Справа № 280/2289/24
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

02 квітня 2024 року Справа № 280/2289/24 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Семененко М.О., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 1), Міністерства оборони України (далі відповідач 2) у якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби за період з 03.03.2022р.по 31.12.2022р.;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби за період з 02.01.2023р. по 21.03.2023р.;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої пунктом 1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за прийняття ним безпосередньої участі у бойових діях у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії в підпорядкування ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за період з 01.03.2023р. по 19.03.2023р.(включно) в розрахунку 100000 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби за період з 03.03.2022р.по 31.12.2022р.;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби за період 02.01.2023р. по 21.03.2023р.;

- зобов`язати Військову частину Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену 1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за прийняття ним безпосередньої участі у бойових діях у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії в підпорядкування ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за період з 01.03.2023р. по 19.03.2023р.(включно) в розрахунку 100000 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;

- стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби за період з 03.03.2022р.по 31.12.2022р. у розмірі 4800 гривень 62коп.;

- стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби за період з 02.01.2023р. по 21.03.2023р. у розмірі 2513 гривень 55коп.;

- стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду за безпосередню участь у бойових діях за період з 01.03.2023р. по 19.03.2023р.(включно) у розмірі 61 290грн.32коп.;

Також просить стягнути з Міністерства оборони України на користь позивача витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката у розмірі 5000,00 грн.

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Прядком Д.В., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серія АР № 1167459 від 12.03.2024.

Ухвалою суду від 19.03.2024 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня одержання ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду належним чином виготовленої та засвідченої копії реєстраційного номера облікової картки платника податків ОСОБА_2 ; заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху від 19.03.2024 представником позивача надано належним чином виготовлену та засвідчену копію реєстраційного номера облікової картки платника податків позивача та заяву про поновлення процесуального строку звернення до суду.

В обґрунтування заяви зазначає, що позивач після звільнення займався збором доказів для прорахунку сум, які підлягають виплаті при звільненні. 15.09.2023 позивач направив вимогу до військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати всіх сум, що належали йому при звільненні з військової служби, проте з наданої відповідачем відповіді вбачалась виплата грошового забезпечення та додаткової винагороди, однак прорахунок таких сум нічим не підтверджувався, що унеможливлювало визначити вірний розмір коштів. 08.11.2023 представником позивача був направлений адвокатський запит до відповідача, з метою отримання інформації для порівняння виплачених сум і складання контр-розрахунку. 14.12.2023 позивач отримав грошовий атестат із переліком виплат, встановленням посадових коефіцієнтів та іншої інформації, з яких дізнався про порушення своїх прав, що пов`язані з неповним розрахунком при звільненні, а тому, на думку позивача, саме з цієї дати слід відраховувати строк. Просить суд визнати причини пропуску строків звернення до суду із позовом поважними, поновити пропущений процесуальний строк.

Надаючи оцінку поважності наведених у заяві причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, необхідно зазначити таке.

Частиною 1 статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмежено, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Як зазначалось в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 03 серпня 2023 року у справі № 280/6779/22, від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22, рішення від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22 тощо, у даній справі строк звернення до суду з позовом регулюється положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України та становить три місяці для одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні. З урахуванням пункту першого глави XIX Прикінцеві положення Кодексу законів про працю України, враховуючи строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), останнім днем звернення до адміністративного суду даним позовом є 30.09.2023.

Необхідно звернути увагу на те, що строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд також звертає увагу на те, що положення повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися.

Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску (частина 6 статті 161 КАС України).

Згідно з частиною 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Зокрема, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді.

Дана позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду від 31.03.2020 по справі № 807/235/16 (адміністративне провадження № К/9901/49805/18).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19 вказала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

При цьому, з наведених положень КАС України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач звільнений з військової слсужби 21.03.2023, при цьому, повний перелік належних до виплати сум при звільненні вказаний у наказі про звільнення від 21.03.2023 №173.

Також матеріали справи свідчать про те, що розрахунок при звільненні проведено з позивачем 14.04.2023, коли кошти в сумі 79 698,98 грн були зараховані на картковий рахунок ОСОБА_1 .

Крім того, на запит представника позивача від 13.09.2023 Військова частина НОМЕР_1 надала відповідь від 23.10.2023, в якій наведено повну інформацію щодо нарахованих до виплати при звільненні позивачу сум.

Суд зазначає, що той факт, що 08.11.2023 було направлено адвокатський запит, на який отримано відповідь 14.12.2023, не змінює часу, з якого позивач повинен був або міг дізнатись про порушення своїх прав. Зазначена дата свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, а є лише фактично штучно створеною новою часовою передумовою звернення з позовом до суду.

Наведене правозастосування відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 21.03.2024 у справі № 200/189/23 (п.35).

Вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом не ставиться в залежність від вказаних обставин, а вирішується з огляду на факт, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення такого права та не може змінювати момент, з якого позивач дізнався про порушення такого права.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Натомість, заявляючи клопотання про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду та їх поновлення, позивач не надає доказів поважності причин пропуску цього строку, доказів наявності обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом, починаючи з моменту порушення його прав.

Дана позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду від 14.09.2023 по справі № 520/12477/22 (адміністративне провадження № К/990/20804/23).

Відтак, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, наведені в заяві, не можна визнати поважними, адже такі мають суб`єктивний характер та не позбавляли позивача можливості звернутись до суду з даним позовом у встановлені КАС України строки.

За приписами частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з частиною 2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

З огляду на викладене, оскільки наведені представником позивача підстави поновлення строку є неповажними, наявні підстави для повернення позовної заяви позивачу.

Керуючись ст.ст. 169, 241, 243, 248 КАС України, суддя -

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, вказані у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду (вх.№14684).

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачеві.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 02.04.2024.

Суддя М.О. Семененко