Справа № 400/1316/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 р. № 400/1316/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаМіністерства оборони України, АДРЕСА_2,
провизнання протиправним та скасування рішення №20/в від 03.11.2023, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства оборона України (далі - відповідач) про:

визнання протиправним та скасування рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене в пункті 51 протоколу засідання № 20/в від 03.11.2023, про відмову в призначені позивачу одноразової грошової допомоги, встановленої пунктом 7 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, встановлену пунктом 7 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у квітні 2023 року він був звільнений з військової служби в запас за станом здоров`я. Пізніше медико-соціальною експертною комісією було встановлено ступінь втрати працездатності позивача двадцять відсотків, про що було видано 02.10.2023 відповідну довідку. У зв`язку з цим позивач звернувся до відповідача через ІНФОРМАЦІЯ_1 із зверненням про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. Однак, відповідач відмовив йому у призначені та виплаті зазначеної допомоги, чим, на переконання позивача, відповідач порушив вимоги статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У відзиві на позовну заяву від 19.02.2024 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволенні відмовити повністю. Відзив умотивовано тим, що згідно з матеріалами заяви позивача він був звільнений з військової служби 26.04.2023, а ступінь втрати ним працездатності був встановлений 02.10.2023, тобто через понад тримісячний термін після звільнення з військової служби, а отже з порушенням строку звернення із відповідною заявою, встановленого пунктом 7 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відтак відповідач правомірно відмовив позивачу в призначені та виплаті одноразової грошової допомоги.

З цих же підстав просив відмовити у задоволенні позову у поясненнях від 27.02.2024 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не є учасником цієї справи.

Позивач правом на подання до суду відповіді на відзив не скористався.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

З огляду на вищезазначене, керуючись частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд вирішив справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

У період з 2022 року по 26.04.2023 позивач проходив військову службу та брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 16.05.2023 № 3864.

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 від 24.01.2023 № 1041 позивач мав захворювання, пов`язані з проходження з військової служби.

Відповідно до витягу з протоколу засідання 18 Регіонального військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 13.08.2023 № 3358 позивач має захворювання пов`язане із захистом Батьківщини, водночас постанову ВЛК в/ч НОМЕР_2 в довідці ВЛК від 24.01.2023 № 3864 по причинному зв`язку захворювання, з урахуванням додаткових документів - відмінено.

За результатами проведеного 02.10.2023 огляду позивача Обласним центром медико-соціальної експертизи Миколаївської області було видано довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12ААА № 076663, згідно з якою ступінь втрати професійної працездатності позивача становить 20 відсотків, причина професійної непрацездатності - захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22.11.2023 № 5007 позивачу було надіслано витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.11.2023 № 20/в (далі - Протокол № 20/в).

Відповідно до Протоколу № 20/в позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки його звільнено з військової служби 26.04.2023, а 02.10.2023 встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання (частина перша статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Згідно з підпунктом 7 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Пунктом 2 статті 162 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Відповідно до абзаців першого і другого пункту 7 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975), у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Згідно з пунктом 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Таким чином, особа, звільнена з військової служби, яка отримала захворювання під час виконання нею обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, має право на призначання і отримання одноразової грошової допомоги, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби. Призначення та виплату цієї допомоги особам, які проходили військову службу в Збройних Сил України, здійснює Міністерство оборони України.

Суд встановив, що позивача було звільнено з військової служби 26.04.2023.

За результатами проведеного 02.10.2023 огляду позивача Обласним центром медико-соціальної експертизи Миколаївської області було видано довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12ААА № 076663, згідно з якою ступінь втрати професійної працездатності позивача становить 20 відсотків, причина професійної непрацездатності - захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини.

Отже, факт отримання позивачем захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, був встановлений Обласним центром медико-соціальної експертизи Миколаївської області 02.10.2023, тобто більш чим через 5 місяців після його звільнення з військової служби.

Про причини непроходження медико-соціальної експертизи протягом трьох місяців з дня звільнення з військової служби позивач у позовній заяві нічого не зазначив. Крім цього, він не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що він об`єктивно не мав можливості звернутися до Міністерства оборони України із заявою про призначення одноразової грошової допомоги у визначений Законом строк через непереборні обставини, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій. Також позивач не довів, що вживав всіх необхідних заходів для цього (оформлення нотаріально посвідченої довіреності для представника, надсилання заяви поштою тощо).

Водночас суд за наявними матеріалами справи не встановив жодних поважних причин, які перешкоджали б позивачу пройти таку експертизу протягом трьох місяців з дня звільнення з військової служби і вчасно звернутись до відповідача.

Таким чином, позивач звернувся до відповідача через ІНФОРМАЦІЯ_1 про призначення і отримання вказаної одноразової грошової допомоги поза строком, встановленим підпунктом 7 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Тобто після спливу трьох місяців від дня звільнення з військової служби, права на отримання одноразової грошової допомоги у позивача не виникло.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 810/2517/18 і від 29.11.2021 у справі № 140/3335/19.

Відтак відповідач правомірно відмовив йому в її призначенні та виплаті.

Водночас суд відхилив посилання позивача на постанови Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 553/1642/15-ц, від 29.08.2018 у справі № 755/17365/15-ц, від 23.10.2018 у справі № 161/69/17, від 12.03.2019 у справі № 760/18315/16-а та від 20.03.2019 у справі № 456/450/16-ц, оскільки в цих справах суд не вважав завершеним строк щодо можливості звернення особи за захистом своїх соціальних і майнових прав у зв`язку з наявністю конкретних об`єктивних обставин, що перешкоджали заявнику звернутись у встановлений законодавством строк за їх захистом.

Однак, у цій справі позивач не навів жодних об`єктивних обставин, які перешкоджали йому вчасно пройти відповідну медико-соціальну експертизу та звернутись до відповідача через ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призначення та виплати вищевказаної одноразової грошової допомоги.

З огляду на вищевикладене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Міністерства оборони України (АДРЕСА_2; код ЄДРПОУ: НОМЕР_4) відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 01 квітня 2024 року