Справа № 500/508/24
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/508/24

03 квітня 2024 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №00 від 08.12.2023,

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.12.2023 про призначення пенсії за віком відповідно частини третьої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення, зарахувавши ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.12.1982 по 01.10.1991.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.12.2023 позивач звернувся до управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності відповідна заява була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області та рішенням №00 від 08.12.2023 відмовлено у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Причиною такого рішення є:

- не врахування до страхового стажу періодів роботи з 16.05.1984 по 01.10.1984, з 16.05.1985 по 03.10.1985, з 04.11.1985 по 01.04.1986, з 16.05.1986 по 01.10.1986, з 19.11.1986 по 01.04.1987, з 19.05.1987 по 15.10.1987, з 16.11.1987 по 16.04.1988, з 01.06.1988 по 01.10.1988, з 01.12.1988 по 01.04.1989, з 10.05.1989 по 18.09.1989, з 09.11.1989 по 02.04.1990, з 11.05.1990 по 01.10.1990, з 15.10.1990 по 01.04.1991, з 05.05.1991 по 01.10.1991 згідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 18.01.1977, оскільки на записах про звільнення відсутнє прізвище посадової особи.

- не взято до уваги довідку №СП-85 від 20.02.2020, оскільки наявна розбіжність по батькові особи, а саме у вищевказаній довідці " ОСОБА_1 ", а у наданому паспорті МС НОМЕР_2 " ОСОБА_1 ".

- не взято до уваги довідку №189 від 15.04.1985, оскільки пенсія громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". З 01.01.2023 російська федерація припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 14.03.1992 згідно листа Мінсоцполітики №411/0/2-23/54 від 12.01.2023.

Рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення юридичного факту належності трудової книжки та надати уточнюючі довідки

Вказаним рішенням встановлений трудовий стаж - 08 років 07 місяців 26 днів.

Позивач не згідний з прийнятим рішенням, вважає його протиправним, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 31.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

19.02.2024 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшли до суду письмові пояснення третьої особи щодо позову.

Вказує, що 06 грудня 2023 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком згідно з статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області прийняло рішення №00 від 08.12.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком. Вік позивача - 64 роки 11 місяців 14 днів. Страховий стаж позивача - 08 років 07 місяців 26 днів, що не достатньо для призначення пенсії.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу позивача не може бути зараховано періоди роботи з 16.05.1984 по 01.10.1984, з 16.05.1985 по 03.10.1985, з 04.11.1985 по 01.04.1986, з 16.05.1986 по 01.10.1986, з 19.11.1986 по 01.04.1987, з 19.05.1987 по 15.10.1987, з 16.11.1987 по 16.04.1988, з 01.06.1988 по 01.10.1988, з 01.12.1988 по 01.04.1989, з 10.05.1989 по 18.09.1989, з 09.11.1989 по 02.04.1990, з 11.05.1990 по 01.10.1990, з 15.10.1990 по 01.04.1991, з 05.05.1991 по 01.10.1991 згідно трудової книжки колгоспника №816 від 18.01.1977, оскільки на записах про звільнення відсутнє прізвище посадової особи.

Не взято до уваги довідку №СП-85 від 20.02.2020, оскільки наявна розбіжність по батькові особи, а саме у довідці " ОСОБА_1 ", а у наданому паспорті МС НОМЕР_2 " ОСОБА_1 ".

Звертає увагу на те, що 11 червня 2022 року російська федерація вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

29 листопада 2022 року Україна вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення» від 29.11.2022 №1328).

Таким чином, стаж, набутий на території російської федерації, зараховується до 31 грудня 1991 року.

Тому, пенсійним органом не взято до уваги довідку №189 від 15.04.1985, оскільки пенсія громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою суду від 15.03.2024 визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Призначено у справі судове засідання на 01.04.2024. Продовжено процесуальний строк розгляду справи №500/508/24.

18.03.2024 надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи заперечення зазначає, що ОСОБА_1 06.12.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів.

З посиланням на норми чинного законодавства вказує, що за доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди:

- з 16.05.1984 по 01.10.1984, з 16.05.1985 по 03.10.1985, з 04.11.1985 по 01.04.1986, з 16.05.1986 по 01.10.1986, з 19.11.1986 по 01.04.1987, з 19.05.1987 по 15.10.1987, з 16.11.1987 по 16.04.1988, з 01.06.1988 по 01.10.1988, з 01.12.1988 по 01.04.1989, з 10.05.1989 по 18.09.1989, з 09.11.1989 по 02.04.1990, з 11.05.1990 по 01.10.1990, з 15.10.1990 по 01.04.1991, з 05.05.1991 по 01.10.1991 згідно трудової книжки колгоспника №816 від 18.01.1977, оскільки на записах про звільнення відсутнє прізвище посадової особи.

- не взято до уваги довідку від 20.02.2020 №СП-85, оскільки наявна розбіжність по батькові особи, а саме у вищевказаній довідці " ОСОБА_1 ", а у наданому паспорті МС НОМЕР_2 " ОСОБА_1 ";

- не взято до уваги довідку від 15.04.1985 №189, оскільки пенсія громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Для зарахування до страхового стажу періоду трудової діяльності та періоду отримання допомоги по безробіттю необхідно надати уточнюючі довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи та періоди отримання допомоги по безробіттю, що передбачено Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

За поданими документами та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж становить 08 років 07 місяців 26 днів.

Враховуючи принцип екстериторіальності, розгляд заяви та наданих документів щодо призначення пенсії за віком здійснено відповідним структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яким 08.12.2023 винесено рішення про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу - 25 років.

Отже, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області є правомірними та вмотивованими.

Ухвалою суду від 01.04.2024 визначено перейти до розгляду адміністративної справи №500/508/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії в порядку письмового провадження.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

06.12.2023 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно з статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області прийняло рішення №00 від 08.12.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком. Вік позивача - 64 роки 11 місяців 14 днів. Страховий стаж позивача - 08 років 07 місяців 26 днів, при необхідному 25 років.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не враховані періоди роботи з 16.05.1984 по 01.10.1984, з 16.05.1985 по 03.10.1985, з 04.11.1985 по 01.04.1986, з 16.05.1986 по 01.10.1986, з 19.11.1986 по 01.04.1987, з 19.05.1987 по 15.10.1987, з 16.11.1987 по 16.04.1988, з 01.06.1988 по 01.10.1988, з 01.12.1988 по 01.04.1989, з 10.05.1989 по 18.09.1989, з 09.11.1989 по 02.04.1990, з 11.05.1990 по 01.10.1990, з 15.10.1990 по 01.04.1991, з 05.05.1991 по 01.10.1991 відповідно до записів трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 18.01.1977, оскільки на записах про звільнення відсутнє прізвище посадової особи.

Не взято до уваги довідку №СП-85 від 20.02.2020, оскільки наявна розбіжність по батькові особи, а саме у довідці " ОСОБА_1 ", а у наданому паспорті МС 140960 " ОСОБА_1 ".

Не взято до уваги довідку №189 від 15.04.1985, оскільки пенсія громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Не погодившись із вказаним рішенням та вважаючи порушеним своє право на соціальний захист, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Дії (рішення) відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону №1058-IV виключно цим Законом визначаються, зокрема види пенсійних виплат, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Тобто розмір пенсії кожного пенсіонера при досягненні пенсійного віку визначається індивідуально в залежності від набутого ним страхового стажу та отриманого заробітку, з якого сплачувалися страхові внески.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Згідно з абзацами 2-13 частини першої статті 26 Закону №1058-ІV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу : з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не. менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; зі січня 2026. року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до абзаців 1-12 частини другої статті 26 Закону №1058-ІV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

Згідно з абзацами 1-11 частини третьої статті 26 Закону №1058-ІV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності , страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування..

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-ІV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно частини першої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788 (далі - Закон №1788) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно пункту 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 "Про трудові книжки колгоспників" (була чинна на час внесення записів до трудової книжки) трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

Відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління.

Згідно пунктів 1, 2, 6 Основних Положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Також слід відмітити про встановлений зразок трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Як вбачається з трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 №816 від 18.01.1977 у спірний період з 16.05.1984 по 01.10.1984, з 16.05.1985 по 03.10.1985, з 04.11.1985 по 01.04.1986, з 16.05.1986 по 01.10.1986, з 19.11.1986 по 01.04.1987, з 19.05.1987 по 15.10.1987, з 16.11.1987 по 16.04.1988, з 01.06.1988 по 01.10.1988, з 01.12.1988 по 01.04.1989, з 10.05.1989 по 18.09.1989, з 09.11.1989 по 02.04.1990, з 11.05.1990 по 01.10.1990, з 15.10.1990 по 01.04.1991, з 05.05.1991 по 01.10.1991 він працював сезонним працівником у Рябінінському сплавному рейді на різних посадах обрубувачем сучків, сплотчика, з`єднувачем плотів.

Вказані періоди не зараховані до страхового стажу позивача через відсутність на записах про звільнення прізвища посадової особи.

Також не взято до уваги довідку №СП-85 від 20.02.2020, оскільки наявна розбіжність по батькові особи, а саме у довідці " ОСОБА_1 ", а у наданому паспорті МС 140960 " ОСОБА_1 " згідно якої ОСОБА_1 прибувши по договору із колгоспу "24 з`їзд КПРС" Тернопільської області прийнятий на сезон обрубувачем сучків 3 розряду Колвінського участку у АТ "Рябінінський сплавний рейд" з 01.12.1982 (наказ по Рябінінському сплавному рейду об`єднання "Камлесосплав" від 30.11.1982 №190-к, п.1), звільнений з 01.10.1991 по закінченню строку договору (наказ по Рябінінському сплавному рейду ВО "Солікамскбумпром" від 18.09.1991 №150-к, п.10).

Також не взято до уваги довідку від 15.04.1985 №189, видану Рябінінським сплавним рейдом ВО "Солікамскбумпром" про те, що ОСОБА_1 дійсно працював на Рябінінському рейді на посаді обрубувача сучків ІІІ розряду, сплотчика ІІІ розряду по договору з 01.12.1982 по 01.04.1983, з 07.06.1983 по 01.10.1983, з 27.11.1983 по 15.04.1984, з 01.11.1984 по 15.04.1985.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

Отже, з вищенаведеного слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи довідки про наявний страховий стаж.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області протиправно не зарахувало спірний період роботи позивача до загального страхового стажу, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 08.12.2023 №00 є протиправним та підлягає скасуванню.

Також з метою належного та ефективного відновлення порушеного права позивача, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.12.2023 про призначення пенсії за віком відповідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.12.1982 по 01.10.1991 в установленому законом порядку.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно пункту 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути сплачений судовий збір у розмірі 969,00 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №00 від 08.12.2023,

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.12.2023 про призначення пенсії за віком відповідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.12.1982 по 01.10.1991.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 969,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено і підписано 03 квітня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (місцезнаходження: вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, );

третя особа:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільська область, Тернопільський район, 46001, ) .

Головуючий суддя Мартиць О.І.