Справа № 160/2103/24
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2024 рокуСправа №160/2103/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги,
Позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9874-53У від 20.02.2020 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2024 року прийнято позову заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 31.01.2024 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цій справі №160/2103/24. Зупинено стягнення на підставі вимоги №Ф-9874-53У від 20.02.2020 року Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у розмірі 29 293,44 грн., яка знаходиться на виконанні у державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Реутова Є.О., за виконавчим провадженням №73066064, до набрання законної сили рішенням суду у справі № 160/2103/24.
На виконання вимог ухвали суду 07.02.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що згідно із даними інформаційної системи ДПС України ОСОБА_1 з 05.04.2006 року перебуває за основним місцем обліку в Придніпровській ДПІ ГУ ДПС, Дніпровський район як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування та 19.05.2022 року припинено державну реєстрацію підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем. Станом на 31.12.2023 р. в ІКП за технологічним кодом класифікації 71040000 по ФОП ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість з єдиного внеску у сумі 37 788,74 грн., яка виникла в результаті автоматичних нарахувань з єдиного внеску, за 2017 рік - 2020 роки. Станом на 01.02.2024 року в ІКП 71040000 ФОП ОСОБА_1 заборгованість з єдиного внеску складає у сумі 37 046,01 грн. У зв`язку з несплатою заборгованості до Дніпровського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було направлено узгоджену вимогу від 20.02.2020 р. №Ф-9874-53У на суму 29 293,44 грн. Враховуючи вищевикладене, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом, а тому відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Станом на 31.01.2020 року сума заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по позивачу становила 29 293,44 грн., а саме:
- по строку сплати 09.02.2018 р. за 2017 рік - у сумі 8 448 грн.;
- по строку сплати 19.04.2018 р. за 1 кв. 2018 року - у сумі 2 457,18 грн.;
- по строку сплати 19.07.2018 р. за 2 кв. 2018 року - у сумі 2 457,18 грн.;
- по строку сплати 19.10.2018 р. за 3 кв. 2018 року - у сумі 2 457,18 грн.;
- по строку сплати 21.01.2019 р. за 4 кв. 2018 року - у сумі 2 457,18 грн.;
- по строку сплати 19.04.2019 р. за 1 кв. 2019 року - у сумі 2 754,18 грн.;
- по строку сплати 19.07.2019 р. за 2 кв. 2019 року - у сумі 2 754,18 грн.;
- по строку сплати 21.10.2019 р. за 3 кв. 2019 року - у сумі 2 754,18 грн.;
- по строку сплати 20.01.2020 р. за 4 кв. 2019 року - у сумі 2 754,18 грн.
20.02.2020 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області прийняло вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9874-53У, якою встановлено суму заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 29 293,44 грн.
Позивач пов`язує порушення своїх прав з діями відповідача по формуванню та прийняттю відносно неї спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9874-53У від 20.02.2020 року.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.1, п.1 ч.1 ст.4, ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом. Платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).
Платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.
Згідно із п.2 ч.1, ч.5 ст.7, ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.
Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску. При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.
Згідно із ч.8 ст.9 вищевказаного Закону, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Відповідно до п.3 розділу ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску. У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
В силу частин 4, 8 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.
Згідно із пп.1 п.2 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449, сплата єдиного внеску здійснюється за місцем обліку такого платника в національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в органах Державної казначейської служби України, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь.
Відповідно до п.3 розділу ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 (у редакції, дійсній на час виникнення спірних правовідносин), для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску. У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до п.65.1 ст.65 ПК України, взяття на облік фізичних осіб підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
Згідно із ч.1 ст.1, ч.9 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.
Державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.
Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є реєстрація такої особи як фізичною особою-підприємцем, адже саме з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань податковий орган одержує інформацію про перебування особи у статусі фізичної особи - підприємця, а, отже наявність статусу платника єдиного внеску. Також необхідною умовою для нарахування фізичній особі - підприємцю є отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Згідно із пп.1 п.2 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, сплата єдиного внеску здійснюється за місцем обліку такого платника в національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в органах Державної казначейської служби України, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь.
Так, мінімальний щомісячний страховий внесок з 01 січня 2017 року становив 704 грн., з 01 січня 2018 року - 819,06 грн., з 01 січня 2019 року - 918,06 грн., з 01 січня 31 серпня 2020 року 1 039,06 грн.
З матеріалів справи встановлено, що позивач відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 у період з 21.12.2018 року по 17.12.2019 року працювала в ТОВ «МК М`ясний».
Згідно із наявними у матеріалах справи Індивідуальними відомостями про застраховану особу (позивача) за формою ОК-5, внески за неї були сплачені у повному обсязі з грудня 2018 року по грудень 2019 року.
В свою чергу з січня 2017 року по листопад 2018 року (включно) єдиний внесок не було сплачено.
Отже, позивач була застрахованою особою, у спірний період, за який вимогою їй нараховано суму єдиного внеску до сплати (грудень 2018 року по грудень 2019 року) була найманим працівником та за неї відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування її роботодавцями.
Винятком є встановлена несплата позивачем єдиного внеску, у мінімальному розмірі, з січня 2017 року по листопад 2018 року (включно).
Як вже було зазначено вище, діяльність ОСОБА_1 як фізичної особи - підприємця припинено 19.05.2022 року, до цього часу вона була зареєстрована як фізична особа - підприємець та навіть за відсутності доходу, при не здійсненні господарської діяльності зобов`язана була нараховувати та сплачувати ЄСВ.
Разом з тим, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області при винесенні оскаржуваної вимоги не врахувало, що єдиний внесок за позивача частково сплачувався. Несплачений у повному обсязі єдиний внесок встановлено з січня 2017 року по листопад 2018 року (включно).
У помісячному виразі не сплачено: за січень 2017 року у розмірі 704 грн.; за лютий 2017 року у розмірі 704 грн.; за березень 2017 року у розмірі 704 грн.; за квітень 2017 року у розмірі 704 грн.; за травень 2017 року у розмірі 704 грн.; за червень 2017 року у розмірі 704 грн.; за липень 2017 року розмірі 704 грн.; за серпень 2017 року у розмірі 704 грн.; за вересень 2017 року у розмірі 704 грн.; за жовтень 2017 року у розмірі 704 грн.; за листопад 2017 року у розмірі 704 грн.; за грудень 2017 року у розмірі 704 грн.; за січень 2018 року у розмірі 819,06 грн; за лютий 2018 року у розмірі 819,06 грн; за березень 2018 року у розмірі 819,06 грн; за квітень 2017 року у розмірі 819,06 грн; за травень 2018 року у розмірі 819,06 грн; за червень 2018 року у розмірі 819,06 грн.; за липень 2018 року у розмірі 819,06 грн.; за серпень 2018 року у розмірі 819,06 грн.; за вересень 2018 року у розмірі 819,06 грн; за жовтень 2017 року у розмірі 819,06 грн; за листопад 2017 року розмірі 819,06 грн.
Загальна сума єдиного внеску, який не сплачений позивачем або його роботодавцями з січня 2017 року по листопад 2018 року (включно) складає 17 457,66 грн.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку про стягнення частини понесених позивачем судових витрат у сумі 484,48 грн. (968,96 грн. : 2) за сплачений судовий збір при поданні позовної заяви та 363,36 грн. (726,72 грн. : 2) сплачений судовий збір за подання заяви про забезпечення позову.
Отже, сплачений судовий збір по цій справі у розмірі 847,84 грн. підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,
Позовну заяву задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № Ф-9874-53У від 20.02.2020 року в частині суми 11 835,78 грн.
У задоволенні решти позовної заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма