Справа № 380/20406/23
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 рокусправа № 380/20406/23

Львівський окружний адміністративний суд в складі судді Желік О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити пенсії та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області з вимогами:

- визнати протиправними дії Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області щодо відмови в прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства;

- зобов`язати Головне управління державної міграційної служби України у Львівській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 12.05.2023 року та задовольнити, заявлені в ньому прохання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.08.2020 року позивач був документований тимчасовим посвідченням громадянина України № НОМЕР_1 , терміном дії до 25.08.2022 року. При поданні документів на набуття громадянства України позивачем, у відповідності до присів ст. 8 Закону України № 2235-ІІІ «Про громадянство України» та Порядку провадження заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215, окрім іншого, було подано зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Позивач зазначає, що для реалізації взятого на себе зобов`язання щодо виходу з російського громадянства позивач, як особа що має постійне місце проживання в Україні, неодноразово звертався до консульства рф. Крім того, ним у 2021 році подано до Генерального консульства російської федерації у Львові заяву про вихід з громадянства рф, сплачено консульський збір за оформлення виходу з громадянства рф. Заява позивача була прийнята Генеральним консульством рф у Львові, зареєстрована за № 270023349, мала бути розглянута у строк до 6 місяців. Підтвердженням даного факту є довідка Генерального консульства рф у Львові від 25.11.2021.

Водночас позивач вказує, що завершити процедуру виходу з громадянства російської федерації він не зміг з незалежних від нього причин, оскільки 24.02.2022 росія здійснила широкомасштабну військову агресію проти України, за наслідком чого в Україні Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан, який діє по теперішній час. Всі дипломатичні відносини з російською федерацією розірвано, консульські та дипломатичні установи російської федерації припинили свою роботу в Україні на невизначений термін (що є загальновідомим фактом).

Як зазначає позивач, він неодноразово звертався до ГУ ДМС України у Львівській області та ДМС України з питання існування незалежних від нього причин неможливості виходу з громадянства російської федерації, подавав декларацію про відмову від громадянства, звертався за роз`ясненням як йому діяти в даній ситуації. Однак у відповідь на свої звернення отримував поверхневі роз`яснення норм законодавства України з повідомленням про відсутність підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства. Крім того, позивач намагався отримати інформацію від Мінюста росії та вчиняв активні дії щодо моніторингу стану розгляду поданої ним заяви про вихід з громадянства російської федерації. Однак позитивного результату та конструктивної інформації не отримав.

Не маючи іншої можливості завершити процедуру виходу з громадянства російської федерації, позивач, в порядку визначеному в абз. 5 ст. 8 Закону України «Про громадянство», 12.05.2023 подав декларацію про відмову від іноземного громадянства та просив надати йому паспорт громадянина України. Відповідач подану декларацію не прийняв, про що повідомив позивача листом № К-384/6/4601-23/4601.3.7/7147-23 від 12.06.2023.

Позивач звертає увагу на те, що вийти з громадянства рф шляхом звернення до дипломатичних представництв рф на території інших країн позивач не міг, оскільки процедура виходу з громадянства рф згідно російського законодавства, потребує подання документу, що підтверджує дозвіл уповноваженого органу іноземної держави на проживання в цій державі (у випадку відсутності цих даних в паспорті заявника). А оскільки позивач постійно проживає на території України, звернутися та вийти з громадянства рф на території інших країн (не рф та України) де є дипломатичні представництва рф позивач не міг, адже не мав можливості надати документ на підтвердження дозволу на проживання в цій державі.

Наголошує на тому, що консульські установи країни-агресора, що розміщені на території України, станом на сьогодні закриті та не функціонують, що унеможливлюють отримання документа про припинення громадянства.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву, в якому представник щодо задоволення позову заперечила та вказала, що позивач помилково вважає подане довільної форми звернення саме декларацією про відмову від іноземного громадянства. Повідомляє суд, що наказом Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження зразків документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, та журналів обліку» від 16.08.2012 № 715, затверджено форму Декларації про відмову від іноземного громадянства (форма 45) в якій наведено п`ять підстав незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства). Відтак, при подачі декларації особі необхідно заповнити відповідний пункт з посиланням на конкретні причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства. Натомість, позивач подав, як він помилково називає «декларацію» про відмову від іноземного громадянства в довільній формі, а не встановленої форми 45 згідно Наказу № 715, а тому така розглядалась відповідачем не як Декларація про відмову від іноземного громадянства згідно форми 45 Наказу №715, а як звернення, яке надійшло на розгляд в порядку Закону України «Про звернення громадян». Відповідно ГУ ДМС у Львівській області надав відповідь на дане звернення позивачу листом №К-384/6/4601- 23/4601.3.7/7147-23 від 12.06.2023 у повній відповідності з чинним законодавством.

Також представник відповідача зазначила, що позивач пропустив 2-річний строк виконання взятого ним зобов`язання про припинення іноземного громадянства, який сплив 13.02.2022. Окрім цього повідомляє суд про те, що з моменту реєстрації позивача громадянином України від 13.02.2020 до закінчення строку дії тимчасового посвідчення громадянина України 25.08.2022 (продовження строку дії якого не передбачено чинним законодавством), а це протягом більше двох років, позивач не звертався до відповідача із заявами, в яких би інформував а також не надавав будь-яких доказів звернення до консульства російської федерації про намір вийти із громадянства російської федерації та не надавав жодних доказів щодо неможливості вийти із громадянства цієї держави.

Ухвалою судді від 12.09.2023 в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином російської федерації, 19.11.2019 підписано зобов`язання припинити іноземне громадянство, яким він зобов`язався протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України припинити громадянство (підданство) російської федерації і подати до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) російської федерації, виданий уповноваженим органом цієї держави. У разі неотримання ним з незалежних від нього причин документа про припинення громадянства (підданства) російської федерації, зобов`язався подати декларацію про відмову від громадянства (підданства) цієї держави і повернути національний паспорт громадянина російської федерації до уповноваженого органу цієї держави.

Згідно довідки №68 про реєстрацію особи громадянином України, виданої Головним управління ДМС України у Львівській області 13.02.2020, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Капустін Яр-1 Астраханської області рф, згідно з рішенням ГУ ДМС України у Львівській області від 13.02.2020 набув громадянство України на підставі ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України». Відповідно до законодавства зазначена особа є громадянином України з 13.02.2020.

Тимчасовим посвідченням громадянина України № НОМЕР_2 від 25.08.2020, підтверджується належність ОСОБА_1 до громадянства України.

Позивач звернувся до Головного управління ДМС України у Львівській області із декларацією, у якій зазначив про зобов`язання повернути паспорт громадянина російської федерації до уповноважених органів російської федерації при першій фізичній нагоді, не користуватися правами громадянина російської федерації і не виконувати обов`язків, передбачених її законодавством для громадян (підданих) цієї держави.

Листом Головного управління ДМС України у Львівській області №К-384/6/4601-23/4601.3.7/7147-23 від 12.06.2023 позивача повідомлено, зокрема, про те, що звернення аналогічного змісту вже неодноразово розглядались управлінням, за результатами яких позивача було інформовано листами. При отриманні тимчасового посвідчення громадянина України у відділі з питань громадянства Головного управління йому було роз`яснено про необхідність виконання зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Вважаючи протиправними дії відповідача, які полягають у відмові в прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір суд керується таким.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-III (далі Закон №2235-III).

Статтею 1 Закону №2235-III, зокрема, встановлено, що громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України; декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Статтею 6 Закону №2235-III встановлено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з пунктом 2 частини 1 вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №2235-ІІІ, особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Згідно з частиною 5 статті 8 Закону № 2235-III, іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2235-III, зобов`язання припинити іноземне громадянство це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Згідно з частиною 8 статті 8 Закону №2235-III, особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Частиною 1 статті 1 Закону №2235-III передбачено, що декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №2235-III, іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 9 Закону № 2235-III, однією з умов прийняття до громадянства України, зокрема, є подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Відповідно до частина 1 статті 1 Закону №2235-III незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства - є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України.

Окрема категорія заявників, що визначена частиною 6 статті 8 Закону №2235-III мають право замість зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) подати інші документи, а саме: декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яку визнано біженцем або якій надано притулок в Україні; заяву про зміну громадянства у випадку, якщо особа є громадянином держави, з якою Україна уклала міжнародний договір, що передбачає припинення особою громадянства цієї держави одночасно з набуттям громадянства України; декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка в установленому законодавством України порядку уклала контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України, та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя; декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя; декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка зазнала переслідувань, разом із документом, що підтверджує переслідування.

Суд встановив, що позивач не відноситься до зазначеного вище переліку окремих категорій осіб, а тому при оформленні набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України ним було подано зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до рішення ГУ ДМС України у Львівській області від 13.02.2020, ОСОБА_1 з 13.02.2020 набув громадянства України на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», що підтверджується довідкою №68 від 13.02.2020.

Позивач 13.08.2020 документований тимчасовим посвідченням громадянина України № НОМЕР_2 від 25.08.2020.

Як зазначено вище, у зв`язку із набуттям громадянства України позивач підписав зобов`язання про припинення громадянства російської федерації протягом двох років з моменту набуття громадянства України (тобто з 13.02.2020) та подання до уповноваженого міграційного органу України документу про припинення громадянства російської федерації.

У випадку неотримання позивачем з незалежних від нього причин документа про припинення громадянства російської федерації, ОСОБА_1 зобов`язався подати декларацію про відмову від громадянства російської федерації та повернути національний паспорт громадянина російської федерації до уповноваженого органу цієї держави.

Суд резюмує, що, позивач, отримавши довідку №68 від 13.02.2020 про реєстрацію його громадянином України з 13.02.2020 та отримавши тимчасове посвідчення громадянина України строком дії до 25.08.2022, зобов`язаний був до 13.02.2020 подати до Головного управління ДМС України у Львівській області документ про припинення громадянства російської федерації.

Водночас з матеріалів справи суд встановив, що фактично вживати дії щодо припинення російського громадянства ОСОБА_1 почав лише в листопаді 2021 року, тобто за 3 місяці до спливу строку взятого ним 19.11.2019 зобов`язання.

Згідно довідки, виданої генеральним консульством російської федерації у місті Львові від 25.11.2021, заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду і зареєстрована за номером 270023349. Строк розгляду заяви щодо громадянства до 6 місяців.

Таким чином суд відзначає, що за наслідком особистої легковажності позивача, ним було пропущено 2-річний строк на подання до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області документу, який би підтвердив припинення ним громадянства російської федерації.

Окрім цього, у строк до 13.02.2020 позивачем також не було подано до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області й декларації про відмову від громадянства іноземної держави, чи будь-яких інших заяв щодо неможливості вийти з громадянства російської федерації.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 30.06.2022 у справі №280/7910/20, якщо позивач вважає наявність незалежної від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, то він повинен був у будь-який спосіб повідомити про це відповідача.

На підставі наведеного суд доходить висновку про відсутність станом на момент звернення позивача із декларацією від 12.05.2023 у Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області підстав для прийняття такої декларації.

При цьому суд не бере до уваги твердження позивача про введення на території України воєнного стану, розірвання дипломатичних відносин з російською федерацією та припинення діяльності усіх її консульських установ, оскільки відповідний 2-річний строк на подання до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області документу про припинення громадянства російської федерації сплив ще до початку повномасштабного вторгнення.

Принагідно суд також звертає увагу й на те, що ОСОБА_1 12.05.2023 подано до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області декларацію, яка не відповідає затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження зразків документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, та журналів обліку» від 16.08.2012 № 715 формі.

Згідно зразка декларації про відмову від іноземного громадянства (форма 45), така, зокрема, містить вичерпний перелік причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства).

Як вбачається з поданої позивачем декларації, така не містить назви декларації, зазначення точної причини неотримання документа про припинення громадянства російської федерації, дати її подання та підпису ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою звернення до суб`єкта владних повноважень за адміністративною послугою, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим. Разом з тим, правовій оцінці підлягає відповідь на звернення особи в контексті того чи є це рішенням суб`єкта владних повноважень, яке може бути оскаржено до адміністративного суду.

З огляду на те, що позивач не звертався до відповідача із заявою, сформованою відповідно до вимог чинного законодавства, тому розгляд заяви позивача відповідно до Закону України «Про звернення громадян» з роз`ясненням законодавчо визначеного алгоритму дій, не є порушенням прав позивача з боку відповідача.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 07 листопада 2018 року у справі №820/3327/16, від 29 листопада 2019 року у справі №260/1414/18.

Таким чином, суд відзначає, що розглянувши декларацію позивача в порядку, встановленому для розгляду звернень громадян Законом України «Про звернення громадян», Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що свідчить про необґрунтованість поданого позивачем адміністративного позову.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.