Справа № 420/34350/23
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 квітня 2024 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Токмілової Л.М., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» до Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення щодо визначення (коригування) митної вартості товару,-

ВСТАНОВИВ :

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» до Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби, в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000829/2 від 05.12.2023 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.03.2024 року адміністративний позов Приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» до Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення щодо визначення (коригування) митної вартості товару задоволено.

Питання розподілу судових витрат на правничу допомогу в рішенні суду від 20.03.2024 року вирішено.

25.03.2024 року від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Одеської митниці судові витрати на залучення перекладача у розмірі 1 000,00 грн. та судові витрати на правову допомогу у розмірі 18 700,00 грн. Зазначає, що звернення до суду з заявою про прийняття додаткового рішення та надання відповідних документів обумовлено тим, що на час подання позову позивач не мав повного переліку документів, частина з них була складена після подання позову та прийняття рішення, також на час подання позову позивач не міг знати повного розміру судових витрат, оскільки під час розгляду справи вони могли збільшитись чи зменшитись відносно заявленого у позові орієнтованого розрахунку.

28.03.2024 року від Одеської митниці надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому представник відповідача просить суд відмовити у стягненні витрат на здійснення перекладу документів та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення з огляду на наступне.

Частинами 2-5 ст.134 КАС України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами частини 6, 7 даної статті у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотання про стягнення витрат на правову допомогу є певною процесуальною дією, а отже має заявлятися у відповідності до приписів Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З аналізу викладених норм вбачається, що сторона має право на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката, складові якої визначаються частиною 3 статті 134 КАС України. Водночас, необхідною умовою для відшкодування цих витрат є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, у строки, визначені частиною 7 статті 139 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року по справі №810/1502/18.

Дана справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку ст.262 КАС України.

Частина 2 статті 262 КАС України встановлює, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 3 цієї статті якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, зважаючи на категорію даної справи, усі необхідні процесуальні дії мали бути вчинені позивачем протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Провадження в даній справі відкрито ухвалою суду від 18.12.2023 року.

У позовній заяві позивачем повідомлено про попередній орієнтований розмір витрат.

Суд зазначає, що рішення у даній справі ухвалено судом 20.03.2024 року.

Проте, заяву про ухвалення додаткового рішення позивачем подано лише 25.03.2024 року, тобто з порушенням строку встановленого ч. 7 ст. 139 КАС України.

Суд зауважує, що однією з засад адміністративного судочинства є закріплений в статті 9 КАС України принцип змагальності сторін, тобто в свободі надані ними суду своїх доказів і у доведені судом їх переконливості.

Як вбачається зі статті 134 КАС України, цей принцип дотримується і в питанні розподілу судових витрат, що закріплено в можливості однієї сторони просити ці витрати відшкодувати, а іншої сторони просити зменшити їх розмір.

Отже, подання представником позивача заяви про ухвалення додаткового рішення поза межами строку розгляду справи є порушенням не лише процесуальної дисципліни, а і права іншої сторони на висловлення своєї позиції та подання своїх доводів.

Крім того, суд звертає увагу, що за загальним правилом частини першої статті 143 КАС України питання щодо судових витрат суд вирішує у рішенні, постанові або ухвалі.

Як виключення з цього правила, частиною 3 цієї статті передбачено можливість вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Однак, така можливість допускається лише за наявності поважних причин неможливості надати до закінчення судового розгляду докази понесених судових витрат.

Таким чином, для вирішення питання про судові витрати після завершення розгляду справи та постановлення судового рішення судам необхідно було з`ясувати наявність для цього поважних причин, які б перешкоджали позивачу подати докази їх понесення до закінчення судових дебатів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року по справі №1640/2913/18.

Будь-яких обґрунтувань поважності причин, які перешкоджали до закінчення судового розгляду надати докази понесених судових витрат представником позивача не зазначено.

Крім того, суд звертає увагу, що всі додані документи до заяви про ухвалення додаткового рішення складені до ухвалення судового рішення у даній справі, квитанція про сплату витрат на переклад документів у розмірі 1000 грн. складена 26.12.2023 року, а квитанція про оплату професійної правничої допомоги у розмірі 18700 грн. складена 14.12.2023 року.

Таким чином, до ухвалення судового рішення у позивача були наявні докази про понесені ним судові витрати, однак під час розгляду справи такі не надавалися, тому судом у рішення суду від 20.03.2024 року вирішено питання стосовно розподілу судових витрат, виходячи з матеріалів справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а відтак підстави для ухвалення додаткового рішення відсутні.

Відповідно до ч.4 ст.252 КАС України, про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

З урахуванням викладеного, а також враховуючи те, що представником позивача не надано належних та достатніх доказів на підтвердження поважності причин неподання до закінчення судового розгляду доказів понесених судових витрат, а також вирішення питання розподілу судових витрат у рішенні від 20.03.2024 року, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» до Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення щодо визначення (коригування) митної вартості товару, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення тексту судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Токмілова Л.М.