Справа № 140/726/24
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2024 року ЛуцькСправа № 140/726/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2) про визнання протиправним дій ГУ ПФУ в Харківській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-XII); зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати період проживання три роки станом на 01 січня 1993 року в зоні гарантованого добровільного відселення та призначити і виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до вказаного нормативно-правового акту з 27 грудня 2023 року.

Позов обґрунтований тим, що позивач є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи, та 27 грудня 2023 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку. Заява розглянута ГУ ПФУ в Харківській області, рішенням якого йому відмовлено у призначенні пенсії з підстав проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року менше 3 років.

Із таким рішенням позивач не погоджується та зазначив, що він народився у АДРЕСА_1 , де проживав до 01 вересня 1984 року, а з 27 червня 1990 року проживає у селі Раків Ліс Волинської області, про що до заяви надано довідку Раковоліського старостинського округу №14. Ці населені пункти віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Позивач стверджує, що навчаючись у Ковельському машинобудівному технікумі (з 01 вересня 1984 року по 24 лютого 1988 року), зимові та літні канікули (сумарно 06 місяців 18 днів) він проводив у домогосподарстві батьків у АДРЕСА_1 , де був зареєстрований й у період служби в армії. ОСОБА_1 вважає, що оскільки його визнано особою, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи, з видачею відповідного посвідчення, то це є підставою для надання йому пільг та компенсацій, встановлених Законом №796-XII, в тому числі і права на пенсію зі зниженням пенсійного віку та у його випадку застосовується початкова величина зниження пенсійного віку, бо на день аварії на Чорнобильській АЕС - 26 квітня 1986 року (був вихідним днем) він перебував у селі Раків Ліс Волинської області.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.52-53). В обґрунтування цієї позиції вказав, що засобами програмного забезпечення ГУ ПФУ в Харківській області було визначене уповноваженим органом на розгляд заяви ОСОБА_1 від 27 грудня 2023 року. Документами, які були надані позивачем до заяви, підтверджено факт проживання (роботи) останнього у зоні гарантованого (добровільного) відселення станом на 01 січня 1993 року 02 роки 06 місяців 05 днів. До періоду проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період канікул згідно з довідкою від 25 грудня 2023 року №122, оскільки невідомо місце реєстрації ОСОБА_1 до 26 червня 1990 року. Обчислений період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення на 01 січня 1993 року становить менше 3 років, тому позивач не підтвердив право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно статті 55 Закону №796-XII.

Відповідач 1 вважає, що його рішення є законним, а підстави для його скасування - відсутні.

У відзиві на позов ГУ ПФУ у Волинській області позовні вимоги заперечило та у їх задоволенні також просило відмовити (а.с.35-37). Відповідач 2 вказав, що після реєстрації поданої до ГУ ПФУ у Волинській області заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, - ГУ ПФУ в Харківській області, рішенням якого від 28 грудня 2023 року №63 позивачу відмовлено у призначенні пенсії з тих підстав, що станом на 01 січня 1993 року період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років не підтверджено. Так встановлений за документами факт його проживання з моменту аварії та до 01 січня 1993 року становить 02 роки 06 місяців 05 днів, що є недостатнім для набуття права на пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII. Відповідач 2 зауважив, що відповідно до поданої довідки від 21 серпня 2023 року, виданою Раковоліським старостинським округом №141, ОСОБА_1 проживає з 27 червня 1990 року у селі Раків Ліс Волинської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Але через ненадання довідки про місце реєстрації до 26 червня 1990 року період канікул в навчальному закладі неможливо зарахувати до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27 грудня 2023 року, тобто у віці 54 роки, звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Харківській області, рішенням якого від 28 грудня 2023 року №63 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку з тих мотивів, що підтверджений період проживання на території гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року становить менше 3 років - всього 02 роки 06 місяців 05 дні. Період канікул згідно з довідкою з місця навчання від 25 грудня 2023 року №122 не враховано до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки невідомо місце реєстрації ОСОБА_1 до 26 червня 1990 року (а.с.26).

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 26 Закону України від 09 березня 2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, встановлено статтею 55 Закону №796-ХІІ.

Так абзацом першим частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи - особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абзац п`ятий пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

За змістом примітки до пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Отже, право на застосування положень статті 55 Закону №796-XII щодо виходу на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають лише ті особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років, і вказана обставина повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Підставою для відмови ОСОБА_1 рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 28 грудня 2023 року №63 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ вказано непідтвердження фактичного проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01 січня 1993 року (а.с.27).

Виходячи із змісту суспільних правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, період проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років станом на 01 січня 1993 року необхідно обраховувати від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Постанова №106).

При вирішенні спору суд враховує, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Системний аналіз наведених положень Закону №796-XII вказує на те, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали (працювали), зокрема, у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року або не менше двох років на цю дату у зоні безумовного (обов`язкового) відселення.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачу Волинською обласною державною адміністрацією 15 березня 1993 року було видано посвідчення серії НОМЕР_1 (категорія 3) як такому, що "постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 198 рр" (а.с.13).

Із зазначеного посвідчення не вбачається можливим встановити, на якій підставі воно видане ОСОБА_1 : у зв`язку з постійним проживанням (працею) у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років чи в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років та у які конкретно роки.

З долученої до заяви про призначення пенсії відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 довідки Раковоліського старостинського округу №14 виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради від 21 серпня 2023 року (а.с.15) слідує, що позивач з 27 червня 1990 року зареєстрований та проживає в селі Раків Ліс Волинської області. Довідка видана на підставі будинкової книги.

Згідно з додатком 1 до Постанови №106 село Раків Ліс Камінь-Каширського району Волинської області включено у перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

За змістом рішення від 28 грудня 2023 року №63 ГУ ПФУ в Харківській області враховано період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення з 27 червня 1990 року згідно з довідкою від 21 серпня 2023 року, що станом на 01 січня 1993 року дійсно становить лише 02 роки 06 місяців 05 днів.

Отже, довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана відповідним органом місцевого самоврядування, не підтверджує факт проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на Чорнобильській АЕС (26 квітня 1986 року) станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років.

З наданої позивачем довідки Відокремленого структурного підрозділу "Ковельський промислово-економічний фаховий коледж Луцького національного технічного університету" (правонаступник Ковельського машинобудівного технікуму) від 25 грудня 2023 року №122 (а.с.18) судом встановлено, що ОСОБА_1 навчався у Ковельському машинобудівному технікумі з 01 вересня 1984 року (протокол від 27 липня 1984 року №101) по 01 березня 1988 року (протокол від 01 березня 1988 року №126) на денній формі навчання. Тут же зазначено, що з 01 січня 1985 року по 20 січня 1985 року, з 01 січня 1986 року по 20 січня 1986 року, з 01 січня 1987 року по 20 січня 1987 року, з 01 січня 1988 року по 20 січня 1988 року були зимові канікули, а з 12 червня 1985 року по 31 серпня 1985 року, з 12 червня 1986 року по 31 серпня 1986 року, з 12 червня 1987 року по 31 серпня 1987 року - літні канікули.

Позивач стверджує, що увесь вільний від навчання час проводив у батьків у селі Раків Ліс Волинської області.

Період канікул відповідачем 1 не зараховано, оскільки невідоме місце реєстрації позивача до 26 червня 1990 року.

Необхідно зауважити, що позивач ОСОБА_1 народився в селі Довга-Нива Камінь-Каширського району Волинської області, про що видно із паспорта громадянина України (а.с.8). Однак інформація про місце та період проживання позивача або ж його батьків в зоні гарантованого добровільного відселення до 26 червня 1990 року відсутня. Відсутність такої інформації, підтвердженої належними та допустимими доказами, надання яких залежить виключно від позивача, позбавляє орган Пенсійного фонду встановити місце та період проживання ОСОБА_1 саме у зоні гарантованого добровільного відселення в канікулярний період.

Оскільки довідка Раковоліського старостинського округу №14 виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради від 21 серпня 2023 року підтверджує факт проживання (праці) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення лише 02 роки 06 місяців 05 днів (з 27 червня 1990 року по 31 грудня 1992 року), а докази про місце реєстрації (проживання) позивача у період з 26 квітня 1986 року по 26 червня 1990 року відсутні (довідка органу місцевого самоврядування, погосподарська книга на домогосподарство батьків), то суд погоджується, що без відповідних доказів відповідач 1 був позбавлений можливості визначити наявність у позивача права на зниження пенсійного віку на відповідну кількість років.

Суд повторює, що однією з обов`язкових умов для призначення пенсії на умовах статті 55 Закону №796-XII є досягнення особою відповідного віку. Тобто, позивачу, який із заявою про призначення пенсії звернувся у віці 54 роки, пенсія може бути призначена у разі наявності підстав для зниження віку на 6 років.

Наданими позивачем доказами не підтверджено його постійне проживання (праця, навчання, служба) у зоні гарантованого добровільного відселення протягом необхідного часу для зниження пенсійного віку на 6 років, тому відсутні підстави для висновку про протиправність рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 28 грудня 2023 року №63 про відмову у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 у віці 54 роки.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у справах такої категорії, зокрема, у постановах від 29 січня 2020 року у справі №572/245/17, від 17 червня 2020 року у справі №572/456/17.

Суд повторює, що для зниження пенсійного віку позивачу необхідно підтвердити факт проживання (роботи, навчання, служби) у зоні гарантованого добровільного відселення з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року не менше 3 років. Від цього залежить обчислення кількості років зниження пенсійного віку на 6 років (максимальне).

Позивач не позбавлений права повторно звернутися до органу Пенсійного фонду за місцем проживання, надавши документи про проживання до 26 червня 1990 року та які усунуть невизначеність при перевірці виконання вимог, з якими закон пов`язує можливість призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

З огляду на наведені положення нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини, за встановлених у справі обставин, суд дійшов переконання про відмову у задоволенні взаємопов`язаних позовних вимог про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії (рішення від 28 грудня 2023 року №63) та зобов`язання призначити і виплачувати позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку (на 6 років) на підставі Закону №796-XII з 27 грудня 2023 року.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати позивачу за рахунок відповідача відповідно до приписів статті 139 КАС України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, Харківська область, місто Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ідентифікаційний код юридичної особи 14099344), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк