Справа № 380/17571/23
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2024 рокусправа № 380/17571/23
м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Коморного О.І., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування наказу Військової частини НОМЕР_1 .

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині №53 від 14.04.2022 року в частині п.1.404, а саме про визнання рядового ОСОБА_1 таким що прибув та перейшов у оперативне підпорядкування командира військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 та в частині п.2.404 про залучення рядового ОСОБА_1 до безпосередньої участі у здійсненні заходів з національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії в районі зосередження населеного пункту Новомиколаївка Донецької області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, 03 березня 2022 року добровільно разом із командиром взводу ст. лейтенантом ОСОБА_2 вперше прибув у пункт постійної дислокації ТрО в/ч НОМЕР_1 для виконання завдань територіальної оборони у межах Самбірської територіальної громади відповідно до Закону України «Про основи національного спротиву». Вказує, що без проходження медичного огляду, без укладення контракту добровольця та проходження медичного, професійного, психологічного відбору 03.03.2022 в присутності командира взводу старшого лейтенанта ОСОБА_3 позивачем прочитано зміст присяги зі зброєю у руках та повідомлено про зарахування до особового складу ТрО АДРЕСА_2 . Зазначає, що з 24 лютого 2022 року не отримував жодних повісток-викликів начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних, для проходження військово - лікарської комісії чи у зв`язку із призовом по мобілізації та не перебував на військовому обліку та не проходив службу у Збройних Силах України. Відповідно позивач стверджує, що ні за викликом по повістці, ні добровільно не з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_2 27.02.2022, а також не з`являвся до пункту постійної дислокації В/Ч НОМЕР_1 чи В/ЧА7173. Зазначає, що 10 квітня 2022 року командир взводу ОСОБА_2 повідомив позивачу та іншим добровольцям про необхідність передати йому військові квитки для передачі їх у стройову частину для вчинення відмітки про складання присяги та видачі зброї. 12.04.2022 зачитали наказ в якому повідомили особовий склад в/ч НОМЕР_1 , який направляється на навчання у Волинську обл. Протягом двох діб були змінені маршрути та вже 14.04.2022, особовий склад в/ч НОМЕР_1 прибув в село Привілля Донецької області на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №53 від 14.04.2022 року відповідно до бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 від 11 квітня 2022 року №43/ТрО.

Позивач зазначає, що 14 квітня 2022 року стало відомо про незаконні, на його думку, дії керівництва ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо вчинення запису від 27.02.2022 у військовому квитку про те, що позивач призваний 27.02.2022 року по мобілізації, також про присвоєння нової військово - облікової спеціальності «сапер» до складання мною присяги та без проходження військово -лікарської комісії на предмет придатності до військової служби.

Вказує, що 06 жовтня 2022 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 та просив надати для ознайомлення особову справу, а також просив надати копії мобілізаційного розпорядження, повістку керівника Територіального центру комплектування та соціальної підтримки, копію висновку військово - лікарської комісії. На дане звернення надійшла відповідь від 15.10.2022 №4/9656 про те, що позивач добровільно прибув до пункту постійної дислокації в/ч НОМЕР_4 без виклику, для проходження військової служби з метою захисту України та це унеможливило проходження військово - лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 та витребуваних документів не надали.

Вважає, що як добровольця (незаконно мобілізованого) підрозділу територіальної оборони м. Самбір командир Військової частини НОМЕР_1 не мав права направляти в зону бойових дій 14.04.2022, а відповідно наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №53 від 14.04.2022 в частині п.1.404 та п.2.404 є протиправними та підлягає скасуванню. Зазначає, що за час перебування у зоні бойових дій, відповідно до протиправного наказу з 14.04.2023, №53 по 08.09.2022 №190, шляхом обману, в супереч діючого закону України, проти його волі, позивача незаконно утримували та примушували виконувати роботи сапера, без підготовки, без спеціального навчання, ризикуючи власним життям та життям колег щодо знешкодження нерозірваних та пошкоджених боєприпасів, касет, мін, ракет, снарядів тощо, що не передбачене законодавством. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 01 серпня 2023 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі відповідно до статті 262 КАС України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому заперечив проти позовних вимог. В обґрунтування зазначив, що не погоджуючись з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_4 про його призовом по мобілізації та з наказом командира військової частини НОМЕР_1 про зарахування позивача до списків особового складку та призначення на посаду сапера-інженерно саперного взводу військової частини НОМЕР_1 позивач звернувся з позовом до Львівського окружного адміністративного суду до ІНФОРМАЦІЯ_4 та військової частини НОМЕР_1 . Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.07.2023 у справі №380/6355/23 у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено у повному обсязі. Відповідач зазначає, що проаналізувавши зміст позовної заяви позивача та аргументів наведених у ній, порівнявши її зі змістом позовної заяви позивача у справі № 380/6355/23, вважає, що наведені доводи та аргументи позивача співпадають та зводяться до того, що на його переконання він мобілізований не законно, а тому наказ командира військової частини (по стройовій частині) від 14.04.2022 №53 в частині, що його стосується є протиправним та підлягає скасуванню. Також вказує, що командир батальйону (військової частини НОМЕР_1 ) по відношенню до позивача є його прямим начальником за своїм службовим становищем та начальником за військовим званням, а останній є його підлеглими, відтак командир наділений повноваженнями віддавати накази по стройовій частині. Таким чином вважає, що оскаржуваний наказ командира військової НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.04.2022 №53 є такими, що прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в повній мірі відповідають встановленим у частини другій статті 2 КАС України критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, а відтак скасуванню в судовому порядку не підлягає, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову. Просить суд відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 15 січня 2024 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішення у справі № 380/6355/23 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів.

Ухвалою суду від 18 березня 2024 року поновлено провадження у справі.

Позивач подав клопотання про приєднання до матеріалів справи матеріалів кримінального правопорушення командирів Військової частини НОМЕР_1 .

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

встановив:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин України,

Відповідно до посвідчення Серії НОМЕР_5 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1987 року (категорія 2).

Згідно з військовим білетом (дублікат) НОМЕР_6 виданим ІНФОРМАЦІЯ_6 позивач з травня 1986 року по червень 1988 року проходив військову строкову службу.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який надалі продовжено.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідно до поіменного списку ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27.02.2022 №1/1019 позивач (порядковий номер у списку 20), як військовозобов`язаний, призваний і відправлений у складі команди № НОМЕР_1 -ТрО в розпорядження командира НОМЕР_1 -ТрО.

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27.02.2022 №10 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, в особливий період у складі команд» призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період військовозобов`язаних відповідно до поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені в склад А7371.

Відповідно до витягу із списку команди НОМЕР_1 (додаток №4 до наказу від 27.02.2022 №10) рядовий ОСОБА_1 включений у нього під номером 85.

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2022 №6 відповідно до Указу Президента України від 24.01.2022 №69/2022, директиви командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_7 » від 24.01.2022 №»М-6/т» рядового ОСОБА_1 зараховано до списку особового складу частини, на всі види забезпечення і призначено сапером інженерно-саперного взводу, запис про що внесено до військового квитка позивача.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.04.2022 №53 відповідно до бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 від 11 квітня 2022 року №43/ТрО, ОСОБА_1 , сапера інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 , вважати таким що прибув та перейшов в оперативне підпорядкування командира Військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.09.2022 № 190, рядового ОСОБА_1 , сапера інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що вибув з району введення воєнних дій (бойових) дій військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 .

Вважаючи дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.4 ч.3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII).

Частинами 1, 2, 4 - 6 статті 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан.

Указом Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Пунктом 8 цього Указу визначено, місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку:

1) своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини;

2) здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України;

3) виділення тимчасово будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів, надання послуг Збройним Силам України, Національній гвардії України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та іншим військовим формуванням України відповідно до мобілізаційних планів.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII).

Ст.1 цього Закону передбачає, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно з ч.3 ст.22 Закону №3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

За змістом п.7 цього Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

Відповідно до п.12 Положення №154 керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.

Як встановлено судом, зі змісту витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27 лютого 2022 року №6, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022, директиви командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_7 » від 24 лютого 2022 року №М-6/т рядового ОСОБА_1 призначено сапером інженерно-саперного взводу. Вважати таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків з 27 лютого 2022 року, за 3 тарифним розрядом та посадовим окладом 2640 грн на місяць, шпк «солдат», ВОС 166.

Також, у військовому квитку серії НОМЕР_6 від 16 травня 1994 року, який виданий ІНФОРМАЦІЯ_8 міститься запис про те, що позивач був призваний у Збройні Сили України на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 27 лютого 2022 року.

Крім того, з військового квитка серії НОМЕР_6 встановлено, що у такому міститься запис про те, що позивач 03 березня 2022 року прийняв присягу та ці обставини підтверджуються Списком особового складу батальйону територіальної оборони приймаючих присягу на вірність народу України.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.07.2023 у справі №380/6355/23, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2024 у справі №80/6355/23 пров. № А/857/17223/23, у задоволенні позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 від 27.02.2022 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та направлення для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 та від 27.02.2022 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та направлення для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 - відмовлено у повному обсязі.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом пунктів 4-7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення №1153/2008) громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.

Згідно з п.12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу», далі - Закон №2232-ХИ.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону №2232-ХП позивач набув статусу військовослужбовця і у подальшому почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до статті 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут), єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником. Статтею 32 Статуту також передбачено, що підполковник за своїми військовим званням є начальниками для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу. Також, відповідно до статті 101 Статуту, командир батальйону підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону.

Таким чином, командир батальйону підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону.

Отже, командир батальйону (військової частини НОМЕР_1 ) по відношенню до позивача є його прямим начальником за своїм службовим становищем та начальником за військовим званням, а останній є його підлеглими.

Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Згідно зі ст. 36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до пункту 2.2.4. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, яка затверджена наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 №124, далі -Інструкція №124, у військових частинах (установах) Збройних Сил України видаються накази командира (керівника) військової частини (установи) (по стройовій частині).

Підсумовуючи викладене, слід виснувати, що командир військової частини НОМЕР_1 відповідно до наведеного законодавства наділений повноваженнями віддавати накази по стройовій частині.

З наведеного можна дійти висновку, що оскаржуваний наказ №53 від 14.04.2022 прийнятий відповідно до норм чинного законодавства, прийняття такого належить до компетенції відповідача, будь-яких порушень з боку відповідача щодо його прийняття судом не встановлено.

Також варто зазначити, що відповідно ч.5 ст.22 Закону №3543-ХІІ особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Директивою Головнокомандувача Збройних Сил України №300/1/С/744 від 24.02.2022, визначено, що під час проведення загальної мобілізації ступінь придатності до військової служби громадян, які призначені (призначаються) на доукомплектування військових частин, Сил територіальної оборони Збройних Сил України, здійснюється в обсязі тілесного огляду шляхом опитування скарг та заяв. У разі зазначення скарг громадянин направляється до відповідного медичного спеціаліста для визначення ступеня придатності до військової служби.

Тобто, підставою для направлення на медичний огляд є звернення військовозобов`язаного.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи та аргументи учасників справи не мають значення для правильного вирішення спору по суті, не впливають на встановлені в ході розгляду справи обставини і не спростовують викладених висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи усі вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Відповідно до положень статті 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

ухвалив:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування наказу Військової частини НОМЕР_1 - відмовити повністю.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 02.04.2024.

СуддяКоморний Олександр Ігорович