Справа № 380/25744/23
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2024 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 380/25744/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просив:

- Визнати протиправним скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в призначенні пенсії за віком №39 від 01 травня 2023 року ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08 лютого 2023 року ОСОБА_1 отримав лист на електронну пошту із повідомленням про відмову в призначенні пенсії на підставі рішення № 39 Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. ОСОБА_1 оскаржив це рішення до Львівського окружного адміністративного суду, справа № 380/18003/23. У межах справи № 380/18003/23 позивач отримаа відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, до якої додавалась копія рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в призначенні пенсії, яке позивач раніше не отримав.

Позивач вперше ознайомився з текстом цього рішення та дізнався, яке саме управління його прийняло. Воно було прийняте 01 травня 2023 року за № 39. Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області також, як і Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, прийшло до висновку про відсутність необхідного страхового стажу. До стажу роботу згідно наданих документів не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки від 21.06.1983 серії НОМЕР_1 з 23.04.1989 по 27.03.1991 (виправлення дати підстави на звільнення не засвідчено в установленому порядку), з 05.01.1994 по 01.11.1994 (в записі підстави на звільнення відсутній номер підстави).

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не зарахувало до страхового стажу ОСОБА_1 той самий період роботи, що й Відповідач 1 у справі № 380/18003/23 (Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області), що перебуває на розгляді Львівського окружного адміністративного суду.

Позивач вважає, що незарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу позивача є протиправним, у зв`язку з чим звернувся до суду з ним позовом.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у такому. До стажу роботи згідно наданих документів не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки від 21.06.1983 серії НОМЕР_1 з 23.04.1989 по 27.03.1991 (виправлення дати підстави на звільнення не засвідчено в установленому порядку), з 05.01.1994 по 01.11.1994 ( в записі підстави на звільнення відсутній номер підстави). Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а порядок підтвердження трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №637 Порядком. Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Страховий стаж заявника склав 27 років 09 місяців 01 день. Рішенням №39 від 01.05.2023 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003.

Ухвалою судді від 17.11.2023 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Судом встановлені наступні обставини:

ОСОБА_1 , 25.04.2023 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI (далі Закон №1058-VI).

ГУ ПФУ в Донецькій області за принципом екстериторіальності розглянуло заяву ОСОБА_1 та прийняло рішення №39 від 01.05.2023 про відмову в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 з підстав відсутності визначеного статтею 26 Закону №1058-VI необхідного страхового стажу у 30 років, який у позивача становить лише 27 років 9 місяців 1 день.

До стажу роботи згідно наданих документів не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки від 21.06.1983 серії НОМЕР_1 з 23.04.1989 по 27.03.1991 (виправлення дати підстави на звільнення не засвідчено в установленому порядку), з 05.01.1994 по 01.11.1994 ( в записі підстави на звільнення відсутній номер підстави).

Позивач, не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача, уважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся з цим позовом до суду.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI (далі Закон №1058-VI).

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-VI періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону №1058-VI передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Стаття 4 Закону №1058-VI визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 Закону №1058-VI страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-VI встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 26 Закону №1058-VI визначено умови призначення пенсії за віком.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-VI починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Судом встановлено, що позивач 25.04.2023 звернувся до територіального пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком.

Для призначення пенсії позивачем разом з заявою подано трудову книжку серії НОМЕР_1 , відповідно до записів якої ОСОБА_1 з 23.04.1989 по 27.03.1991 працював у кооперативі «Физическая культура и здоровье», з 05.01.1994 по 01.11.1994 - у кооперативі «За рулем».

Оскільки позивач звернувся за призначенням пенсії за віком 25.04.2023, то відповідно до вимог частини першої статті 26 Закону №1058-VI право на призначення пенсії обумовлено наявністю 30 років страхового стажу.

Спірним рішенням відповідача ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком саме з підстав відсутності у нього необхідного 30-річного страхового стажу, до якого пенсійним органом не зараховано вказані вище два періоди роботи позивача: з 23.04.1989 по 27.03.1991 та з 05.01.1994 по 01.11.1994 у зв`язку із наявністю виправлення дати підстави на звільнення не засвідчено в установленому порядку та відсутністю номеру підстави в записі підстави на звільнення.

Соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки гарантує Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), відповідно до якого за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку№637).

Судом встановлено, що у позивача наявна трудова книжка, яка містить чіткі записи про спірні періоди роботи позивача з 23.04.1989 по 27.03.1991 у кооперативі «Физическая культура и здоровье» та з 05.01.1994 по 01.11.1994 у кооперативі «За рулем», про прийом на роботу, переведення, звільнення з посиланням на відповідні накази, які скріплені печаткою підприємства.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці, і не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємства, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням таких періодів.

Правова позиція про те, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17, від 21.02.2018 у справі №687/975/17, а також від 12.09.2022 у справі №569/16691/16-а.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Така правова позиція підтримана Верховним Судом в постанові від 04.07.2023 у справі №580/4012/19.

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-XII та підпункту 4 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Однак, як встановлено судом, відповідач, посилаючись на виправлення в трудовій книжці позивача, не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей та додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити її стаж.

Такий висновок сформульовано Верховним Судом у постановах від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а та від 12.09.2022 у справі № 569/16691/16-а, який враховано судом при розгляді цієї справи.

За встановлених фактичних обставин та оцінки поданих позивачем до заяви про призначення пенсії за віком документів, суд виснує про безпідставність не зарахування відповідачем періоду роботи позивача з 23.04.1989 по 27.03.1991 у кооперативі «Физическая культура и здоровье» та з 05.01.1994 по 01.11.1994 у кооперативі «За рулем», шо призвело до прийняття рішення від 01 травня 2023 року за № 39 про відмову у призначенні пенсії за віком та порушення права позивача на призначення пенсії за віком згідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV.

З огляду на викладене суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01 травня 2023 року за № 39 про відмову у призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області ( 84122, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 39 від 01 травня 2023 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області ( 84122, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1073,60 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп. 15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення суду складено в повному обсязі 29.03.2024 року.

Суддя Гавдик З.В.