Справа № 560/18062/23
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/18062/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Блонський В.К.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

02 квітня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

у жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просила:

- визнати дії відповідача Головного управління ДПС у Хмельницькій області протиправними і скасувати податкові повідомлення - рішення від 05.06.2023 року за №0-2207-UА0044109 на суму 1879,75 грн., за №0-2207-UA0044109 на суму 14328,00 грн., та №0-2207- UA0044109 на суму 77 610, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що дії відповідача щодо прийняття спірних податкових повідомлень - рішень є протиправними, оскільки суми податку, нараховані позивачу за період з 01.01.2020 по 31.12.2022, неправомірно завищені.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Зазначив, що об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею 2388,0 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за одним реєстраційним номером - 258.

Вказує, що відповідно до п.4.1.9 ПКУ зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Згідно п.4.5. ст.4 ПКУ при встановленні або розширенні існуючих податкових пільг такі пільги застосовуються з наступного бюджетного року. Тому, у Головного управління ДПС у Хмельницькій області відсутні підстави для скасування спірних податкових повідомлень-рішень. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Головне управління ДПС у Хмельницькій області прийняло стосовно ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення від 05.06.2023 року:

- №0-2207-UA0044109 на суму 1879,75 грн. за період з 01.01.2020 по 31.12.2020;

- №0-2207-UA0044109 на суму 14328,00 грн. за період з 01.01.2021 по 31.12.2021;

- №0-2207-UA0044109 на суму 77610,00 грн. за період з 01.01.2022 по 31.12.2022.

ОСОБА_1 зверталась до ГУ ДПС у Хмельницькій області із заявою про проведення звірки даних щодо вищезазначеного об`єкта та поділу об`єкта нерухомості (лист від 01.08.2023 №28458/6). За результатами розгляду заяви ГУ Хмельницькій області листом від 30.08.2023 №10499/6/22-01-24-09-12 повідомлено наступне.

Відповідно до п. 2 ст. 13 Закону України від 01.07.2004 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон 1952-IV) на кожен об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна.

Реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна є індивідуальний номер, який присвоюється кожному індивідуально визначеному об`єкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше, який не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об`єкта (п. 1 ст. 15 Закону № 1952-IV).

Позивачка подала до ДПС України скаргу від 10.08.2023 на вищезазначені податкові повідомлення-рішення по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки б/н (вх. №27347/6 від 16.08.2023).

Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 13.10.2023 №30628/6/99- 00-06-01-03-06 податкові повідомлення рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 05.06.2023 №0-2207-UА0044109, №0-2207-UА0044109, №0-2207-UA0044109 залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Позивачка зазначає, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності у її власності є гаражі загальною площею 695, 1 м.кв. а не 2388, 00 м. кв., що призвело до неправомірного завищення при нарахування вказаного податку за вказані і періоди. Також вказує, що відповідач в податковому повідомленні рішенні №0-2207-UA0044109 від 05.06.2023 року нараховує податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (гаражі) виходячи з ставки 0,500, замість 0,100, внаслідок чого неправомірно завищив податкове зобов`язання в п`ятеро.

Вважаючи спірні податкові повідомення-рішення відповідача протиправними, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення частково.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

У статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України).

Пунктом 6.3 ст.6 ПК України визначено, що сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.

Згідно з п. 7.3 ст.7 ПК України, будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII, яким була викладена в новій редакції стаття 266 ПК України - "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки".

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст.266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України встановлено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно із Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, у власності ОСОБА_1 перебуває об`єкт нежитлової нерухомості «гаражі» (доповнення до типу гаражі, ферма, ангар) загальною площею 2388,0 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта - 258).

Відповідно до п. 2 ст. 13 Закону України від 01.07.2004 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон 1952-IV) на кожен об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна.

Реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна є індивідуальний номер, який присвоюється кожному індивідуально визначеному об`єкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше, який не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об`єкта (п. 1 ст. 15 Закону № 1952-IV).

Враховуючи наведене, суд зазначає, що гараж площею 695,1 кв.м, ферма площею 1186,2 кв.м та ангар площею 506,7 кв.м, є частками одного об`єкту нежитлової нерухомості, оскільки мають один індивідуальний реєстраційний номер.

Враховуючи наведене, твердження позивачки про те, що до бази оподаткування мала б включатися лише загальна площа гаражу - 695,1 кв.м, суд вважає хибним.

Підпунктом 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України визначено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з абзацом 2 пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України).

Згідно з пп. 266.6.1 п. 266.6 ст.266 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 ПК України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відсутній у переліку загальнодержавних податків та зборів, визначений статтею 9 ПК України. Поміж тим, відповідно до п. 9.4 ст. 9 ПК України, установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

У статті 10 ПК України, якою встановлено перелік місцевих податків, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, прямо не вказаний. Разом з тим, вказаний перелік включає податок на майно (пп. 10.1.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено п. 7.1 ст. 7 ПК України.

Відповідно до ст. 265 ПК України (у редакції Закону України від 28.12.2014 №71-VIII, що діє з 01.01.2015 року), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з ПК України є місцевим податком.

Водночас особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а, власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою України критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Згідно з пп. 12.1.2 п. 12.1 ст. 12 ПК України, Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Відповідно до п. 8.3 ст. 8 ПК України, до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до п. 4.4 ст. 4 ПК України, установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) віднесено ПК України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року №280/97-ВР та ст. 143 Конституції України.

Відповідно до п.10.3 ст.10 ПК України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно п.12.3 ст.12 ПК України, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп.12.3.1 п. 12.3 ст. 12 ПК України).

Відповідно до пп.12.3.2 п. 12.3 ст.12 ПК України, при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні ст.7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Згідно з підпунктом 12.3.3 п. 12.3 ст. 12 ПК України встановлено, що копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів або про внесення змін до них надсилається в електронному вигляді у десятиденний строк з дня прийняття до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів, але не пізніше 1 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін до них.

Згідно з п. 12.5 ст. 12 ПК України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 цього кодексу.

Відповідно до пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Положеннями п.п 12.4.3 п. 12.4 ст. 12 ПКУ визначено, що Ради приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

При цьому, пп.4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України серед принципів, на яких ґрунтується податкове законодавство України, закріплений принцип стабільності, який передбачає, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Таким чином, будь-які зміни до елементів податків та зборів не можуть запроваджуватися раніше, ніж за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки.

Отже, враховуючи вищенаведені норми законодавства колегія суддів погоджується з висновоком суду першої інстанції, що податкові повідомлення-рішення від 05.06.2023 року №0-2207-UA0044109 на суму 1879,75 грн. за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 та №0-2207-UA0044109 на суму 14328,00 грн. за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, винесені відповідачем правомірно.

Переглядаючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення щодо податкового повідомлення-рішення від 05.06.2023 року №0-2207-UA0044109 на суму 77610,00 грн. за період з 01.01.2022 по 31.12.2022, колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням 10 позачергової сесії Ярмолинецької селищної ради від 24.06.2021 №1 було встановлено ставки на 2022, для гаражів - 0,5 відсотка.

Однак, у квітні 2023 року Ярмолинецькою селищною радою було прийнято рішення 37 сесії від 27.04.2023 №8 «Про внесення змін до рішення сесії селищної ради від 24.06.2021 року №1 «Про місцеві податки та збори на території Ярмолинецької селищної ради з 01.01.2022 року» та встановлено ставку для об`єктів нежитлової нерухомості типу "гаражі наземні" - 0,100 відсотка.

Згідно з нормами п.п. 69.34 п. 69 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» ПКУ визначено, що тимчасово, на період дії воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, по 31 грудня року, в якому припинено або скасовано воєнний стан, до рішень сільських, селищних, міських рад, військових адміністрацій або військово-цивільних адміністрацій щодо встановлення ставок та пільг з місцевих податків та/або зборів та/або рішень про внесення змін до таких рішень не застосовуються вимоги п.п. 4.1.9 п. 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпунктів 12.3.3, 12.3.4 і 12.3.7 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та п. 12.5 ст. 12 ПКУ та Закону № 1160, частини четвертої ст. 15 Закону № 2939, Закону № 1555.

Відповідно до частини п`ятої ст. 59 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон № 280/97) акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

У зв`язку із зазначеним та з урахуванням до частини п`ятої ст. 59 Закону № 280/97 на період дії воєнного стану на території України рішення, прийняті Радою/адміністрацією щодо встановлення ставок та пільг з місцевих податків та/або зборів та/або рішень про внесення змін до таких рішень, застосовуються з дня його офіційного оприлюднення, а якщо у рішенні визначений пізніший строк введення його у дію дати, то з визначеної у рішенні дати.

Спірне податкове повідомлення-рішення №0-2207-UA0044109 на суму 77610,00 грн., прийняте відповідачем 05.06.2023 року, тобто, коли рішення Ярмолинецької селищної ради від 27.04.2023 №8 «Про внесення змін до рішення сесії селищної ради від 24.06.2021 року №1 «Про місцеві податки та збори на території Ярмолинецької селищної ради з 01.01.2022 року», вже було чинним.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що застосування відповідачем ставки податку в розмірі 0,500 за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 за об`єкт нежитлової нерухомості, що належить позивачці, є неправомірним., а тому податкове повідомлення-рішення від 05.06.2023 року №0-2207- НОМЕР_1 на суму 77610,00 грн. слід визнати протиправним та скасувати.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року відповідає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сапальова Т.В.