Справа № 320/17564/23
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 року № 320/17564/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо застосування обмежень граничного розміру при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії з 01.03.2017 протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно п.7 Порядку призначення та виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 № 418, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 № 713, починаючи з 01.03.2017 без обмежень її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, з 31.05.2008 отримує пенсію за вислугу років як працівник льотно-випробного складу цивільної авіації, член льотного екіпажу, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" N 1788-XII. Відповідно до п. 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.92 N 418 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 N 713, відповідачем з 01.03.2017 було здійснено перерахунок пенсії, розмір якої з надбавками з 01.03.2017 склав 16197,76 грн. Однак, відповідачем безпідставно було обмежено виплату пенсії за вислугу років, виходячи з десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, а саме: у 2017 році у розмірі 10 740,00 грн. Позивач зазначив, що в подальшому на його звернення відповідач листом від 11.05.2023 повідомив, що з урахуванням положень розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про державний бюджет України", після перерахунку розмір пенсійної виплати (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною індексації та інших виплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), не може перевищувати десяти розмірів прожиткового мінімуму встановленого для осіб, які втратили працездатність. Позивач не погоджується відповідачем та вказував, що таке обмеження максимальним розміром не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", тобто до 08.07.2011. Тому вважає дії відповідача щодо обмеження максимальним розміром пенсії під час її перерахунку з 01.03.2017 та в подальшому протиправними, що порушують його право на належне пенсійне забезпечення, у зв`язку із чим звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року відкрите провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

10.09.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та з 31.05.2008 року отримує пенсію за вислугу років, як працівник льотного складу цивільної авіації, яка виплачується з урахуванням вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року N 1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004. Відповідно до п. "в" ч. 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.92 року N 418 в редакції постанови Кабінету Міністрів України ввід 09.08.2005 року N 713, у разі зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня (починаючи з 2005 року), заробіток, з якого призначається (перераховується) пенсія відповідно до цього пункту, збільшується на коефіцієнт, який визначається шляхом ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки за рік, що передує року, в якому проводиться перерахунок, на середню заробітну плату працівників, зайнятих в галузях економіки, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) пенсії. Відповідно до п. 3 ст. 27 Закону N 1058-IV максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги, індексації), не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Аналогічні приписи містить ст. 85 Закону N 1788-XII. Посилання позивача на п. 2 Розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону N 3668-VI є безпідставним, оскільки він застосовується до пенсій, розмір яких на (дату набрання чинності Законом України N 3668-VI, а саме - 01 жовтня 2011 року) перевищував встановлений цим Законом максимальний розмір пенсії. В такому разі пенсії виплачувались без обмеження і без індексації. Отже, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону N 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку. Враховуючи зазначене, оскільки таке перевищення пенсії позивача стало результатом перерахунку в період дії загальної норми частини першої статті 2 Закону N 3668-VI, відповідач вважає, що до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області, з 31.05.2008, отримує пенсію за вислугу років, як працівник льотного складу цивільної авіації, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно із протоколами перерахунку та алгоритмом розрахунку пенсії по пенсійній справі N 88, пенсія позивача обрахована по двох складових. Під час перерахунків загальний розмір пенсії становив:

- з 01.03.2017 - загальний розмір пенсії 16197,76 грн., максимальний розмір пенсії до виплати 10 740,00 грн.;

- з 01.01.2018 - загальний розмір пенсії по 2-м складовим 16706,80 грн., максимальний розмір пенсії до виплати 12887,00 грн.;

- з 01.04.2018 - загальний розмір пенсії по 2-м складовим 17134,95 грн., максимальний розмір пенсії до виплати 13 730,00 грн.;

- з 01.07.2018 - загальний розмір пенсії по 2-м складовим 17178,00 грн., максимальний розмір пенсії до виплати 14 350,00 грн.;

- з 01.12.2018 - загальний розмір пенсії по 2-м складовим 17178,00 грн., максимальний розмір пенсії до виплати 14 970,00 грн.;

- з 01.03.2019 - загальний розмір пенсії по 2-м складовим 21070,94 грн.; максимальний розмір пенсії до виплати 14 970,00 грн.;

- з 01.07.2019 - загальний розмір пенсії по 2-м складовим 21070,94 грн.; максимальний розмір пенсії до виплати 15 640,00 грн.;

- з 01.12.2019 - загальний розмір пенсії по 2-м складовим 21188,99 грн.; максимальний розмір пенсії до виплати 16 380,00 грн.;

- з 01.03.2020 - загальний розмір пенсії по 2-м складовим 24797,66 грн.; максимальний розмір пенсії до виплати 16 380,00 грн.;

- з 01.05.2020 - загальний розмір пенсії по 2-м складовим 25064,21 грн.; максимальний розмір пенсії до виплати 16 380,00 грн.;

- з 01.07.2020 - загальний розмір пенсії по 2-м складовим 25064,21 грн.; максимальний розмір пенсії до виплати 17 120,00 грн.;

- з 01.12.2020 - загальний розмір пенсії по 2-м складовим 25064,21 грн.; максимальний розмір пенсії до виплати 17 120,00 грн.;

- з 01.03.2021 - загальний розмір пенсії по 2-м складовим 27611,04 грн.; максимальний розмір пенсії до виплати 17 690,00 грн.;

- з 01.07.2021 - загальний розмір пенсії по 2-м складовим 27611,04 грн.; максимальний розмір пенсії до виплати 18 540,00 грн.;

- з 01.12.2021 - загальний розмір пенсії по 2-м складовим 27611,04 грн.; максимальний розмір пенсії до виплати 19 340,00 грн.;

- з 01.03.2022 - загальний розмір пенсії по 2-м складовим 33 148,37 грн.; максимальний розмір пенсії до виплати 19 340,00 грн.;

- з 01.07.2022 - загальний розмір пенсії по 2-м складовим 33 148,37 грн.; максимальний розмір пенсії до виплати 20 270,00 грн.;

- з 01.12.2022 - загальний розмір пенсії по 2-м складовим 33 148,37 грн.; максимальний розмір пенсії до виплати 20 930,00 грн.;

- з 01.03.2023 - загальний розмір пенсії по 2-м складовим 35 278,94 грн.; максимальний розмір пенсії до виплати 20 930,00 грн.

Пенсія позивачу з 01.03.2023 виплачується у розмірі 20 930,00 грн.

07.04.2023 позивач через портал електронних послуг Пенсійного фонду України звернувся до відповідача із заявою (ВЕБ-10001-Ф-С-23-069368), в якій просив з 01.03.2017 перерахувати його пенсію без її обмеження максимальним розміром відповідно до статті 53 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Листом від 20.04.2023 № 1000-0202-8/59482 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області повідомлено позивачу, що він перебуває на обліку та отримує пенсію за вислугу років як працівник льотного складу, призначену на умовах Закону України "Про пенсійне забезпечення". З 01 березня в автоматичному режимі провадиться перерахунок пенсій пенсіонерам із числа льотно-випробувального складу цивільної авіації та працівників льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації відповідно до підпункту "в" пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 N 418 (в редакції постанови від 09.08.2005 N 713). З урахуванням положень розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про державний бюджет України", після перерахунку розмір пенсійної виплати (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною індексації та інших виплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), не може перевищувати десяти розмірів прожиткового мінімуму встановленого для осіб, які втратили працездатність. Іншого чинним законодавством не передбачено.

Вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо застосування обмежень граничного розміру при нарахуванні та виплаті пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначаються Законом України від 09.07.2003 N 1058-VI "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон N 1058-VI), Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 N 1788-XII (далі - Закон N 1788-XII).

Частина третя статті 4 Закону N 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 2 Закону N 1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

За змістом статті 51 Закону N 1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Частиною третьою статті 53 Закону N 1788-XII встановлено, що працівникам льотно-випробного складу та особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотам, штурманам, бортінженерам, бортмеханікам, бортрадистам, льотчикам-наглядачам) і бортоператорам, які виконують спеціальні роботи в польотах, пенсії обчислюються з середньомісячного заробітку за роботу, що дає право на пенсію за вислугу років (частина перша статті 64 та статті 65, 66, 69), одержуваного перед її припиненням, і призначаються в розмірах, передбачених частинами першою - третьою, шостою статті 19 та статтею 21 цього Закону для пенсій за віком, і не можуть перевищувати 85 процентів заробітку для працівників льотно-випробного складу та 75 процентів заробітку для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які виконують спеціальні роботи в польотах.

При цьому розмір пенсії для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які виконують спеціальні роботи в польотах, не може перевищувати дві з половиною величини середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за календарний рік, що передує місяцю, з якого призначається пенсія.

Перелік посад працівників льотного складу, порядок обчислення строків вислуги років для призначення їм пенсій, а також порядок призначення і виплати пенсій льотно-випробному складу затверджуються в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України (пункт "а" статті 54 цього Закону).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.92 N 418 затверджено Порядок обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу; Порядок призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації; Порядок обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам, які управляють повітряним рухом і мають відповідне посвідчення (далі - Порядок N 418).

Пунктом 1 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації передбачено, що пенсії за вислугу років відповідно до статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (1788-12) і цього Порядку призначаються працівникам льотно-випробного складу, безпосередньо зайнятим у льотних випробуваннях (дослідженнях) дослідної та серійної авіаційної, аерокосмічної, повітроплавальної і парашутно-десантної техніки, незалежно від відомчої належності підприємства, організації, де вони працюють.

Відповідно до абзацу 1 пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2015 N 529), пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу призначаються у розмірі 55 процентів заробітку (пункт 6 цього Порядку) і за кожний рік вислуги (у чоловіків - понад 30 років і у жінок - понад 25 років) пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії за віком. За кожний рік роботи, яка дає право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктом "а" статті 13 та статтею 14 Закону N 1788, пенсія збільшується на 1 процент заробітку.

Згідно із підпунктом "в" абзацу 4 пункту 7 вказаного Порядку N 418, у разі зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня (починаючи з 2005 року) заробіток, з якого призначається (перераховується) пенсія відповідно до цього пункту, збільшується на коефіцієнт, який визначається шляхом ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за рік, що передує року, в якому проводиться перерахунок, на середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) пенсії. Коли розмір пенсії, обчислений із заробітку, визначеного відповідно до цього пункту, менший ніж розмір пенсії до перерахунку, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Отже, законодавством, передбачено право позивача на перерахунок його пенсії, в разі збільшення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня.

Суд зазначає, що обмеження максимального розміру пенсії були введені Законом України "Про заходи законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи " від 08.07.2011 N 3668-VI (далі - Закон N 3668-VI).

За правилами частини першої статті 2 Закону N 3668-VI, який набрав чинності 01.10.2011, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України (92-15), законів України "Про державну службу" (3723-12), "Про прокуратуру" (1789-12), "Про статус народного депутата України" (2790-12), "Про Національний банк України" (679-14), "Про Кабінет Міністрів України" (2591-17), "Про дипломатичну службу" (2728-14), "Про службу в органах місцевого самоврядування" (2493-14), "Про судову експертизу" (4038-12), "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (796-12), "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" (540/97-ВР), "Про наукову і науково-технічну діяльність" (1977-12), "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (2262-12), "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15), "Про пенсійне забезпечення" (1788-12), "Про судоустрій і статус суддів" (2453-17), Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України" (379/95-ВР), не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до частини третьої статті 85 Закону N 1788-XII (в редакції Закону N 3668-VI від 08.07.2011) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з абзацом 1 пункту 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону N3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

При цьому, абзацом 2 пункту 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону N 3668-VI визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Аналізуючи норми абзаців першого та другого пункту 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону N 3668-VI, суд зазначає, що наведені в пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 3668-VI норми є спеціальними, оскільки дія їх розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями (зокрема, осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності цим Законом, в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом тощо).

При цьому, положення цього пункту спрямовані на врегулювання питань, які виникають у зв`язку із застосуванням Закону N 3668-VI щодо осіб, права яких внаслідок такого застосування могли підлягати звуженню. У зв`язку з цим положення пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 3668-VI, а саме усі його чотири абзаци, застосовуються у системному зв`язку між собою.

Відтак, пункт 2 розділу II Закону N 3668-VI в контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 01.10.2011 вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).

Тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 3668-VI слід здійснювати в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії:

1) особи, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01.10.2011 і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом N 3668-VI,

2) особи, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01.10.2011, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом.

При цьому, виділення осіб другої категорії, без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 3668-VI, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію, а відтак - до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.

Крім того, норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту "обмеження максимального розміру пенсії" за колом осіб в момент набуття чинності Закону N 3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.

Водночас, з часу набрання чинності вказаним Законом, він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону N 3668-VI).

Норми статті частини першої статті 2 Закону України N 3668-VI кореспондуються з положеннями частини третьої статті 85 Закону N 1788-XII.

За таких обставин, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону N 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 24.06.2020 у справі N 580/234/19, від 10.09.2021 у справі N 580/5238/20, від 25.01.2023 у справі N 380/12268/20, від 30.03.2023 N 420/8165/21 та підлягає врахуванню судом у відповідності до положень частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

У ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону "Про пенсійне забезпечення" (Закону N 1788-XII) та йому щороку здійснювався перерахунок пенсії, загальний розмір якої з надбавками внаслідок такого перерахунку з 01.03.2017 склав 16197,76 грн., з 01.04.2018 17134,95 грн., з 01.03.2019 - 21070,94 грн., з 01.03.2020 24797,66 грн., з 01.03.2021 27611,04 грн., з 01.03.2022 33148,37 грн. та з 01.03.2023 35278,94 грн., тобто перевищив максимальний розмір пенсії на рівні десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність.

Оскільки таке перевищення є результатом перерахунку в період дії як загальної норми частини першої статті 2 Закону N 3668-VI, так і частини третьої статті 85 Закону N 1788-XII (в редакції Законів N 3668-VI від 08.07.2011, N 1774-VIII від 06.12.2016), то до спірних правовідносин підлягає застосування обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Посилання позивача на те, що первинно йому призначено пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 31.05.2008, тобто до набрання чинності Законом України "Про заходи законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", не враховують спірних відносин, оскільки така обставина не виключає можливість обмеження пенсії позивача максимальним розміром, що встановлений цим Законом.

Суд повторно зазначає, що положення пункту 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України N 3668-VI спрямовані на врегулювання питань, які виникли у зв`язку із застосуванням Закону України N 3668-VI щодо осіб, у яких розмір пенсії на момент набрання чинності вказаним Законом перевищував максимальний розмір, а саме - надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту, коли особа набуде право на перерахунок, на розмір її пенсії будуть поширюватися загальні правила щодо обмежень.

Оскільки на момент набрання чинності Законом N 3668-VI пенсія позивача не перевищувала законодавчо встановленого максимального розміру (7640,00 грн. = 764,00 грн. х 10), то на позивача не поширюються норми пункту 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону N 3668-VI.

При цьому, суд враховує, що положення статті 2 Закону N 3668-VI в частині її розповсюдження на осіб, пенсії яким призначені згідно із Законом N 1788-XII, та частини третьої статті 85 Закону N 1788-XII, в редакції Закону N 3668-VI від 08.07.2011, неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

З огляду на викладене, урахуванням наведених судом законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, суд доходить до висновку, що застосовуючи до пенсії позивача обмеження її максимального розміру, що встановлені частиною третьою статті 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та частиною першою статті 2 Закону України "Про заходи законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 139 КАС України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 01.04.2024.

Суддя Панченко Н.Д.