Справа № 200/512/24
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2024 року Справа№200/512/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

24 січня 2024 року з використанням засобів поштового зв`язку позивач, ОСОБА_1 , подав до суду адміністративний позов до відповідача, військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправним рішення командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 від 29.12.2023 №6542 про відмову у задоволенні рапорту командира танка - оператора пожежного взводу ІНФОРМАЦІЯ_1 штаб-сержанта військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 , який проходить військову службу, про звільнення з військової служби під час дії воєнного стану у зв`язку з наявністю дружини з інвалідністю;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних сил України Міністерства Оборони України звільнити командира танка - оператора пожежного взводу ІНФОРМАЦІЯ_1 штаб-сержанта військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який проходить військову службу за призовом, під час мобілізації, та не висловив бажання продовжити військову службу, з військової служби під час дії воєнного стану у зв`язку з наявністю дружини з інвалідністю.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що 26 грудня 2023 року ним був поданий письмовий рапорт про звільнення з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини, а саме у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, оскільки його дружина ОСОБА_3 є особою в інвалідністю ІІІ групи, що підтверджується довідкою до Акту огляду МСЕК від 12.11.2019 серії 12 ААБ №580251 та пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 11.01.2022. Рішенням командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 від 29.12.2023 №6542 відмовлено у задоволенні його рапорту про звільнення з військової служби у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, оскільки на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, під час дії воєнного стану мають право на звільнення з військової служби у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю виключно І чи II групи. Вказана відмова, на думку позивача, є незаконною, оскільки підпункт «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» містить декілька підстав для звільнення з військової служби, зокрема, наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю.

За даними комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 05 лютого 2024 року була доставлена в Електронний кабінет відповідача 07 квітня 2024 року о 05:10. У встановлений судом строк відповідач не подав відзиву на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заяві по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд встановив таке.

17 жовтня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (прізвище після укладення шлюбу ОСОБА_5 ) зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 2008 року жовтня місяця 17 числа зроблено відповідний запис за №115, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 .

З 15 жовтня 2019 року ОСОБА_3 встановлено III групу інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертизи серія 12 ААБ №580251 від 12 листопада 2019 року.

11 січня 2022 року Пенсійним фондом України на ім`я ОСОБА_3 видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_5 про довічне призначення пенсії по інвалідності ІІІ групи.

ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

25 грудня 2023 року ОСОБА_1 поданий рапорт про звільнення з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини, а саме у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

29 грудня 2023 року командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення щодо розгляду рапорту штаб-сержанта ОСОБА_1 , командира танка-оператора пожежного взводу №6542. Згідно з рішенням за результатами розгляду рапорту та доданих до нього документів не прийнято позитивного рішення, а саме штаб-сержанту ОСОБА_1 відмовлено у звільненні з військової служби.

Підстави: приписами підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» не передбачено підстави для звільнення військовослужбовців - наявність третьої групи інвалідності у дружини (чоловіка) як під час дії особливого періоду, так і під час воєнного стану.

Всі підстави для звільнення, які передбачені підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», стосовно інвалідності у відповідних категорій осіб, які в свою чергу перебувають у відповідних відносинах з військовослужбовцями, ставляться в залежність від наявності саме І та ІІ групи інвалідності.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Україна є […] правова держава (стаття 1 Конституції України).

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 65 Конституції України Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

На час виникнення спору правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби регламентовані Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 №2232-XII, в редакції Закону України №3161-IX від 28.06.2023 (далі - Закон №2232-XII), Законом України від 6 грудня 1991 року №1932-XII «Про оборону України», в редакції Закону України №3000-IX від 21.03.2023 (далі - Закон №1932-XII).

Згідно зі статтею 1 Закон №1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;

воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до тепер.

За приписами статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом […].

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

[…]

Види військової служби: […] військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; […].

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 5 Закону №2232-XII військовослужбовці […] поділяються на рядовий склад, сержантський і старшинський склад та офіцерський склад. Встановлені такі армійські військові звання старшого сержантського складу: старший сержант, головний сержант, штаб-сержант.

Згідно з абзацом п`ятим підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану за наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Для вирішення питання чи має право позивач на звільнення з військової служби з вищенаведених підстав слід розтлумачити словосполучення «наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи».

Згідно з ?165 Українського правопису, схваленого Кабінетом Міністрів України (Постанова № 437 від 22 травня 2019 року), спільним рішенням Президії Національної академії наук України (протокол № 22/10 від 24 жовтня 2018 року) і Колегії Міністерства освіти і науки України (протокол № 10/4-13 від 24 жовтня 2018 року), затвердженого Українською національною комісією з питань правопису (протокол № 5 від 22 жовтня 2018 року), скісна риска уживається для створення єднально-розділового сполучника «та/або».

Таким чином, використання законотворцем у словосполученні «наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи» єднально-розділового сполучника «та/або» свідчить про дві окремі підстави для звільнення з військової служби, а саме

1) «наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю»,

2) «наявність одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи».

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами є Закон України від 21.03.1991 №875-ХІ1 «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», в редакції Закону України №3191-IX від 29.06.2023 (далі - Закон № 875-ХІІ).

За приписами статей 2 та 3 Закону №875-ХІІ особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до пункту 1 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі - Положення про МСЕ), це положення визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Пунктом 4 Положення про МСЕ встановлено, що медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні міські); міські, міжрайонні, районні.

Відповідно до підпункту 1 пункту 11 Положення про МСЕ міські, міжрайонні, районні комісії визначають, зокрема:

ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Пунктом 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №131, визначено що особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності.

Судом встановлено, що позивач, який є військовослужбовцем, що проходить військову службу за призовом під час мобілізації, подав рапорт про звільнення з військової служби під час дії воєнного стану з підстави, передбаченої абзацом п`ятим підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, а саме наявність дружини із числа осіб з інвалідністю.

Оскільки згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертизи серія 12 ААБ №580251 від 12 листопада 2019 року з 15 жовтня 2019 року ОСОБА_3 встановлено III групу інвалідності безстроково, суд доходить висновку про наявність правової підстави для звільнення позивача з військової служби під час дії воєнного стану.

Відповідно до підпункту 2 пункту 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, в редакції Указу Президента України № 439/2023 від 18.07.2023 (далі - Положення) звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» : у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з пунктом 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються, зокрема, підстави звільнення з військової служби.

За приписами пункту 241 Положення накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Таким чином, спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач - звільненню з військової служби з підстави, передбаченої абзацом п`ятим підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Тому, суд, з метою повного захисту порушених прав позивача, вважає за необхідне задовольнити позов шляхом визнання протиправним та скасування рішення щодо розгляду рапорту штаб-сержанта ОСОБА_1 , командира танка-оператора пожежного взводу №6542 від 29 грудня 2023 року та зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби.

Решта доводів висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а доказів понесення інших судових витрат сторонами не подано, питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 2, 3-10, 20, 22, 25, 72-77, 90, 132, 139, 143, 215, 241-246, 250, 251, 255, 261, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , тел. НОМЕР_7 ) до військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄРДПОУ НОМЕР_8 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_3 ) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення щодо розгляду рапорту штаб-сержанта ОСОБА_1 , командира танка-оператора пожежного взводу № НОМЕР_9 , прийняте командиром військової частини НОМЕР_1 29 грудня 2023 року.

Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення штаб-сержанта ОСОБА_1 , командира танка-оператора пожежного взводу, з військової служби з підстав, передбачених абзацом п`ятим підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військову службу і військовий обов`язок» (наявність дружини із числа осіб з інвалідністю).

Повний текст рішення складений 03 квітня 2024 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко