 у справі № 990/169/22 правовідносин стосувалися оспорення бездіяльності Президента України, Голови Верховної Ради України, Вищої ради правосуддя, яка полягала у не розгляді заяв та ненадання інформації на такі заяви. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позовні вимоги не стосуються проходженні державної служби, а правовідносин щодо розгляду заяв колишнього публічного службовця у порядку Закону України «Про звернення громадян».

При прийнятті рішення суд керується такими мотивами та нормами права:

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України 25.03.1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).

Статтею 1 Закону № 2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з частиною шостою статті 2 цього Закону № 2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина чотирнадцята статті 2 Закону № 2232-XII).

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VІІІ (далі - Закон №389) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Аналогічне визначення воєнного стану міститься і у статті 1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 №1932-XII (далі - Закон №1932-XII).

Також статтею 1 Закону №1932-XII передбачено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024 та триває по теперішній час.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.

Відповідно до вимог статей 20, 22 Закону № 2232-XII на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років (для вищого офіцерського складу до 65 років).

Як встановлено судом вище, ОСОБА_1 призвано 14.06.2023 на військову службу під час загальної мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 та направлено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 (а.с. 90).

З огляду на зміст позовної заяви, позивач оспорює дії та рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стосуються мобілізації ОСОБА_1 , що мали місце з 14.06.2023, та бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 по питанню вирішення рапорта від 16.11.2023 ОСОБА_1 про звільнення з військової служби як особи, в якої на утриманні троє неповнолітніх дітей.

Суд звертає увагу на те, що процес від початку мобілізації особи до проходження такою особою військової служби у військовій частині складається з певних етапів, на кожному з яких визначені суб`єкти владних повноважень здійснюють комплекс заходів у межах правовідносин, які виникають між цією особою та визначеними суб`єктами владних повноважень.

Так, правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII, який визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Абзацом четвертим статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначено, що мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" зміст мобілізаційної підготовки становить, зокрема, військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів; підготовка та накопичення військово-навчених людських ресурсів призовників, військовозобов`язаних та резервістів для комплектування посад, передбачених штатами воєнного часу.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені статтею 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Так, згідно з абзацом другим частини першою статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Частиною третьою статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до частини п`ятої статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації регламентована статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Так, згідно абзацу четвертого частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що в нього на утриманні перебувають троє дітей віком до 18 років, а тому на підставі абзацу четвертого частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації.

В підтвердження своїх доводів, ОСОБА_1 надав суду копії:

- свідоцтва серії НОМЕР_7 від 31.10.2023 про народження ОСОБА_5 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_8 , батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_4 (а.с. 11);

- свідоцтва серії НОМЕР_8 від 27.10.2023 про народження ОСОБА_7 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_9 , батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_3 (а.с. 12);

- свідоцтва серії НОМЕР_9 від 21.10.2023 про народження ОСОБА_5 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_10 , батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_3 (а.с. 13).

Вказані документи підтверджують факт наявності в ОСОБА_1 трьох дітей віком до 18 років, що є передбаченою абзацом четвертим частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" підставою для відстрочки позивача від призову на військову службу під час мобілізації.

У відзиві від 25.01.2024 № 955 на позовну заяву представник ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначив, що під час звірки облікових даних відповідач 2 встановив, що ОСОБА_1 одружений - дружина ОСОБА_4 , має лише одну дочку - ОСОБА_5 , 2018 року народження. Представник відповідача зазначив, що такі дані підтверджуються записами військового квитка серії НОМЕР_3 від 22.05.2012 та військово-обліковою карткою військовозобов`язаного до військового квитка серії НОМЕР_3 . При цьому, при звірці облікових даних в ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач не надав підтверджуючих документів стосовно утримання трьох неповнолітніх дітей.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 02.05.2023 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 та був направлений на військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_1 для встановлення ступеня придатності. Згідно копії довідки Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.05.2023 № 99/10/1374 ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби (а.с. 89). Відповідно до копії заяви від 04.05.2023 позивач підтвердив, що він згідний з рішенням Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо придатності за станом здоров`я до військової служби (а.с. 91).

13.06.2023 ІНФОРМАЦІЯ_1 видав позивачу мобілізаційне розпорядження команда № А2615 ВОС НОМЕР_10 з вимогою прибути 14.06.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 123). 14.06.2023 начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняв наказ № 165, згідно якого ОСОБА_1 призвано на військову службу по мобілізації з 14.06.2023 та направлено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 (а.с. 90).

Таким чином, пов`язаний з мобілізацією ОСОБА_1 процес тривав близько півтора місяця, оскільки розпочався з дати прибуття позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 02.05.2023 та закінчився з прийняттям 14.06.2023 наказу № 165 про призов ОСОБА_1 . За весь цей період з 02.05.2023 по 14.06.2023 позивач мав можливість письмово звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_1 та повідомити про наявність у нього трьох дітей віком до 18 років для надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Доказів таких звернень позивача до відповідача 2 суду не надано.

Суд не виключає факту того, що позивач міг повідомити вказані обставини усно і в силу помилки відповідального працівника відповідача 1 така інформація не було внесене до його облікової справи. Проте в суду немає доказів в підтвердження наявності таких обставин. Суд вказує на те, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, які не підтверджені поданими суду доказами.

Окрім цього, в цій ситуації суд врахував, що у випадку можливих відмов працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 приймати письмові заяви ОСОБА_1 чи будь-які інші докази про наявність у нього трьох дітей віком до 18 років, позивач мав можливість протягом тривалого часу (півтора місяця) направити такі заяви на адресу відповідача 2 поштовим зв`язком. Водночас суду не подано будь-яких доказів таких звернень позивача до відповідача 2 через установи поштового зв`язку. Позивач про такі обставини в позовній заяві не зазначив.

Частиною одинадцятою статті 38 Закону № 2232-XII визначено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Таким чином повідомлення органу, в якому особа перебувають на військовому обліку, про зміни сімейного стану (народження дітей), є не правом, а обов`язком такої особи.

З огляду на відсутність будь-яких доказів повідомлення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про наявність в позивача трьох дітей віком до 18 років, як в період існування правовідносин між сторонами, пов`язаних з мобілізацією позивача, так і до початку такого періоду (після народження дітей), як військовозобов`язаного, відсутня можливість на підставі належних та достовірних доказів підтвердити чи спростувати існування в ІНФОРМАЦІЯ_1 такої інформації про наявність в ОСОБА_1 трьох дітей віком до 18 років станом на час прийняття наказу від 14.06.2023 № 165, яким завершено правовідносини між ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 , пов`язані з мобілізацією позивача, та розпочато правовідносини між ОСОБА_1 та військовою частиною НОМЕР_4 , пов`язані з проходженням військової служби.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Так, гарантоване статтею 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право - конкретизоване у законах України.

Аналогічну ідею закріплено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 Конвенції «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у пункті 75 рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9).

Водночас, способи захисту права - це передбачені законом дії, що безпосередньо спрямовані на захист права. Такі дії є завершальними актами захисту у вигляді матеріально-правових дій або юрисдикційних дій щодо усунення перешкод на шляху здійснення суб`єктами своїх прав або припинення правопорушень, відновлення становища, яке існувало до порушення. Саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права і є результатом діяльності із захисту прав. Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист одним із способів, передбачених цією статтею. Частиною другою цієї статті встановлено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Подібні положення містить стаття 245 КАС України, яка врегульовує повноваження суду при вирішенні справи.

Застосування конкретного способу захисту права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Тобто суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/190 (пункти 5.6, 5.9)). Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 82), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 50), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 94), від 20 жовтня 2021 року у справі № 9901/554/19 (пункт 19), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі 908/976/190 (пункт 5.6), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункт 44)). Інакше кажучи, не є ефективним той спосіб захисту, який у разі задоволення відповідного позову не відновлює повністю порушене, оспорюване право, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права позивача, чи таке рішення об`єктивно неможливо буде виконати.

Завданням адміністративного судочинства згідно із частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. При цьому, захист прав здійснюється у разі їх порушення, і звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах. Тобто, рішення суду про задоволення позову повинно мати наслідком відновлення тих прав або інтересів, на порушення яких вказує позивач.

Отже, під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2019 року у справі №1740/1838/18, ухваленої у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду, від 15 квітня 2020 року у справі № 712/11800/17.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 09 листопада 2023 року у справі № 9901/459/21, від 09 листопада 2023 року у справі № 990/41/23, від 01 вересня 2022 року у справі № 990/46/22 також звернула увагу на те, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Таким чином, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас належний захист прав та інтересів особи можливий лише в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Отже, адміністративний суд, отримавши позовну заяву, повинен встановити наявність факту порушення права та застосувати конкретний спосіб захисту порушеного права, що залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З огляду на зміст позовних вимог, позивач просить суд визнати дії та рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стосуються мобілізації ОСОБА_1 , що трапилися з 14.06.2023, не зважаючи на те, що в нього на утриманні троє неповнолітніх дітей, протиправними та такими, що вказують на зловживання та перевищення владних повноважень посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ОСОБА_1 , в результаті цього постановити окрему ухвалу у військові правоохоронні органи про наявність підстав для відкриття кримінального провадження щодо службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 , які перевищили свої повноваження у відносинах з ОСОБА_1 ; визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Головного управління розвідки Міністерства оборони України по питанню вирішення рапорта від 16.11.2023 ОСОБА_1 про звільнення з військової служби як особи, в якої на утриманні троє неповнолітніх дітей, протиправною та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Головного управління розвідки Міністерства оборони України вчинити невідкладні дії, які стосуються безумовного звільнення позивача з військової служби як особи, у якої на утриманні троє неповнолітніх дітей, у результаті чого посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 Головного управління розвідки Міністерства оборони України зобов`язати невідкладно видати наказ про негайне звільнення ОСОБА_1 з військової служби в Збройних Силах України як особу, яка на цю службу мобілізована протиправно, обов`язок її несення на даний час на ОСОБА_1 відповідно до закону не поширюється як щодо особи, у якої на утриманні троє неповнолітніх дітей.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, щоб суди не зосереджувалися на дослівній інтерпретації позовних вимог, а намагалися з`ясувати мету, для якої особа звернулася до суду, і за наявності підстав задовольняли саме ту вимогу, яка є ефективним способом захисту прав та інтересів позивача.

В спірному випадку, з огляду на встановлені судом обставини, основною метою подання ОСОБА_1 цього позову до суду є звільнення позивача з військової служби, тобто триваючого правого стану, як особи, у якої на утриманні троє неповнолітніх дітей.

Натомість визнання протиправними дій чи рішень ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стосуються мобілізації ОСОБА_1 , не відновлять порушених прав позивача, оскільки наслідком такого способу захисту прав позивача не може бути звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Як зазначено судом вище, правовідносин між позивачем та ІНФОРМАЦІЯ_1 , пов`язані з мобілізацією ОСОБА_1 , завершилися прийняттям наказу від 14.06.2023 № 165 про призов по мобілізації з 14.06.2023 та направлення позивача у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 .

Таким чином, направлення ОСОБА_1 у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 свідчить про реалізацію такого наказу та виникнення нових правовідносин - правовідносин між позивачем та військовою частиною НОМЕР_4 , які стосуються не мобілізації, а проходження військової служби.

Згідно копії довідки військової частини НОМЕР_2 від 22.06.2023 № 1375 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 14.06.2023 (а.с. 6). Такі обставини свідчать про виникнення правовідносин між позивачем та військовою частиною НОМЕР_2 , які існували під час проходження ОСОБА_1 військової служби у військовій частині НОМЕР_2 .

На час подання цього позову до суду ОСОБА_1 проходить військову службу в складі військової частини НОМЕР_1 на посаді старшого розвідника-гранатометника 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 3 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , а тому наразі правовідносини щодо проходження військової служби та звільнення з неї існують між позивачем та військовою частиною НОМЕР_1 , і лише командир цієї військової частини, а не ІНФОРМАЦІЯ_1 , наділений повноваженнями на прийняття рішення (наказу) про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із наявністю у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Суд звертає увагу на те, що для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням та способом захисту права. Тобто метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе.

З огляду на вище викладене, суд висновує, що позов ОСОБА_1 в частині вимог до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії та рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стосуються мобілізації ОСОБА_1 , що трапилася з 14.06.2023, не відновить порушених прав позивача, що вказує на неефективність обраного позивачем способу захисту.

Щодо вимог позивача про постановлення окремої ухвали у військові правоохоронні органи про наявність підстав для відкриття кримінального провадження щодо службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 , які перевищили свої повноваження у відносинах з ОСОБА_1 , то суд звертає увагу на те, що покарання винної особи не входить до мети захисту права у публічно-правових відносинах, а тому не входить до складу способу захисту права. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01.12.2022 у справі № 9901/926/18 зазначила, що встановлення за наслідками розгляду справи по суті позовних вимог відсутності порушеного права чи невідповідності обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є самостійною і достатньою підставою саме для ухвалення судом рішення про відмову в позові.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо решти позову до Військової частини НОМЕР_1 , то суд вказує на таке.

Звільнення військовослужбовців з військової служби регламентовано статтею 26 Закону № 2232-XII.

Пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Суд встановив такі істотні фактичні обставини цієї справи:

1) ОСОБА_1 є військовослужбовцем, проходить військову службу у воєнний час за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 ;

2) ОСОБА_1 є батьком трьох дітей віком до 18 років, що підтверджується копіями:

- свідоцтва серії НОМЕР_7 від 31.10.2023 про народження ОСОБА_5 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_8 , батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_4 (а.с. 11);

- свідоцтва серії НОМЕР_8 від 27.10.2023 про народження ОСОБА_7 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_9 , батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_3 (а.с. 12);

- свідоцтва серії НОМЕР_9 від 21.10.2023 про народження ОСОБА_5 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_10 , батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_3 (а.с. 13);

3) 16.11.2023 позивач звернувся з рапортом на ім`я командира розвідувального взводу 3 штурмового батальйону Військової частини НОМЕР_1 , тобто по команді, як це передбачено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини другої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - у зв`язку із сімейними обставинами, на підставі абзацу 12 пп.«г» п.2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме у зв`язку із наявністю трьох дітей віком до 18 років. В рапорті від 16.11.2023 ОСОБА_1 повідомив, що проходити військову службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю не бажає, особову справу просив направити до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

До вказаного рапорту від 16.11.2023 позивач долучив копії: власного паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 (а.с. 8); картки фізичної особи-платника податків; паспорта громадянина України ОСОБА_3 за № НОМЕР_6 (а.с. 9); картки платника податків; свідоцтва серії НОМЕР_7 від 31.10.2023 про народження ОСОБА_5 (а.с. 11); свідоцтва серії НОМЕР_8 від 27.10.2023 про народження ОСОБА_7 (а.с. 12); свідоцтва серії НОМЕР_9 від 21.10.2023 про народження ОСОБА_5 (а.с. 13).

По суті рапорту ОСОБА_1 від 16.11.2023 перед командиром 3 штурмового батальйону Військової частини НОМЕР_1 клопотав командир розвідувального взводу 3 штурмового батальйону Військової частини НОМЕР_1 , про що міститься запис в рапорті від 16.11.2023 (а.с. 7).

4) такий рапорт від 16.11.2023 ОСОБА_1 прийнятий військовою частиною НОМЕР_1 , що підтверджується відміткою на рапорті 16.11.2023 за Вх. № 72817, однак залишений без задоволення та містить резолюцію «без реалізації».

Застосування абзацу тринадцятого підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII до встановлених судом обставин справи дозволяє зробити висновок, що ОСОБА_1 підлягає звільненню з військової служби у зв`язку із перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Суд звертає увагу на те, що загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, визначає Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV.

Так, за нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо)

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, рапорт (заява) - це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,- звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Згідно з підпунктом 1 пункту 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженому Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008) звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється:

2) під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пунктом 233 Положення № 1153/2008 передбачено, що: військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Відповідно до пункту 234 Положення № 1153/2008 перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Згідно з пунктом 242 Положенням № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

У разі звільнення з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) визначає посаду для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України. Зазначена характеристика додається до особової справи військовослужбовця.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

В спірному випадку у рапорті від 16.11.2023 ОСОБА_1 повідомив, що не бажає проходити військову службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю, особову справу просив направити до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином, позивач надав відповідачу 1 всю необхідну інформацію, яка згідно вимог Положення № 1153/2008 підлягає з`ясуванню у військовослужбовця перед його звільненням з військової служби.

Суд може зобов`язати відповідача 1, як суб`єкта владних повноважень, прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Щодо дотримання таких умов, якщо підсумувати, то: 1) ОСОБА_1 є військовослужбовцем, проходить військову службу у воєнний час за призовом під час мобілізації; 2) щодо нього наявні сімейні обставини, передбачені законом: перебування на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років; 3) позивач подав рапорт від 16.11.2023 про звільнення з військової служби, до якого долучив документи, що підтверджують підстави звільнення; відповідач 1 такий рапорт залишив без задоволення.

Суд кваліфікую таку ситуацію, як протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у неприйнятті її командиром рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби. Суд встановив, що позивач відповідає вичерпному перелік умов, яким повинен відповідати військовослужбовець для прийняття позитивного рішення за його рапортом. Закон не передбачає будь-яких альтернативних варіантів рішення за наслідками вирішення рапорту військовослужбовця за встановлених судом обставин.

З огляду на це обраний позивачем спосіб захисту своїх прав в частині вимог до військової частини НОМЕР_1 є ефективним, суперечить закону та забезпечує досягнення завдання адміністративного судочинства.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у неприйнятті рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі рапорту від 16.11.2023; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , в особі уповноваженої посадової особи, прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - у зв`язку із наявністю у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. Відмовити в задоволенні позову до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо розподілу судових витрат у справі:

В підтвердження судових витрат у справі позивачем подано квитанцію від 24.11.2023 про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1073,60 грн. (а.с. 14).

Суд вважає, що вказаний судовий збір сплачено позивачем помилково, оскільки в цій категорії справ на позивача поширюються пільги щодо сплати судового збору, встановлені пунктом 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

За таких обставин сплачений позивачем судовий збір може бути повернутий судом за заявою позивача, поданою суду на підставі статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у неприйнятті рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі рапорта від 16.11.2023.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із наявністю у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_11 , АДРЕСА_1 .

Відповідач 1: Військова частина НОМЕР_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_12 , АДРЕСА_3 .

Відповідач 2: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_13 , АДРЕСА_4 .

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.