Справа № 380/20449/23
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 рокусправа № 380/20449/23

Львівський окружний адміністративний суд в складі судді Желік О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною і скасування постанови, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною і скасування постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті №ПШ015888 від 31.05.2023, яким на позивача накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що винесеною начальником відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті постановою №ПШ015888 від 31.05.2023 до позивача застосовано адміністративно-господарський штрафу в розмірі 17 000 грн. за порушення абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною, з огляду на те, що він, як фізична особа-підприємець, не здійснює діяльності із перевезення пасажирів та/чи вантажів автомобільним транспортом, тобто не являється автомобільним перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22.06.2023, а також витягом з Реєстру платників єдиного податку від 12.10.2018 №83.

Також позивач вказує, що про час і місце розгляду справи відповідачем він не повідомлявся; натомість його було повідомлено вже про результати розгляду справи листом відповідача від 02.06.2023 №40196/31/24-23.

Звертає увагу на те, що перевезення належної позивачу як фізичній особі на праві власності бруківки з м.Львів до місця його проживання на належному йому ж як фізичній особі транспортному засобі DAF НОМЕР_1 здійснено разово на безоплатній основі знайомим позивача водієм ОСОБА_2 .

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву, у якому представник щодо задоволення позову заперечила та вказала, що повідомлення про розгляд справи, яке зареєстроване у електронній системі документообігу Державної служби України з безпеки на транспорті від 25.04.2023 за № 27947/31/24-23, було направлено на адресу позивача. Факт направлення даного повідомлення підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 29.04.2023 та списком рекомендованих відправлень № 5695. Згідно трекінгу відправлень на офіційному веб-сайті Укрпошта https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html рекомендований лист за номером 600, що відправлений позивачу 29.04.2023. прибув у відділення вже 02.05.2023. Шлях відправлення на вказаному веб-сайті показує, що 02.05.2023 вказане повідомлення було особисто вручено позивачу, тобто завчасно до розгляду справи про порушення.

Представник відповідача також зазначає, що у відповідності до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», при здійсненні перевірки 24.04.2023 водій надав посадовим особам відповідача, серед іншого, товарно-транспортну накладну № 5967 від 24.04.2023. Згідно зазначеної товарно-транспортної накладної автомобільним перевізником є позивач, а отже останній с належним суб`єктом відповідальності за порушення законодавства у сфері автомобільного транспорту.

Вказує, що водії зобов`язані надавати інспектору для контролю реєстраційні листки за поточний тиждень та попередні 28 календарних днів або бланк підтвердження діяльності. Однак, як встановлено в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі), водієм не було надано 28 тахокарт всупереч вимогам законодавчих актів у сфері автомобільного транспорту та не надано бланка підтвердження діяльності за вказаний період.

Ухвалою судді від 04.09.2023 в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 04.09.2023 відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

24.04.2023 контролюючими особами Укртрансбезпеки, на підставі графіку проведення рейдових перевірок, а також відповідно до направлення на перевірку №013167 від 24.04.2023 проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.

У відповідності до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», водій транспортного засобу марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , надав для перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки:

- посвідчення водія серії НОМЕР_2 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , серії НОМЕР_3 ;

- свідоцтво про реєстрацію причепа марки LECITRAILER, номерний знак НОМЕР_4 , серії НОМЕР_5 ;

- товарно-транспортну накладну № 5967 від 24.04.2023;

- протокол перевірки технічного стану транспортного засобу марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 ;

- протокол перевірки технічного стану причепа марки LECITRAILER, номерний знак НОМЕР_4 ;

- протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.

Актом № 348292 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 24.04.2023, зокрема встановлено, таке:

«Направлення на перевірку 24.04.2023 № 013167.

Під час перевірки виявлено порушення ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» та Наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010 при перевезенні вантажу згідно ТТН № 5967 від 24.04.2023 (бруківка) на момент перевірки у водія відсутні 28 тахокарт, відсутній бланк підтвердження діяльності.

У тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абзац 3 частина 1 перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 цього Закону.

Пояснення водія про причини порушень: пояснення відсутні. Водій з актом ознайомлений. Водій акт підписав та копію акта отримав».

На підставі матеріалів вищенаведеної перевірки посадовою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ015888 від 31.05.2023 за порушення абзацу третього частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з метою її скасування.

Вирішуючи спір суд керується таким.

Правовідносини у сфері перевезення вантажів регулюються Законом України від 05.04.2001 №2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі Закон №2344-III).

Відповідно до частини 11статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

За приписами частини 3 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (пункт 8 Положення №103).

Згідно з пунктом 15 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Тобто, як зазначено в абзаці 3 частини 1статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», суб`єктом відповідальності за встановлене правопорушення є саме автомобільний перевізник.

Відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів застосовується саме до перевізників.

Таким чином, спірним питанням в межах даної справи є встановлення факту чи є позивач перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (стаття 33 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Таким чином, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, в тому числі за перевищення допустимої ширини транспортного засобу при перевезенні вантажу із значним перевищенням, є автомобільний перевізник.

Згідно з пунктом 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

При встановленні посадовими особами органу державного контролю факту перевезення вантажів з недотриманням Закону №2344-III, джерелом інформації про суб`єкта відповідальності за таке порушення законодавства про автомобільний транспорт є насамперед відомості товарно-транспортної накладної, яка супроводжує вантаж, про автомобільного перевізника, оскільки перевізник може не співпадати з водієм, який керує транспортним засобом, чи власником (користувачем) транспортного засобу, зазначеним у реєстраційних документах.

Тому відомості товарно-транспортної накладної, зокрема про особу автомобільного перевізника, повинні бути обов`язково зафіксовані посадовими особами органу державного контролю у відповідних документах.

Як встановив суд, станом на момент проведення уповноваженими особами відповідача рейдової перевірки 24.04.2023, водієм марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , було надано для перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки, зокрема, товарно-транспортну накладну № 5967 від 24.04.2023.

Згідно вказаної товарно-транспортної накладної № 5967 від 24.04.2023, у графі автомобільний перевізник такої зазначено: ФОП ОСОБА_1 .

На підставі наведеного суд доходить висновку, що в даному випадку позивач є автомобільним перевізником, а відтак і належним суб`єктом відповідальності за порушення законодавства у сфері автомобільного транспорту.

Суд критично ставиться до твердження позивача щодо не повідомлення його відповідачем про розгляд справи, адже як вбачається з долучених відповідачем до відзиву на позовну заяву доказів, повідомлення про розгляд справи від 25.04.2023 за № 27947/31/24-23 було направлено на адресу позивача, що підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 29.04.2023 та списком рекомендованих відправлень № 5695.

Також згідно трекінгу відправлень на офіційному веб-сайті Укрпошта https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html рекомендований лист за номером 600, що відправлений позивачу 29.04.2023, було особисто отримано позивачем 02.05.2023.

Щодо твердження позивача про те, що в постанові не зазначено конкретної фабули вчиненого правопорушення, суд відзначає, що відповідно до пункту 20 Порядку № 1567 виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Згідно із пунктом 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за Формою згідно з додатком 3.

Суд дослідив акт №348292 від 24.04.2023 та дійшов висновку, що такий складений у відповідності до вимог законодавства про автомобільний транспорт, зокрема згідно Порядку № 1567.

Абзацом другим пункту 27 Порядку № 1567 закріплено, що за наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Відповідно до додатку п`ятого до Порядку № 1567 постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу містить чіткі пункти до заповнення під час її винесення керівником територіального органу Укртрансбезпеки та виноситься на підставі акту виявлених порушень, де в повній мірі висвітлено, які документи були відсутні та яка відповідальність за це передбачена законодавством України про автомобільний транспорт.

З урахуванням викладеного суд вважає, що виносячи постанову про застосування адміністративно-господарського стягнення №ПШ015888 від 31.05.2023 відділ державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.