Справа № 320/6924/23
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2024-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6924/23 Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Аліменка В.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Долинської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, третя особа: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, третя особа: Державне підприємство «Національні інформаційні системи», в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №5645/5 від 15.12.2022 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2» в повному обсязі.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 червня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №5645/5 від 15.12.2022 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2» в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем при здійсненні реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 не здійснювались пошуки відомостей в базі даних заяв Державного реєстру прав за ідентифікатором адреси об`єкта нерухомого майна, що є грубим порушенням вимог пункту 20 Порядку №1141, пунктів 12, 13, 17 Порядку №1127, статтей 10, 18, 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

На думку апелянта, на момент вчинення реєстраційних дій приватним нотаріусом не було перевірено наявність заборони щодо реєстрації права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що у жодному відкритому розділі щодо кожного із об`єктів нерухомого майна за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, ні заяв у сфері державної реєстрації прав, ні судових рішень щодо заборони вчинення реєстраційних дій зареєстровано не було, що свідчить про повну відповідність проведеного пошуку вимогам Порядку №1141 та правомірність подальших реєстраційних дій, проведених приватним нотаріусом ОСОБА_2.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що на момент призначення і проведення камеральної перевірки особа, в інтересах якої звертався ОСОБА_1 , а саме ТОВ «Науково-дослідний центр радіотехнічних та оптико-електронних систем «Обрій», не було власником жодних житлових чи нежитлових приміщень в адміністративно-житловому будинку ні за адресою м. Київ, АДРЕСА_2, ні за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, і реєстраційними діями приватного нотаріуса ОСОБА_2. таким чином не могли бути порушені жодні права та інтереси ні ОСОБА_1 , ні ТОВ «Науково-дослідний центр радіотехнічних та оптико-електронних систем «Обрій» як заявника, а тому підстав для призначення такої камеральної перевірки у Міністерства юстиції України не було.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.02.2022 адвокат ОСОБА_1 в інтересах ТОВ «Науково-дослідний центр радіотехнічних та оптико-електронних систем «Обрій» звернувся із заявою до Міністерства юстиції України, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 14.02.2022 за вх. № СК-695-22.

У вказаній заяві ОСОБА_1 зазначив, що реєстраційні дії, проведені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2., якими житлові і нежитлові приміщення за адресою м. Київ, АДРЕСА_1 були зареєстровані на праві власності спочатку за ТОВ «Веб-дизайн енд Софт Солюшнз», а в подальшому - за ТОВ «Ньюлайт», порушують права ТОВ «Науково-дослідний центр радіотехнічних та оптико-електронних систем «Обрій»» як власника житлових і нежитлових приміщень за адресою: м. Киів, АДРЕСА_2.

15 грудня 2022 року Міністерство юстиції України видало наказ №5645/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2», яким тимчасово блокувало державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2. доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці. Виконання цього наказу було покладено на Державне підприємство «Національні інформаційні системи».

Підставою для прийняття цього наказу слугував наказ Міністерства юстиції України від 25.11.2022 №3103/7 «Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора-приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2», стаття 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядок здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 №990 (зі змінами), а також акт від 15.12.2022 №4351/19.1.1/22 за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в оскаржуваному наказі не наведено фактів допущення позивачем неодноразових порушень у сфері державної реєстрації прав та не надано доказів, що такі факти досліджувались при прийнятті оскаржуваного рішення про блокування доступу до Державного реєстру, та оскаржуваний наказ в частині блокування доступу до Державного реєстру не є співрозмірним тим порушенням, які вчинив позивач, з тими санкціями, які до нього застосовані, негативні наслідки не доведені, такі не наступили, тому такий наказ є неправомірним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Закон України від 01.07.2004 № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон 1952-ІV) регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

За змістом частини першої статті 3 Закону № 1952-ІV загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 21) одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Частиною першою статті 7 Закону № 1952-ІV визначено, що Міністерство юстиції України: 1) забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав; 2) здійснює нормативно-правове регулювання у сфері державної реєстрації прав; 3) забезпечує створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем; 4) організовує роботу, пов`язану із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав; 5) здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; 6) забезпечує доступ до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб`єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом; 7) розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; 8) складає протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення; 9) організовує роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів; 91) надає узагальнені роз`яснення щодо застосування законодавства з питань державної реєстрації прав; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону 1952-ІV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги:

1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

За змістом частини шостої статті 37 Закону N 1952-IV за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову у задоволенні скарги;

2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:

а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги;

б) скасування рішення про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав;

в) виправлення помилки, допущеної державним реєстратором;

в-1) усунення порушень, допущених державним реєстратором, з визначенням строків для виконання наказу;

г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України;

є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

У рішенні Міністерства юстиції України чи його територіального органу за результатами розгляду скарги можуть визначатися декілька шляхів задоволення скарги.

Рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, надсилається скаржнику протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

Відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.

За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав.

У разі якщо в результаті проведеної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав виявлено прийняття такими державними реєстраторами чи суб`єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законодавства, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України вживає заходів до негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів, а також заінтересованих осіб.

За результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про: 1) тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; 2) анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; 3) притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав; 4) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; 5) скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації прав.

Технічний адміністратор Державного реєстру прав у день надходження рішень, передбачених пунктами 1 і 2 частини другої цієї статті, забезпечує їх негайне виконання.

Рішення, передбачені пунктами 3-5 частини другої цієї статті, виконуються Міністерством юстиції України протягом п`яти робочих днів з дня їх прийняття.

У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав, скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації прав Міністерство юстиції України вирішує питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного державного реєстратора, акредитованого суб`єкта державної реєстрації прав.

Процедуру здійснення Міністерством юстиції України контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань визначено Порядком здійснення контролю у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 990 (далі - Порядок №990).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 990 моніторинг реєстраційних дій - комплекс організаційних та технічних (з використанням програмних засобів ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - реєстри) заходів, які забезпечують систематичну, вибіркову перевірку дотримання державними реєстраторами прав на нерухоме майно, державними реєстраторами юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - державні реєстратори), уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації законодавства під час проведення реєстраційних дій за критеріями, визначеними цим Порядком.

Згідно з пунктами 4-7 Порядку № 990 моніторинг реєстраційних дій проводиться на підставі відомостей реєстрів за допомогою програмних засобів їх ведення за такими критеріями: 1) порушення строків, визначених Законами; 2) проведення реєстраційних дій в неробочий час; 3) відсутність у реєстрах електронних копій документів, поданих для державної реєстрації, виготовлених шляхом їх сканування; 4) проведення реєстраційних дій на підставі судових рішень; 5) скасування (видалення) записів з реєстрів; 6) державні реєстратори та/або суб`єкти державної реєстрації, визначені Мін`юстом.

Періодичність моніторингу реєстраційних дій за окремими зазначеними критеріями, перелік державних реєстраторів та/або суб`єктів державної реєстрації, щодо яких проводиться моніторинг за критерієм, визначеним у підпункті 6 цього пункту, а також строк, протягом якого проводиться такий моніторинг, визначаються (затверджуються) Мін`юстом з розміщенням відповідної інформації на офіційному веб-сайті.

За результатами моніторингу реєстраційних дій складається відповідний акт в письмовій формі, який засвідчується підписом посадової особи Мін`юсту, що проводила такий моніторинг.

У разі виявлення на підставі акта моніторингу реєстраційних дій порушень порядку державної реєстрації проводиться камеральна перевірка державних реєстраторів та/або суб`єктів державної реєстрації.

Камеральна перевірка проводиться на підставі наказу Мін`юсту, яким утворюється комісія у складі не менше ніж трьох посадових осіб Мін`юсту. Камеральна перевірка проводиться у строк, що не перевищує 14 робочих днів. Наказ Мін`юсту про проведення камеральної перевірки в обов`язковому порядку розміщується на офіційному веб-сайті.

Копія наказу Мін`юсту про проведення камеральної перевірки надсилається протягом трьох робочих днів з дня його прийняття разом із супровідним листом державному реєстратору та/або суб`єкту державної реєстрації.

За змістом пунктів 9 - 10 Порядку № 990 результати камеральної перевірки оформляються довідкою, яка підписується усіма членами комісії. За результатами проведеної камеральної перевірки Мін`юст на підставі довідки комісії приймає мотивоване рішення відповідно до Законів у формі наказу.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України шляхом моніторингу реєстраційних дій за шістьма критеріями, визначеними Порядком № 990.

Відтак, для прийняття рішення, підставою для якого є наявність у діях державного реєстратора порушення порядку державної реєстрації прав, Міністерство юстиції України має ретельно дослідити всі обставини справи, тобто встановити факт порушення державним реєстратором законодавства у сфері державної реєстрації прав, що в свою чергу і є мотивом для прийняття рішення про тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

Як свідчать матеріали справи, спірні правовідносини, які склались у цій справі, виникли у зв`язку з виданням відповідачем наказу Міністерства юстиції України №5645/5 від 15.12.2022 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2».

Оскаржуваний наказ видано Міністерством юстиції України за результатами проведеної камеральної перевірки позивача, яка призначена відповідним наказом на підставі заяви від 14.02.2022 за вх. № СК-695-22 адвоката ОСОБА_1 в інтересах ТОВ «Науково-дослідний центр радіотехнічних та оптико-електронних систем «Обрій».

У вказаній заяві ОСОБА_1 зазначив, що реєстраційні дії, проведені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2., якими житлові і нежитлові приміщення за адресою м. Київ, АДРЕСА_1 були зареєстровані на праві власності спочатку за ТОВ «Веб-дизайн енд Софт Солюшнз», а в подальшому - за ТОВ «Ньюлайт», порушують права ТОВ «Науково-дослідний центр радіотехнічних та оптико-електронних систем «Обрій»» як власника житлових і нежитлових приміщень за адресою: м. Киів, АДРЕСА_2.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Частиною другою статті 24 Закону № 1952-IV передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Варто зауважити, що одним з обов`язків державного реєстратора є встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Для перевірки цієї інформації з метою недопущення одночасного існування подвійної державної реєстрації прав державний реєстратор не лише вправі, а й повинен, зокрема, запитувати від відповідних органів, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію; вимагати у разі потреби подання додаткових документів тощо.

Такий обов`язок узгоджується із закріпленими у частині першій статті 3 Закону №1952-IV засадами державної реєстрації прав, зокрема гарантуванням державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно, при проведенні камеральної перевірки Міністерством юстиції України при перевірці відомостей Державного реєстру прав встановлено, що приватним нотаріусом ОСОБА_2. при розгляді заяви, заяви-1, заяви-2, заяви-3 та проведенні державної реєстрації прав, сформовані пошуки відомостей у базі даних заяв Державного реєстру прав лише за ідентифікатором реєстраційного номера об?єкта нерухомого майна, в результаті чого не встановлено наявність щодо об?єкта нерухомого майна - квартири, за адресою: АДРЕСА_1 :

- заяви (рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій) від 08.04.2021 №44974578, внесеної на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 20.01.2021 у справі №757/264/21-к;

- заяви (рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій) від 22.04.2021 №45272814, внесеної на підставі ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі №620/7/21;

- заяви (рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій) від 01.07.2021 №46523157, внесеної на підставі ухвали Подільського районного суду міста Києва від 22.04.2021 у справі №758/5314/21;

- заяви про державну реєстрацію обтяження від 02.07.2021 №46552769 (стан - зупинено державну реєстрацію).

Відтак, відповідач дійшов до переконання, що при вчиненні реєстраційних дій приватним нотаріусом ОСОБА_2. порушено вимоги пункту 20 Порядку № 1141, пунктів 12, 13, 17 Порядку №1127, статей 10, 11, 25 Закону, а саме: не здійснено пошуки відомостей у базі даних заяв Державного реєстру прав за ідентифікатором адреси об?єкта нерухомого майна; порушено черговість розгляду заяв; реєстраційні дії проведено за наявності рішень суду про заборону вчинення реєстраційних дій.

У свою чергу, абзацом першим пункту 17 Порядку №1127 передбачено, що у разі наявності у базі даних заяв судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або заяви власника нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного нерухомого майна державний реєстратор невідкладно за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав зупиняє державну реєстрацію прав з посиланням на зареєстроване у базі даних заяв рішення суду чи заяву власника нерухомого майна.

Абзацом першим пункту 13 Порядку №1127 визначено, що у разі коли під час розгляду заяви державним реєстратором встановлено наявність раніше зареєстрованих інших заяв на це саме майно, ніж заява, що ним розглядається, державний реєстратор невідкладно приймає рішення про розгляд заяви після прийняття рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за результатом розгляду заяви, яка зареєстрована в базі даних заяв раніше.

Згідно з вимогами пункту 20 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1141 (далі - Порядок №1141), пошук відомостей у базі даних заяв про зареєстровані заяви у сфері державної реєстрації прав, судові рішення щодо заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій здійснюється за одним або кількома такими ідентифікаторами: реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна (у разі наявності відкритого розділу в Державному реєстрі прав); кадастровий номер земельної ділянки (у разі формування заяви щодо земельної ділянки); адреса нерухомого майна (крім випадків формування заяви щодо земельної ділянки); реєстраційний номер заяви (у разі відкликання заяви).

Таким чином, Порядок №1141 визначав можливість перевірки відомостей у базі даних заяв про зареєстровані заяви у сфері державної реєстрації прав та судові рішення щодо заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій або за одним, або за кількома ідентифікаторами.

З матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом ОСОБА_2. був здійснений пошук у відповідній базі даних заяв і судових рішень щодо заборони вчинення реєстраційних дій Державного реєстру речових прав за ідентифікатором реєстраційного номера об?єкта нерухомого майна, що повністю відповідає вимогам Порядку №1141, оскільки на об?єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , вже були відкриті розділи в Державному реєстрі прав.

У судовому засіданні в суді першої інстанції представник позивачки пояснив, що пошук за іншими ідентифікаторами був недоцільний, оскільки усі зареєстровані заяви у сфері державної реєстрації прав та судові рішення щодо заборони вчинення реєстраційних дій, якби вони існували і були правильно зареєстровані у Державному реєстрі прав, повинні були міститися у такому відкритому розділі, що вказує про відсутність необхідності перевірки відомостей за кількома ідентифікаторами.

При цьому, судом першої інстанції вірно зауважено, що доказів порушення позивачем порядку черговості заяв ОСОБА_2. матеріали справи не містять.

Крім того, у жодному відкритому розділі щодо кожного із об?єктів нерухомого майна за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, ні заяв у сфері державної реєстрації прав, ні судових рішень щодо заборони вчинення реєстраційних дій не було зареєстровано, що свідчить про відповідність проведеного пошуку вимогам Порядку №1141 та правомірність реєстраційних дій нотаріусом ОСОБА_2.

У свою чергу, ухвала Печерського районного суду міста Києва від 20.01.2021 у справі №757/264/21-к та ухвала Подільського районного суду міста Києва від 22.04.2021 у справі №758/5314/21, не стосуються заборони вчинення реєстраційних дій з об?єктами нерухомого майна за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, оскільки такими ухалами заборонено вчинення реєстраційних дій саме щодо об?єктів нерухомого майна за адресою: м. Київ, АДРЕСА_2, за ТОВ «Науково-дослідний центр радіотехнічних та оптико-електронних систем «Обрій».

Що стосується ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у справі №620/7/21, якою заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - дослідний центр радіотехнічних та оптикоелектронних систем «Обрій» про забезпечення адміністративного позову задоволено, зокрема заборонено державним реєстраторам (у розумінні ст. 10 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») здійснювати реєстраційні дії щодо реєстрації права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна за поштовою адресою: АДРЕСА_1, у Голосіївському p-ні м. Києва, то на момент проведення реєстраційних дій приватним нотаріусом ОСОБА_2. щодо об?єктів нерухомого майна за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, слід зазначити наступне.

Так, 07 травня 2021 року Чернігівський окружний адміністративний суд виніс ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі №620/4688/21 за позовом ТОВ «Науково-дослідний центр радіотехнічних та оптико-електронних систем «Обрій» до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування наказу, яка постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2021 року залишена без змін.

Крім того, ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.05.2021 у справі №620/4689/21 у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - дослідний центр радіотехнічних та оптикоелектронних систем «Обрій» до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання дій протиправними - відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 (провадження №ЗП/620/7/21).

Разом з тим, колегія суддів враховує, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 травня 2021 року - скасовано, а справу №620/4689/21 направлено для продовження розгляду до Чернігівського окружного адміністративного суду.

У подальшому, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.11.2021 у справі №620/4689/21, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний центр радіотехнічних та оптико-електронних систем «Обрій» до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація відмовлено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2022 рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року - змінено в мотивувальній частині, в іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року - залишено без змін.

Частиною шостою статті 157 КАС України регламентовано, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Отже, станом на момент проведення реєстраційних дій приватним нотаріусом ОСОБА_2. не було порушено жодного судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій щодо таких об?єктів нерухомого майна.

Згідно із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 820/2850/17 та від 03 листопада 2021 року у справі №820/4216/17 для прийняття рішення, передбаченого частиною другою ст. 37-1 Закону №1952-IV у зв`язку із наявністю у діях державного реєстратора порушення порядку державної реєстрації прав, Мін`юст має ретельно дослідити всі обставини справи, встановити факт порушення державним реєстратором законодавства у сфері державної реєстрації прав.

Законодавством чітко передбачено вимоги щодо зазначення мотивів у рішенні Мін`юсту, прийнятого за результатами проведення перевірок державних реєстраторів у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав такими державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав, оскільки законодавець, наділяючи Мін`юст функціями контролю у сфері державної реєстрації прав та визначаючи порядок застосування ним видів заходів впливу до державних реєстраторів як контролюючий орган, також зобов`язав його мотивувати таке рішення.

Мотивоване рішення - це рішення, прийняте на підставі належної оцінки фактів та доказів, з урахуванням усіх заявлених аргументів сторін, із подальшим застосуванням відповідних норм законодавства.

Тобто уповноважений орган має оцінити зміст порушень, виявлених комісією під час проведення камеральної перевірки, зафіксованих у довідці складеній за результатами її проведення.

Отже, Мін`юст зобов`язаний навести підстави прийняття такого рішення, зазначити належні і достатні мотиви, за яких застосовано саме такий захід впливу.

Однак, з аналізу спірного наказу вбачається, що останній не містить в собі мотивів та обґрунтувань щодо прийнятого рішення про блокування позивачці доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, містить лише посилання на акт перевірки.

Колегія суддів наголошує, що застосування певного виду стягнення повинно відповідати загальним принципам законності, справедливості, індивідуальності, пропорційності.

Визначаючи такий вид стягнення як тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав, відповідач повинен був врахувати характер порушення, його систематичність, сукупність з іншими порушеннями, наявність/відсутність негативних наслідків з відображенням цих обставин у спірному наказі про застосування заходу стягнення.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що законодавством України не встановлено вичерпного переліку підстав, за яких Міністерство юстиції України може дійти висновку про необхідність блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав, втім у суб`єкта владних повноважень наявне законодавчо закріплене право адміністративного розсуду щодо встановлення строку блокування доступу до Державного реєстру прав.

У той же час, стаття 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не визначає мінімальних та максимальних строків застосування заходу стягнення у вигляді блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав. Проте як захід стягнення його накладення повинно відповідати загальним принципам: законності, справедливості, індивідуальності, пропорційності. Тому, визначаючи вид стягнення та встановлюючи строк обмеження у доступі до Державного реєстру прав відповідачу слід було врахувати характер порушення, його систематичність, сукупність з іншими порушеннями, наявність/відсутність негативних наслідків з відображенням цих обставин у наказі про застосування заходу стягнення.

Колегія суддів враховує наявність у відповідача дискреційних повноважень в питаннях визначення певного виду санкцій, однак наголошує, що такі повноваження не можуть використовуватися з порушеннями зазначених принципів.

Аналогічна правова позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 05.03.2020 у справі №804/3737/17, від 20.02.2020 у справі №826/13793/17 та від 12.12.2019 у справі №440/1246/19.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленої у рішенні від 10 квітня 2019 року в справі №826/16495/17, потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними. У цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції. Не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади. Отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої такої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій.

Відповідно, блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав є одним з видів найсуровіших санкцій за порушення вимог законодавства України в сфері державної реєстрації, а тому такі рішення мають прийматися з урахуванням принципу пропорційності, який має на меті досягнення балансу між публічними інтересами та індивідуальними інтересами особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

З огляду на вищевказане, визначаючи вид стягнення та встановлюючи строк обмеження у доступі до Державного реєстру прав, відповідач повинен був урахувати характер порушення, його систематичність, сукупність з іншими порушеннями, наявність/відсутність негативних наслідків з відображенням цих обставин у спірному наказі про застосування заходу стягнення.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем при прийнятті спірного наказу було встановлено неналежне здійснення позивачем реєстраційних дій по спірному об`єкту.

У той же час, такий наказ містить лише посилання на акт як підставу для застосування санкції, та останній містить лише посилання на Порядок №1127 та Закон №1952, які порушено позивачем, втім такі відповідно, не містять відомостей про негативні наслідки цих порушень, зокрема, про порушення прав та законних інтересів юридичних та фізичних осіб, а також мотивів застосування до державного реєстратора саме такої санкції як блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав, що свідчить про порушення принципу пропорційності.

Також, в оскаржуваному наказі не наведено фактів допущення позивачем неодноразових порушень у сфері державної реєстрації прав та не надано доказів, що такі факти досліджувались при прийнятті оскаржуваного рішення про блокування доступу до Державного реєстру.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не здійснено жодного дослідження порушень позивачем у сфері державної реєстрації прав, що стало однією з підстав для прийняття невмотивованого рішення в частинні блокування доступу до Державного реєстру.

Отже, оскаржуваний наказ, в частині блокування доступу до Державного реєстру не є співрозмірним тим порушенням, які вчинив позивач, з тими санкціями, які до нього застосовані, негативні наслідки не доведені, такі не наступили.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах від 12.12.2019 №440/1246/19, від 20.02.2020 у справі № 826/13793/17, від 18.03.2020 у справі № 804/4518/17.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді В.О. Аліменко

В.П. Мельничук