Справа № 240/9022/20
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м. Житомир справа № 240/9022/20

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури про зобов`язання нарахувати та виплатити вихідну допомогу і середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому (з урахуванням заяви від 08.02.2022 за вх.№10947/22 та заяви від 18.02.2022 за вх.№13751/22) просить:

- стягнути з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі середньогомісячного заробітку в сумі 51874,41 грн;

- стягнути з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги, починаючи з 01.05.2020 по день ухвалення судового рішення, виходячи з розрахунку 2470,21 грн за день.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури про зобов`язання нарахувати та виплатити вихідну допомогу і середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги задоволено частково.

Стягнуто з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку в сумі розміром 51874 грн 41 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп.

Постановою Верховного Суду від 20 лютого 2023 року було частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 . Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано, а справу №240/9022/20 у цій частині направити на новий судовий розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду. В іншій частині рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2022 року у справі № 240/9022/20 залишено без змін.

У постанові від 20 лютого 2023 року Верховний Суд вказав, що під час нового розгляду справи у цій частині суду першої інстанції необхідно витребувати у відповідача та дослідити довідку про середньомісячний та середньоденний заробіток позивачки за період лютий-березень 2020 року (останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю звільнення позивачки) та визначити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку з урахуванням практики Верховного Суду щодо застосування статті 117 КЗпП України, викладеної у постановах від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19, від 26.11.2020 у справі № 520/1365/2020, від 29.11.2021 у справі № 120/313/20-а, із наданням оцінки доводам відповідача щодо наявності підстав застосування принципу пропорційності та співмірності при обрахунку такого середнього заробітку.

Ухвалою від 07 березня 2023 року суддею Токаревою М.С. справу у скасованій частині судового рішення прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою від 21 квітня 2023 року було витребувано у Житомирської обласної прокуратури довідку про середньомісячний та середньоденний заробіток ОСОБА_1 за лютий-березень 2020 року.

На виконання вимог зазначеної ухвали Житомирською обласною прокуратурою було надано довідку про середньомісячний та середньоденний заробіток ОСОБА_1 за лютий-березень 2020 року.

Відповідачем було надано до суду відзив на позовну заяву у якому вказано, що Державною казначейською службою України з метою виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 у справі №240/9022/20 27.12.2022 стягнуто з рахунку Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у сумі 51874, 41 грн (у тому числі податок з доходів фізичних осіб та військовий збір). Окрім того, на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02.12.2020 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2022 у справі №240/12762/21 Житомирською обласною прокуратурою виплачено ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 30.04.2020 по 03.06.2021 у сумі 86 368, 86 гривень. Вказує, що в порівнянні із зазначеною позивачем сумою вихідної допомоги з можливою сумою компенсації за несвоєчасний розрахунок починаючи з 01.05.2020 по день ухвалення судового рішення, не можна вважати співмірною.

Позивачем було подано відповідь на відзив на позовну заяву у якій вказано, що у цій справі загальний розмір належних їй при звільненні виплат склав 136 687,32 гривень (100%), з яких 84 813,32 гривень (62%) нарахована відповідачем до виплат у квітні 2020 року при звільненні заробітна плата та присуджена судом у справі №240/9022/20 матеріальна допомога в розмірі 51 874, 41 гривень (38 %). Державною казначейською службою на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року у справі №240/9022/20 вихідну допомогу в розмірі 51 874,41 грн на картковий рахунок було перерахована 29 грудня 2022 року. За період з 30 квітня 2020 року (дата звільнення) по 29 грудня 2022 року (дата остаточного розрахунку) було 667 робочих днів, а тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби складає 979 502,84 гривень (1468, 52 гривень х 667 робочих днів). З огляду на викладене, сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату вихідної допомоги при звільненні становить 979 502,84 гривень, 38% від якої складає 372 211 гривень. Зазначає, про відсутність факту зволікання з поданням даного позову у справі №240/9022/20 зі сторони позивача, відсутність фактів, які б свідчили про умисне затягування позивачем строку розгляду позову, виконання відповідачем рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року у справі №240/9022/20 (вступило в законну силу 01 листопада 2022 року) лише 29 грудня 2022 року, тобто через 59 днів.

В подальшому позивачем було подано додаткові письмові пояснення у яких вказано, що у поданій нею відповіді на відзив роблячи обрахунок було допущено помилку у визначенні кількості днів, упродовж яких Житомирська обласна прокуратура не виплачувала вихідну допомогу. Зокрема зазначено, що період затримки складає 667 днів, в той час як необхідно 974 дні. Вказана обставина призвела до невірного обрахунку середнього заробітку. У цій справі загальний розмір належних їй при звільненні виплат склав 136 687,32 гривень (100%), з яких 84 813,32 гривень (62%) нарахована відповідачем до виплат у квітні 2020 року при звільненні заробітна плата (довідка Житомирської обласної прокуратури від 30.04.2020 за №18-442вих-20) та присуджена судом у справі №240/9022/20 матеріальна допомога в розмірі 51 874, 41 гривень (38 %). За період з 30 квітня 2020 року (дата звільнення) по 29 грудня 2022 року (дата остаточного розрахунку) було 974 дні, а тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби складає 1 430 338 гривень (1468, 52 гривень х 974 дні). З огляду на викладене, сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату їй вихідної допомоги при звільненні становить 1 430 338 гривень, 38% від якої складає 543 528 гривень, які вона просить стягнути з відповідача.

Дослідивши подані сторонами письмові докази суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала в органах прокуратури Житомирської області на різних посадах з 13.12.1999.

Наказом прокурора Житомирської області від 28.04.2020 №97к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Житомирської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" від 30.04.2020.

Цим же наказом зобов`язано відділ фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури Житомирської області провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні позивачу виплати при звільненні.

Згідно з наданою Прокуратурою Житомирської області довідкою за вих.№18-442вих-20 від 30.04.2020 ОСОБА_1 вихідна допомога, передбачена ст.44 КЗпП України, не нараховувалась

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури про зобов`язання нарахувати та виплатити вихідну допомогу і середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги задоволено частково.

Стягнуто з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку в сумі розміром 51874 грн 41 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2023 року констатував право позивача на стягнення на її користь середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, однак, з огляду на те, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог у цій частині суди попередніх інстанцій не здійснювали розрахунку суми середнього заробітку за час затримки, у зв`язку із чим оцінка необхідності застосування принципу співмірності при визначенні його розміру, як на тому наполягає відповідач, судами не надавалася Верховний Суд немав можливості перевірити доводи відповідача щодо наявності/відсутності підстав застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності при визначенні суми розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України в редакції, чинній на час звільнення позивача, визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із статтею 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті

Отже, приписами КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, Верховним Судом у постановах від 16 липня 2020 року у справі №400/2884/18, від 16 липня 2020 року у справі №812/1259/17, від 16 липня 2020 року у справі №825/1540/17, від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19, від 13 серпня 2020 року у справі №808/610/18, від 31 серпня 2023 року у справі №640/25678/21.

Аналіз наведених правових норм та висновків Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду дає підстави для висновку, що у разі несвоєчасної виплати належних звільненому працівникові сум, працівник має право на відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України.

Тобто, роботодавець повинен провести виплату працівнику всіх належних йому сум при звільненні, незалежно від обставин, з яких такі суми не були виплачені останньому.

У цій справі судом установлено, що при звільненні позивачу з 31 грудня 2020 року не нараховано та не виплачено усі належні до виплати суми, зокрема, не нараховано та не виплачено вихідну допомогу при звільненні у розмірі 22099,64 грн.

Зважаючи на існуючу правозастосовну практику Верховного Суду щодо вирішення подібних спорів цієї категорії (зокрема постанови від 30 березня 2021 року у справі №640/25354/19, від 19 травня 2022 року у справі №640/4264/20, від 08 вересня 2022 року у справі №420/4896/20, від 29 вересня 2022 року у справі №260/188/21, від 28 вересня 2022 року у справі №540/1820/21, від 28 грудня 2022 року у справі №640/9375/20, від 09 лютого 2023 року у справі №620/2338/20, від 20 лютого 2023 року у справі №240/9022/20, від 13 вересня 2023 року у справі №640/115/21), вимоги про стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України можуть вирішуватися одночасно з вирішенням спору про виплату вихідної допомоги відповідно до статті 44 КЗпП України.

При цьому, суд ураховує, що у постанові від 29 січня 2024 року у справі № 560/9586/22 Верховний Суд сформував наступну правову позицію.

Редакція статті 117 КЗпП України (викладена відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-ІХ (далі Закон України №2352-ІХ) набрала законної сили з 19 липня 2022 року.

Варто зауважити, що стаття 117 КЗпП України діяла і до цього часу (до змін введених Законом України № 2352-ІХ) і Верховний Суд сформував усталену практику у правозастосуванні указаних норм при вирішенні спорів щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Так, Верховний Суд неодноразово зауважував, що якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ (далі Закон України №2352-ІХ) текст статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Закон України № 2352-ІХ та, відповідно, і нова редакція статті 117 КЗпП України набрали чинності з 19 липня 2022 року.

Період стягнення середнього заробітку з 19 липня 2022 року до дня фактичного розрахунку при звільненні регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Саме тому, враховуючи постанови Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22, від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22, від 15 лютого 2024 року у справі №420/11416/23, від 22 лютого 2024 року у справі №560/831/23, від 29 лютого 2024 року у справі №460/42448/22, спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно варто поділити на 2 частини: з 31 грудня 2020 року до 18 липня 2022 року та з 19 липня 2022 року по 18 січня 2023 року включно (у межах 6 місяців, визначених у новій редакції статті 117 КЗпП України).

Згідно з довідкою Житомирської обласної прокуратури від 09 травня 2023 року №21-76вих-23, заробітна плата позивача за останні два місяці складає: 281303,89 грн за лютий 2020 року та 15924,72 грн за березень 2020 року. Відповідно, середньоденна заробітна плата позивача складає 1468,52 грн. (28130,89 + 15924,72)/30 днів.

Згідно копії наказу Житомирської обласної прокуратури від 28 квітня 2020 року №97к ОСОБА_1 звільнено з 30 квітня 2020 року.

Остаточний розрахунок з ОСОБА_1 було проведено 27.12.2022 шляхом стягнення з рахунку Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у сумі 51874, 41 грн (у тому числі податок з доходів фізичних осіб та військовий збір).

Визначаючись із кількістю днів затримки розрахунку при звільненні суд враховує, що нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді, при цьому день звільнення працівника та день остаточного проведення з ним розрахунків у цей період не включаються.

Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду викладені й постанові від 09 червня 2021 року у справі №569/11319/19.

Відтак, середній заробіток за час затримки з 01 травня 2020 року до 27 грудня 2022 року складає 973628,76 грн. (663 робочих днів х 1468,52грн.).

У свою чергу, судом ураховується, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (постанова від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 червня 2016 року у справі №6-113цс16).

Згідно вже згаданої вище постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

У цьому ж рішенні суд касаційної інстанції вказав, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2009 2015 роки можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.

Разом з тим, суд звертає увагу, що фактично зміст частини 1 статті 117 КЗпП України із набранням чинності Законом України № 2352-IX не змінився, а лише доповнився формулюванням «але не більше як за шість місяців». Отже, обмеживши з 19 липня 2022 року шестимісячним строком час, за який роботодавець має виплатити працівникові середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, законодавець як і в попередній редакції норми частини 1 статті 117 КЗпП України, не передбачав можливості зменшення його розміру. Протилежний підхід був сформований правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду з урахуванням її висновків про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності. У згаданих рішеннях суду касаційної інстанції критерій періоду затримки (прострочення) виплати такої заборгованості був лише одним з принаймні чотирьох інших. Разом з тим, такі критерії як: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум; причини тривалості невиплати заборгованості, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні фактично не скасовані та/або змінені, починаючи з 19 липня 2022 року.

Викладене, переконання суду, не дає підстави вважати неможливим з огляду на приписи частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України застосування до спірних правовідносин сформульованих Великою Палатою Верховного Суду правових позицій щодо застосування приписів статті 117 КЗпП України у редакції Закону України № 2352-IX.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2023 року у справі № 320/10877/22.

За обставин цієї справи суд уважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

У цій справі недоплачена сума вихідної допомоги при звільненні позивача становить 51874,41 гривень.

Обрахована судом відповідно до Порядку №100, сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату грошового забезпечення, становить 973628,76 грн.

Загальний розмір виплат нарахованих позивачеві при звільненні становить 136 687,33 гривень (100%), з яких 84 813,32 гривень (62%) нарахована відповідачем до виплат у квітні 2020 року при звільненні заробітна плата згідно довідки Житомирської обласної прокуратури від 30.04.2020 за №18-442вих-20 та виплачена на виконання рішення суду у справі №240/9022/20 матеріальна допомога в розмірі 51 874, 41 гривень (38 %).

Виходячи з принципу пропорційності, суд уважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 369978,93 гривень як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (32% від 973628,76 грн).

Аналогічний підхід застосований у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19.

Згідно положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд уважає, що позивач довів обставини протиправності бездіяльності відповідача щодо невиплати йому належної допомоги при звільненні та у зв`язку з цим середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Проте, виходячи з принципу пропорційності, суд уважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 369 978,93 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Підсумовуючи установлені обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що у дані справі предметом судового розгляду було питання виключно що стосувалося середнього заробітку позивача, то суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат вирішує лише в межах позовних вимог що були предметом даного розгляду.

Таким чином поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає судовий збір у сумі 840,80 грн.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Житомирської обласної прокуратури (вул. Святослава Ріхтера, 11, Житомир, 10008, ) про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги задовольнити.

Стягнути з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 369 978,93 грн.

Стягнути з Житомирської обласної прокуратури за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева