Справа № 643/1108/24
Суддя: Поліщук Т. В.
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 643/1108/24
Провадження № 2-а/643/25/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Поліщук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Костенюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Московського районного суду м. Харкова в адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, в якій просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1314855 від 26.01.2024, провадження у справі закрити з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення та стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.01.2024 поліцейський Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, внаслідок розгляду справи про адміністративне правопорушення виніс постанову серії ЕНА № 1314855 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне прав порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за порушення вимог п.8.4 ґ ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП. В описовій частині постанови зазначено, що водій не виконав вимогу державного знаку 5.16 напрям руху по смугах, а саме рухаючись крайньою лівою смугою рух з якої дозволено прямо і ліворуч здійснив рух прямо, чим порушив п. 8.4 ґ ПДР України - порушення вимог інформаційно-вказівних знаків. Із зазначеного не можливо встановити у чому саме полягає порушення, оскільки поліцейський вказує, що позивач їхав крайньою лівою смугою, рух з якої дозволено прямо і ліворуч та здійснив рух прямо, тобто у постанові вказано, що позивач їхав по смузі, рух по якій не заборонено. Таким чином, постановою зафіксовано дотримання водієм вимог ПДР України та неухильне виконання вимог дорожнього знаку 5.16. Позивач з постановою не згоден, оскільки вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а тому постанова є незаконною та підлягає скасування.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05.02.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої визначений за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04.03.2024 закінчено підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.

06.03.2024 на адресу суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_2 від 26.02.2024, який відповідно до відмітки на конверті здано до поштового відділення 26.02.2024. Оскільки ухвалу про відкриття провадження відповідачем отримано 13.02.2024, що вбачається з відмітки в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, суд приймає відзив, який поданий в строки передбачені ч. 5 ст. 162 КАС України.

У відзиві представник відповідача просить відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що позивач не заперечує факту керування транспортним засобом у м. Львові по вул. Зелена, 70. Інспектор чітко спостерігав факт допущення позивачем порушення вимог ПДР, а тому, як посадова особа єдиного контролюючого органу у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зобов`язаний був відреагувати на факт вчинення правопорушення, що і було зроблено шляхом винесення постанови. Інспектор Управління жодним чином не порушив законні права позивача. Відповідно до постанови, 26.01.2024, о 13 год. 31 хв. у місті Львові по вул. Зелена, 70, позивач, керуючи транспортним засобом «DAEWOO», номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 - Напрямки руху по смугах » та здійснив рух праворуч зі смуги якої дозволено рух лише прямо та ліворуч, чим порушив пункт 8. 4 «ґ» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306. Інспектор Управління мав всі законні підстави для винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, була дотримана процедура та порядок складання адміністративних матеріалів. Постанова у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством.

Позивач ОСОБА_1 прохав розглянути судове засідання без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, про що зазначив у заяві від 04.03.2024.

Представник відповідача Забродоцька Я.Р. у відзиві прохала розглянути справу без участі сторони відповідача.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників процесу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як встановлено судом, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1314855 від 26.01.2024, складеною інспектором 1 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області лейтенантом поліції ОСОБА_3 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп.

З копії зазначеної постанови вбачається, що водій ОСОБА_1 26.01.2024, о 13 год. 25 хв. у місті Львові по вул. Зелена, 70, керуючи транспортним засобом «DAEWOO», номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 - Напрямки руху по смугах», а саме рухаючись крайньою лівою смугою рух з якої дозволено прямо і ліворуч здійснив рух прямо, чим порушив пункт 8.4 «ґ» Правил дорожнього руху України.

На оптичному диску відеозапису події, наданого відповідачем в якості додатка до відзиву на позов, містяться файли з записом з нагрудних камер уповноважених осіб Національної поліції, з якого вбачається, що поліцейськими був зупинений транспортний засіб DAEWOO», номерний знак НОМЕР_1 , і водієві, після зазначення поліцейським своїх анкетних даних та підстав зупинки, було запропоновано пред`явити водійське посвідчення та документи щодо реєстрації транспортного засобу. Працівник поліції зазначив, що водій рухався другим (крайнім) лівим рядом з якого дозволено рух прямо та на ліво, поворот праворуч дозволено лише з крайнього правого ряду. ОСОБА_1 зазначив, що він вважав дозволеним поворот праворуч, прохав вибачення за вчинене правопорушення.

За змістом ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже вчинення правопорушення, за яке особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності має бути підтверджено доказами.

Згідно з вимогами ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення. Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена в адміністративно правових нормах відповідною статтею Особливої частини КУпАП сукупність ознак, які визначають громадську небезпечність, винність, протиправність вчинку, що призводить до застосування адміністративно правових санкцій. До складу правопорушення входять: об`єкт правопорушення; об`єктивна сторона правопорушення; суб`єкт правопорушення; суб`єктивна сторона правопорушення. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає правову відповідальність.

Згідно з ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є в справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до положень ст.ст. 73-75 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Так, ч. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Отже, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Суд визнає наданий відеозапис належним і допустимим доказом, яким зафіксовано, що 26.01.2024 об 13-25 год. по вул. Зелена, 70 в м. Львові поліцейськими був зупинений транспортний засіб DAEWOO», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 і водієві, після зазначення поліцейським своїх анкетних даних та підстав зупинки, було запропоновано пред`явити водійське посвідчення та документи щодо реєстрації транспортного засобу. Працівник поліції зазначив, що водій рухався другим (крайнім) лівим рядом з якого дозволено рух прямо та на ліво, поворот праворуч дозволено лише з крайнього правого ряду. При цьому, ОСОБА_1 не заперечував, що рухався крайнім лівим рядом, при цьому визнав вину за вчинене правопорушення, вказав, що вважав дозволеним їхати праворуч. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , працівником поліції були роз`яснені його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 8.4 «ґ» Правил дорожнього руху України визначено, що інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

За перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У спірній постанові в графі суть та обставини зазначено, що позивач не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 - Напрямки руху по смугах», а саме рухаючись крайньою лівою смугою рух з якої дозволено прямо і ліворуч здійснив рух прямо, чим порушив пункт 8.4 «ґ» Правил дорожнього руху України.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18 та від 22.05.2020 у справі № 825/2328/16.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на суть та обставини правопорушення, а саме на те, що він рухаючись крайньою лівою смугою рух з якої дозволено прямо і ліворуч здійснив рух прямо.

Разом з цим, постановою Верховного Суду у справі №459/1801/17 від 24 грудня 2019 року визначено, що технічна помилка у постанові про вчинення адміністративного правопорушення за доведеності факту вчинення такого правопорушення не може бути підставою для скасування постанови. При цьому, основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено відеоматеріалом, відсутність якого б виключала склад наведеного адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція щодо неточних відомостей в постанові про притягнення особи до адміністративного правопорушення, була висловлена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 537/1214/17 (провадження №К/9901/17897/18).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, водій при керуванні транспортним засобом зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України.

Відповідно до п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю та здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

З відеозапису розгляду адміністративної справи, водій не заперечував, фактично підтвердив та прохав у працівника поліції вибачення за вчинене правопорушення, що заборонено ПДР при наявності дорожнього знаку 5.16, який встановлений перед перехрестям та відображено у відеозаписі правопорушення.

Верховний Суд у своїй постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Наведені доводи позивача не спростовують встановленого факту порушення ним Правил дорожнього руху та відповідно складу адміністративного правопорушення, дії відповідача відповідають законодавчо встановленій процедурі розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, судом встановлено, що позивач, керуючи транспортним засобом DAEWOO», номерний знак НОМЕР_1 , порушив вимоги 8.4 «ґ» Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивачем не доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваного рішення, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.

Аналіз зазначених норм права та досліджені під час розгляду справи докази дають підстави для висновку про законність і правомірність дій відповідача з винесення оскаржуваної позивачем постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн (а.с.01).

За положеннями ч. 1 ст. 139 КАС України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору позивачу не відшкодовуються у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 283, 288, 289 КУпАП, ст. 6, 7, 9, 11, 44, 48, 73-78, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 1314855 від 26.01.2024 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, адреса місцезнаходження: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19.

Суддя Т.В. Поліщук