Справа № 380/17271/23
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2024 рокусправа № 380/17271/23
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивачка), від імені якої діє представник адвокат Забродній Є.О, звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (далі Сихівський відділ соціального захисту, відповідач) з такими вимогами:

- визнати протиправним і скасувати рішення Сихівського відділу соціального захисту щодо припинення виплати допомоги на проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Сихівський відділ соціального захисту управління соціального захисту нарахувати та виплатити допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам за грудень 2022 року та січень 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 в сумі 6000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку в Сихівському відділі соціального захисту управління соціального захисту з квітня 2022 року. Допомога на проживання внутрішньо перемішеним особам позивачці була призначена з березня 2022 року та виплачувалася до листопада 2022 року. Проте виплата допомоги за грудень 2022 року та січень 2023 року була припинена відповідачем на підставі акту фактичного місця проживання/перебування позивача. Вважає, що відповідач порушуючи закон, неправомірно припинив виплати позивачу за грудень 2022 року та січень 2023 року, а проведення перевірок місця фактичного проживання/перебування внутрішньо переміщених осіб є обмеженням конституційного права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання. На підтвердження своєї позиції посилається на рішення Конституційного суду України та Європейського суду з прав людини.

Відповідач позов не визнає з підстав викладених у відзиві (а.с. 22-23), просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що відповідно до абзацу 5 пункту 7 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509, зі змінами, внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомити про зміну місця проживання уповноваженому органу за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання. Актом перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи від 18.11.2022 № 787, проведеної Головним управлінням Національної соціальної сервісної служби у Львівській області не підтверджено, що ОСОБА_1 проживає/перебуває за адресою, яку вказала при оформленні довідки ВПО АДРЕСА_1 . Оскільки, протягом десяти днів ОСОБА_1 не підтвердила своє місце перебування за вищевказаною адресою, то виплата такої допомоги була припинена. Допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам Сихівський відділ соціального захисту припинив з 01.12.2022 на підставі акту перевірки ГУ Нацсоцслужби у Львівській області. Повторно із заявою до Сихівського відділу соціального захисту ОСОБА_1 звернувся за новим місцем проживання ( АДРЕСА_2 ) в лютому 2023 року, відповідно до її звернення допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам призначено з 01.02.2023, у відповідних розмірах; допомога виплачується по цей час.

Суд з`ясував зміст позовних вимог та заперечень на позов, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) 14.04.2022 взята на облік як внутрішньо переміщена особа (довідка Сихівського відділу соціального захисту № 1333-, а.с.6) за таким фактичним місцем проживання/перебування: АДРЕСА_1 .

Сихівський відділ соціального захисту за заявою ОСОБА_2 призначив їй як ВПО допомогу на проживання з 01.03.2022 у сумі 3000 грн. щомісячно (рішення від 03.05.2022, а.с.28), що виплачувалася до листопада 2022 року (а.с. 28).

Головне управління Національної соціальної сервісної служби у Львівській області склало акт перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи № 787 від 18.11.2022 (а.с.30), відповідно до якого не підтверджено фактичне проживання ОСОБА_1 за адресою, яку вона вказала при реєстрації як ВПО: АДРЕСА_1 .

Протягом десяти днів після складення акта від 18.11.2022 позивачка не підтвердила своє місце перебування за цією адресою, тому Сихівський відділ соціального захисту прийняв рішення про припинення виплати допомоги на проживання позивачці як внутрішньо переміщеній особі з 01.12.2022 року (а.с. 31).

21.02.2023 позивачка звернулася до Сихівського відділу соціального захисту із заявою № 408 про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, в якій зазначила інше (нове) місце фактичного проживання/перебування: АДРЕСА_2 (а.с. 32,33). З 01.02.2023 ОСОБА_1 призначена допомога у розмірі 3000 грн. (рішення №-2023-1 від 27.02.2023, а.с. 34).

При прийнятті рішення суд керується такими нормами права:

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII):

- внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру (абзац перший частини першої статті 1);

- адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті (частина друга статті 1).

Реєстрація місця проживання внутрішньо переміщеної особи здійснюється відповідно до статті 5 Закону № 1706-VII:

- довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону;

- адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

Відповідно до частини другої статті 7 Закону № 1706-VII, Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщена особа зобов`язана:

1) дотримуватися Конституції та законів України, інших актів законодавства […];

3) повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання.

У разі добровільного повернення до покинутого постійного місця проживання внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем отримання довідки не пізніш як за три дні до дня від`їзду;

4) у разі виявлення подання внутрішньо переміщеною особою завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки про взяття на облік відшкодувати фактичні витрати, понесені за рахунок державного та місцевих бюджетів у результаті реалізації прав, передбачених цим Законом.

Внутрішньо переміщена особа зобов`язана виконувати інші обов`язки, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 10 Закону № 1706-VII Кабінет Міністрів України:

1) координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього Закону;

2) забезпечує проведення моніторингу внутрішнього переміщення осіб, спрямовує діяльність органів виконавчої влади на усунення обставин (умов), що сприяли внутрішньому переміщенню осіб, захист прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, сприяння поверненню таких осіб до залишеного місця проживання та їх реінтеграції;

3) у разі настання обставин, зазначених у статті 1 цього Закону, які спричинили масове (більше 100 тисяч осіб) переміщення громадян України, або у разі продовження дії обставин, зазначених у статті 1 цього Закону, понад 6 місяців затверджує комплексні державні цільові програми щодо підтримки та соціальної адаптації внутрішньо переміщених осіб із визначенням джерел та обсягів фінансування, контролює їх виконання;

4) здійснює інші повноваження, передбачені цим та іншими законами.

На реалізацію повноважень, наданих ст. 10 Закону № 1706-VII Уряд прийняв постанову від 20 березня 2022 р. № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою в т.ч. затвердив Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі Порядок № 332). Допомога призначається для забезпечення соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб із числа незахищених верств населення та стимулювання до працевлаштування внутрішньо переміщених осіб працездатного віку.

Пунктом 2 Порядку № 332 передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії та що визначені в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204.

Згідно з пункту 3 Порядку № 332 (в редакції від 20.10.2022, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 р. включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень. Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням. Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30 квітня 2022 року включно, надається починаючи з березня 2022 року.

Пунктом 5 Порядку № 332 передбачено, що внутрішньо переміщені особи несуть відповідальність за достовірність інформації, наданої для отримання допомоги.

Контроль за дотриманням вимог законодавства під час надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам здійснюється територіальними органами Нацсоцслужби шляхом проведення вибіркової перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається відповідний акт за формою, встановленою Нацсоцслужбою.

Вибіркова перевірка проводиться за рішенням керівника (заступника керівника) територіального органу Нацсоцслужби відповідно до сформованих з використанням Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб списків, наданих Нацсоцслужбою її територіальним органам.

Під час проведення вибіркової перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи за відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування посадова особа територіального органу Нацсоцслужби робить відповідний запис в акті і залишає внутрішньо переміщеній особі повідомлення про необхідність протягом десяти календарних днів прибути до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем перебування на обліку для проходження ідентифікації.

Посадова особа територіального органу Нацсоцслужби протягом одного робочого дня передає акт органу соціального захисту населення за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи.

У разі коли внутрішньо переміщена особа протягом десяти календарних днів не прибула до органу соціального захисту населення, орган соціального захисту населення приймає рішення про припинення надання допомоги на проживання з наступного місяця.

Здійснюючи оцінку аргументів сторін та досліджених доказів суд при вирішенні цього спору керується такими мотивами:

Оцінюючи правомірність дій відповідача щодо припинення з 01.12.2022 виплати ОСОБА_2 допомоги на проживання суд керується такими мотивами:

Відповідно до Конституції України:

- кожному гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання;

- громадяни мають право на соціальний захист в тому числі «в інших випадках, передбачених законом».

Закон № 1706-VII визначає правовий статус внутрішньо переміщених осіб (далі ВПО), їх права та обов`язки, а також надає Уряду повноваження затверджувати комплексні державні цільові програми щодо підтримки та соціальної адаптації внутрішньо переміщених осіб із визначенням джерел та обсягів фінансування, а також контролю за їх виконанням.

Уряд, затвердивши Порядок №322, визначив коло тих ВПО, яким держава надає грошову допомогу на проживання, а також умови її отримання, контролю за дотриманням ВПО умов отримання цієї допомоги, а також підстави для припинення її виплати.

Отже, отримання від держави допомоги на проживання на підставі Порядку №332 пов`язане з відповідністю особи певним умовам, а також покладає на особу необхідність виконання певних обов`язків.

Суд встановив, що позивачка покинула місце проживання в Бахмутському районі Донецької області у зв`язку із повномасштабним вторгненням військ Російської Федерації в Україну та переїхала в місто Львів.

Після переїзду ОСОБА_2 звернулася до Сихівського відділу соціального захисту для отримання статусу ВПО та повідомила цей орган про своє фактичне місце проживання - АДРЕСА_1 , що знаходиться на території Сихівського району міста Львова.

Після реєстрації ВПО ОСОБА_2 звернулася до Сихівського відділу соціального захисту (органу соціального захисту населення за місцем фактичного проживання) з проханням надати їй грошову допомогу на проживання. Відповідач на підставі заяви позивачки як ВПО, що проживає на території його обслуговування, виплачував їй з березня 2022 року допомогу у порядку та розмірах, передбачених Порядком №332.

Посадова особа ГУ Нацсоцслужби у Львівській області в листопаді 2022 року провела перевірку фактичного місця проживання/перебування ОСОБА_2 та встановила, фактичне місце проживання/перебування цієї особи як ВПО не підтверджено (зафіксовано в акті №787 від 18.11.2022 року). Оскільки протягом десяти днів з дня складення цього акту ОСОБА_2 не прибула до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення та не підтвердила своє фактичне місце перебування/проживання відповідно до Порядку № 332, тому Сихівський відділ соціального захисту із 01.12.2022 року припинив виплату позивачці допомоги на проживання.

Суд перевірив зібрані в справі докази та не встановив будь-яких ознак того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень чи держава в ширшому сенсі (законодавець, уряд тощо) якимось чином обмежують конституційне право ОСОБА_2 самостійно обирати місце її проживання, а відповідні аргументи адвоката позивачки розцінює як помилкові, оскільки:

1) ОСОБА_1 , покинувши постійне місце проживання, самостійно прийняла рішення переїхати саме в Сихівський район м.Львова та зареєструватися як ВПО в органі соціального захисту населення за фактичним місцем проживання.

ОСОБА_1 бажає отримувати від держави допомогу на проживання, що надається цій категорії осіб (ВПО, що має інвалідність), а отже - повинна виконувати визначені Законом № 1706-VII та Порядком №332 обов`язки ВПО та отримувача допомоги, в т.ч. повідомляти про зміну місця проживання орган з питань соціального захисту населення за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання. Суд визнає цей обов`язок необтяжливим та запровадженим державою з легітимною метою обліку внутрішньо переміщених осіб, а також контролю за використанням коштів, що виділяються конкретним органам соціального захисту для виплати допомоги ВПО, що зареєстрували фактичне місце проживання на території їх обслуговування. Якщо ж ОСОБА_1 не бажає дотримуватися визначеного законом обов`язку ВПО повідомляти органи соціального захисту населення про зміну фактичного місця проживання, то позивачка вправі користуватися свободою пересування та вільним вибором місця проживання, не претендуючи на отримання від держави соціальної допомоги, адже ухилення ВПО від виконання згаданого обов`язку у встановлені Порядком №332 строки має чітко визначений та зрозумілий будь-кому наслідок - припинення виплати допомоги на проживання;

2) виплата спірної допомоги здійснюється органом з питань соціального захисту населення за зареєстрованим місцем фактичного проживання ВПО. Тому зміна ВПО місця проживання за умови виконання цією особою своїх обов`язків та належного повідомлення у встановлені законом строки відповідного органу соціального захисту про нове місце проживання та бажання отримувати допомогу - призводить не до припинення виплати допомоги на підставі Порядку №332, а до зміни органу з питань соціального захисту населення, що буде виплачувати ВПО цю допомогу.

Отже, норми Порядку № 332 не обмежують свободу пересування особи та не перешкоджають забороняють ВПО обирати/змінювати місце проживання/перебування, а внормовують порядок отримання соціальної допомоги особою від органу соціального захисту населення за місцем зареєстрованого фактичного проживання ВПО, що бажає таку допомогу отримувати.

Крім того, Порядок № 332 передбачає чіткий та зрозумілий алгоритм дій органів соціального захисту у випадку відсутності ВПО, щодо якої проводилася перевірка, за зареєстрованим місцем фактичного проживання та надає десятиденний строк для того, аби особа підтвердила своє перебування за зареєстрованою фактичною адресою. Отже, для отримання від держави допомоги на проживання на підставі Порядку №332 особа повинна відповідати певним умовам та виконувати обов`язки, що ніяким чином не перешкоджають цій особі вільно обирати місце проживання чи користуватися свободою пересування - адже у випадку зміни місця проживання після повідомлення про це органу соціального захисту за новим місцем проживання допомога на проживання буде виплачуватися за новим місцем фактичного проживання.

Посилання представника позивача та рішення Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини є нерелевантними до спірних правовідносин, оскільки позивачка претендує на отримання соціальної допомоги, що підпадає під сферу дії статті 46 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до ЄКПЛ, а не статті 33 Конституції України та статті 8 ЄКПЛ.

Суд при прийнятті цього рішення також враховує, що 21.02.2023 ОСОБА_1 подала органу соціального захисту населення заяву про взяття на облік за новим місцем фактичного проживання ( АДРЕСА_2 ) та про надання допомоги (а.с.32-33) та отримала допомогу на підставі Постанови №332 починаючи з 01.02.2023 (а.с.34). Отже, за умови дотримання ОСОБА_1 обов`язків ВПО держава в особі органів соціального захисту населення швидко (27.02.2023, тобто в межах тижня від дати звернення) вирішувала питання надання позивачці допомоги на проживання на підставі Постанови №332.

Відповідаючи на аргумент представника позивачки про те, що перевірка фактичного місця проживання/перебування позивачки була проведена всупереч Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України спрямованих на запобігання і поширенню коронавірусної хвороби (COVID -19) від 17.03.2020 року № 530-IX, яка прямо забороняє здійснення таких перевірок, суд керується такими мотивами: проведення перевірки фактичного місця проживання/перебування ВПО здійснюється територіальними органами Нацсоцслужби, а не відповідачем. Виходячи із предмету позову, в предмет доказування у цій справі не входить оцінка правомірності дій ГУ Нацсоцслужби у Львівській області при проведенні перевірки фактичного місця проживання/перебування позивачки.

Представник позивачки також стверджує, що Закон № 1706-VII, який має вищу юридичну силу, визначає можливість більш тривалої відсутності ВПО за місцем фактичного проживання/перебування (60 днів), аніж Порядок № 332 (10 днів), тому положення пункту 5 Порядку № 332 звужують встановлені законом права ВПО. Оцінюючи цей аргумент представника позивачки суд керується такими мотивами:

1) визначена абзацом 8 частини першої статті 12 Закону № 1706-VII санкція норми скасування дії довідки про взяття особи на облік як ВПО застосовується у разі неповідомлення ВПО про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону. Рішення про скасування дії довідки про взяття на облік ВПО приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що ВПО повернулася до покинутого місця постійного проживання та має наслідком виключення особи з відповідного реєстру, що унеможливлює отримання нею будь-яких пільг та гарантій, передбачених Законом для ВПО.

Водночас визначена абзацом 6 пункту 5 Порядку № 332 санкція - припинення надання ВПО допомоги на проживання застосовується у разі, коли ВПО протягом десяти календарних днів після складення акту про відсутність особи за зареєстрованим місцем фактичного проживання не прибуває до органу соціального захисту населення. Ця санкція передбачає лише припинення виплати допомоги на проживання та не обмежує ВПО в користуванні правами, пільгами та гарантіями, передбаченими Законом № 1706-VII.

Отже, названі представником позивачки норми Закону № 1706-VII та Порядку №332 регулюють різні суспільні відносини, а також передбачають різні юридичні наслідки (санкції) невиконання ВПО своїх обов`язків - залежно від тривалості періоду їх невиконання. Тому суд відхиляє як помилковий аргумент про невідповідність Порядку №332 нормам акта вищої юридичної сили - Закону № 1706-VII;

2) Закон № 1706-VII, який визначає права та обов`язки осіб зі статусом ВПО, не передбачає такого «права» внутрішньо переміщеної особи як «залишати місце свого фактичного проживання/перебування». Цей аргумент представника позивача побудований на підміні понять, коли обов`язок ВПО повідомляти уповноважені органи соціального захисту населення про зміну фактичного місця проживання та різні наслідки невиконання цього обов`язку (залежно від тривалості його невиконання) помилково трактується як «право» ВПО «залишати місце свого фактичного проживання/перебування» на певний строк. Отже, Порядок №332 навіть теоретично не може звузити «право» ВПО, якого не існує.

Отже, позивачка, як і будь-хто інший, вправі вільно обирати/змінювати фактичне місце проживання. Разом з тим, для отримання передбаченого Порядком №332 соціального захисту (грошової допомоги) вона зобов`язана дотримуватися певних умов, що є необтяжливими та виправданими з огляду на мету їх запровадження (детально обґрунтовано в цьому рішенні суду).

Підсумовуючи наведені мотиви суд дійшов висновку, що Сихівський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради прийняв рішення про припинення з 01.12.2022 виплати ОСОБА_1 як ВПО допомоги на проживання, що відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, що визначені частиною другою статті 2 КАС України. З огляду на цей висновок суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування оскарженого рішення з мотивів їх безпідставності. З тих самих мотивів суд відмовляє в задоволенні похідних позовних вимог про спонукання відповідача нарахувати та виплатити позивачці допомогу на проживання за період з 01.12.2022 по 31.01.2023.

Суд не здійснює розподіл судових витрат відповідно до норм статті 132 КАС України, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а сторони не надали суду доказів понесення інших видів судових витрат.

Керуючись ст.ст. 19-22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяМоскаль Ростислав Миколайович