Справа № 480/12367/23
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2024 року Справа № 480/12367/23

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/12367/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить:

1. Визнати протиправним та скасувати Рішення відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.11.2023 року про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за вислугу років.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу період навчання з 01.09.1985 по 26.12.1987 згідно диплому НОМЕР_1 від 26.12.1987 року у відповідності до п. «д» ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити, нараховувати та виплачувати пенсію за вислугу років ОСОБА_1 на підставі ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ.

Позовні вимоги мотивує тим, що досягши 55-річного віку та відповідного стажу, звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я. За принципом екстериторіальності заява позивачки про призначення пенсії розподілена Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області. Однак, головне управління відмовило у признеченняі пенсії рішеннням від 07.11.2023 №88 у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, який дає право для призначення пенсії за вислугу років. Позивачка вважає таку відмову протипровною, тому звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 23.11.2023 р. позовну заяву було залишено без руху. Позивачкою було усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 06.12.2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по даній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлені строки для подання відзиву.

За змістом довідки про доставку електронного листа вказана ухвала доставлена до електронного кабінету ГУ ПФУ в Сумській області в підсистемі "Електронний суд" 06.12.2023 р. (а.с. 23), а до електронного кабінету ГУ ПФУ в Харківській області в підсистемі "Електронний суд" 06.12.2023 р. (а.с. 24).

Позивачка надала до суду копію листа ГУ ПФУ в Сумській області від 16.12.2023 та рішення про відмову у призначенні пенсії від 07.11.2023.

Головне управління ПФУ в Харківській області у відзиві заперечує проти позовних вимог та просить відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свої доводи мотивує тим, що на підставі поданих позивачкою документів до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1985 по 26.12.1987 згідно диплому НОМЕР_1 від 26.12.1987, оскільки навчання перетинається з періодом роботи. Цей період зараховано до страхового стажу на підставі трудової книжки ОСОБА_1 .

Від Головного управління ПФУ в Сумській області на дату розгляду справи відзиву не надходило.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

07.03.2024 року ОСОБА_1 надала до суду заяву, в якій викладає позовні вимоги в такій редакції:

п. 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до спеціального стажу, який дає право для призначення пенсії за вислугу років та до страхового стажу період навчання з 01.09.1985 по 26.12.1987 згідно диплому НОМЕР_1 від 26.12.1987 року у відповідності до п. «д» ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ;

п. 3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити, нарахувати пенсію за вислугу років ОСОБА_1 на підставі ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ та здійснити її виплату після звільнення з роботи відповідно до чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивачка 01.11.2023 звернулася до головного управління з заявою про призначення пільгової пенсії за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я.

За наслідками розгляду поданою позивачкою заяви головним управлінням було прийнято рішення від 07.11.2023 №88, відповідно до якого позивачці було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю спеціального стажу, який дає право для призначення пенсії за вислугу років.

При прийнятті рішення головне управління керувалося тим, що відповідно до абзацу другого пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове страхування" визанано, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовується в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" на 10.10.2017 року мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення такої пенсії, тобто 26 років 6 місяців.

Відповідно до оскаржуваного рішення страховий стаж позивачки становить - 34 роки 7 місяців 7 днів, а пільговий - 26 років 0 місяців 2 дні.

Не зараховано до страхового стажу період навчання з 01.09.1985 по 26.12.1987 згідно диплому НОМЕР_1 від 26.12.1987, оскільки навчання співпадає з періодом роботи.

Також зазначено, що позивачка працює, на обліку у головного управління не перебуває та пенсію не отримує.

Не погодившись із таким рішенням, позивачка звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно достатті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також врегульовано порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з частинами другою, четвертою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Законуза даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом д частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Отже, законодавець передбачав можливість зарахування до страхового стажу періоду навчання і визначив для цього певні умови та порядок.

Аналогічна норма була передбачена п.п. з п. 109 розділу VIII Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.12.1972 №590.

Судом встановлено, що ГУ ПФУ у Харківські області як до загального страхового стажу, так і до пільгового стажу не враховано період навчання позивачки з 01.09.1985 до 26.12.1987 в Хельницькому медичному училищі згідно з дипломом серії НОМЕР_1 , виданого 26.12.1987.

Як слідує з копії диплому серії НОМЕР_1 з 1985 року до 26.12.1987 рік, ОСОБА_1 навчалася в Хмельницькому медичному училищі та отримала кваліфікацію медичної сестри.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту "д" частини третьої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеного закону, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, пунктом 8 вказаного Порядку передбачено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Зриписами підпунктів «з», «і» та «к» частини 1, частини 3 пункту 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590 (далі - Положення № 590), крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також період навчання в професійно-технічних училищах та служба у складі Збройних сил СРСР.

Законом України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», а саме ч.1 ст.38 "Гарантії соціального захисту здобувача освіти та випускника закладу професійної (професійно- технічної) освіти", обумовлено: час навчання у закладі професійної (професійно- технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Так, період навчання ОСОБА_1 в Хмельницькому медичному училищі з 01.09.1985 р. до 26.12.1987 р. підтверджується дипломом серії НОМЕР_1 від 26.12.1987 за спеціальністю медична сестра (а.с.95).

Після закінчення навчання у Хмельницькому медичному училищі позивачка переведена 04.01.1988 р. на посаду медсестри, відповідно до запису № 2 трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , яка передбачає пільгове пенсійне забезпечення, а перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Щодо доводів відповідача про те, що період навчання позивачки співпадає з періодом роботи, то суд звертає увагу на те, що законодавством, чинним у відповідний період роботи, не було заборонено особам поєднувати навчання у медичних училищах із роботою за спеціальністю.

Відповідно до ст.52 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я відповідно до пункту "е" статті 55 цього Закону.

Згідно з п."е" ст.55 Закону №1788-ХІІ (в редакції Закону до 01 квітня 2015 року) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон №213-VІІІ) статтю 55 Закону №1788-ХІІ викладено у новій редакції, у тому числі і пункт "е", за змістом якого право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Ці зміни набрали чинності з 01 квітня 2015 року.

Законом України від 24 грудня 2015 року за №911-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (набрав чинності 01 січня 2016 року; далі - Закон №911-VІІІ) у пункті "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ в абзаці першому слова незалежно від віку замінено словами та цифрами після досягнення 55 років. Також пункт доповнено абзацами дванадцятим - двадцять п`ятим, які визначають умови виходи на пенсію за вислугу років до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 у справі №1-13/2018 (1844/16, 3011/16) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними законами №213-VIII, №911-VIII.

За змістом п.2 Рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними законами №213-VIII, №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, норма статті 55 Закону №1788-XII підлягає застосуванню з 04 червня 2019 року в редакції, яка діяла до змін внесених законами №213-VIII, №911-VIII, і передбачає право на пенсію за вислугу років працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Разом з тим, Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (надалі по тексту також - Закон №2148-VIII; набрав чинності 11 жовтня 2017 року) розділ ХV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV доповнено пунктом 2-1, згідно з яким особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Також Законом №2148-VIII абзац другий пункту 16 розділу ХV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV викладено в такій редакції: Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Отже, цією нормою лише збережено гарантії певної категорії осіб, які на день набрання чинності Законом №2148-VIII мають всі підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону "Про пенсійне забезпечення".

За таких умов, особа, яка станом на момент звернення до органів пенсійного фонду здобула від 25 до 30 років спеціального стажу роботи, має право на обчислення з 04 червня 2019 року її спеціального стажу відповідно до положень статті 55 Закону №1788-XII в редакції яка діяла до змін, внесених законами №213-VIII, №911-VIII.

При цьому, зі змісту п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" вбачається, що законодавець уповноважив Кабінет Міністрів України визначати перелік робіт, посад у закладах й установах охорони здоров`я, виконання яких зараховується до спеціального стажу, необхідного для набуття права на призначання пенсії за вислугу років за пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі Перелік №909) .

Розділом 2 "Охорона здоров`я" Переліку №909 визначено такі посади: лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) та заклади і установи: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Згідно з примітками 1-1, 2 Переліку №909 лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працюють у навчальних закладах і установах, перелічених у розділі "1. Освіта", відносяться до числа осіб, що мають право на пенсію за вислугу років. Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Матеріалами справи підтверджується, що міська лікарня, в якій позивач працювала у період навчання на посаді санітарки відділення переливання крові, належить до закладів і установ, визначених Переліком №909, і цей факт сторонами не оскаржується.

Разом з тим, у Переліку №909 (розділ 2) відсутня така посада як молодший медичний персонал.

Право на набуття пенсії за вислугу років, передбаченої пунктом "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ пов`язане не тільки з місцем роботи - закладом охорони здоров`я, а й з посадою, яку обіймає працівник, - лікарі та середній медичний персонал.

За змістом ч.1 розділу 2 "Охорона здоров`я" Переліку №909 право виходу на пенсію за вислугу років мають, зокрема, лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

До посад середнього медичного персоналу (молодших спеціалістів з медичною освітою) належать посади медичних працівників, робота на яких вимагає від фахівця спеціальної медичної освіти.

Згідно із Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників охорони здоров`я, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 29 березня 2002 року №117, професії дезінфектора, молодшої медичної сестри з догляду за хворими, молодшої медичної сестри (санітарки-прибиральниці, санітарки-буфетниці тощо) належать до категорії робітників.

Наказом Міністерства економіки України від 25 жовтня 2021 року №810 затверджено Зміни №10 до національного класифікатора ДК 003:2010, згідно з яким посада санітарки є спорідненою (однотипною) професійною назвою роботи до посади молодшої медичної сестри.

При цьому суд зазначає, що до 01 січня 1992 року питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР "Про державні пенсії", статтею 58 якого було визначено, що пенсії за вислугу років, встановлені постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів (учителів, медичних працівників, та інших), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються. Раді Міністрів СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років.

На виконання статті 58 вказаного Закону постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 за №1397 затверджено Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я.

Відповідно до додатку до постанови Ради Міністрів СРСР №1397, а саме: розділом ІІ "Лікарі та інші медичні працівники" визначено, що право на призначення пільгової пенсії за вислугу років, також мають наступні працівники: лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікарів, акушери, масажисти, лаборанти і медичні сестри - всі, незалежно від найменування посад, та дезінфекційні інструктори.

Отже, вказані норми дають підстави для висновку, що період роботи на посаді молодшої медичної сестри до 1 січня 1992 року підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників охорони здоров`я, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працювала молодшою медичною сестрою (санітаркою) у період з 02.07.1985р. до 03.01.1988р., шо підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_3 від 08 липня 1985 року, а тому підпадає під дію вищевказаної постанови і дає підстави для обчислення та зарахування спеціального стажу роботи на цій посаді.

З врахуванням наведеного вище, суд не погоджується із доводами представника відповідача про те, що позивач у той період працювала на посаді, яка не дає права на призначення пенсії на вислугу років .

Отже, позивачка має право на зарахування періоду навчання з 01 вересня 1985 року по 26 грудня 1987 року до пільгового стажу.

Однак, суд відмовляє позивачці у зарахуванні періоду навчання з 01 вересня 1985 року по 26 грудня 1987 року до страхового стажу, оскільки визначальним у цьому випадку є патання наявності у позивача саме спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу року відповідо п. "є" ст. 55 Закону №1788 та "Прикінцевих положень" Закону №1058, зокрема, 26 років 6 місяців, а не 26 років 00 місяці 02 дні, які були враховані відповідачем під час прийняття спірного рішення про відмову у призначенні пенсії.

Що стосується вимог позивача щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити, нарахувати та виплатити пенсію за вислугу років, то суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Частиною 2 статті 45 даного Закону визначено, що пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Норми Закону №1058-ІV передбачають, що кількість років трудового стажу прямо впливає на розмір отримуваної пенсії.

Згідно ст. 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникненя права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Позивач просить призначити та нарахувати їй пенсію, зарахувавши до страхового стажу спірний період навчання, а виплату здійснити після звільнення з роботи відповідно до чинного законодавства

Однак, суд вказує на те, вимога здійснити виплату пенсії після звільнення позивачки з роботи є вимогою, заявленою на майбутнє.

Відтак вказана позовна вимога є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити, нарахувати та виплачувати пенсію за вислугу років ОСОБА_1 на підставі ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ з дати її звернення про призначення пенсії, тобто 01.11.2023 р., оскільки звернення позивачки з заявою про приначення пенсії до пенсійного органу є її волевиявленням на отримання пенсійних виплат.

Враховуючи вищевикладене, керуючись основними засадами адміністративного судочинства, вимогами законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 536,80 грн, сплачений відповідно до квитанції.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.11.2023 року про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, Сумська область, 40009, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до пільгового стажу, який дає право для призначення пенсії за вислугу років, період навчання з 01.09.1985 по 26.12.1987 згідно диплому серії НОМЕР_1 від 26.12.1987 року у відповідності до п. «д» ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, Сумська область, 40009, ) з 01.11.2023 р. призначити, нарахувати та виплатити пенсію за вислугу років ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на підставі ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, Харківська область, 61022, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова