Справа № 380/25571/23
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2024 рокусправа №380/25571/23
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Кухар Н.А. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

До Львівського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) в якому просить :

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати - індексації грошового забезпечення за 1 січня 2016 року - 17 листопада 2017 років, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років за період з 2014 по 2015 роки, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2017 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, з урахуванням усіх щомісячних додаткових грошових винагород та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми у розмірі 65954,36 гривень, за весь час затримки такої виплати з 1 січня 2016 року по день її фактичної виплати - 26 серпня 2022 року та щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату індексації грошового забезпечення за період із 17.11.2017 по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення, тобто по 26.08.2022 року, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, з урахуванням усіх щомісячних додаткових грошових винагород та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми у розмірі 65954,36 гривень з 17.11.2017 року із розрахунку 254,79 гривень в день.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати - індексації грошового забезпечення за 1 січня 2016 року - 17 листопада 2017 років, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років за період з 2014 по 2015 роки, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2017 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, з урахуванням усіх щомісячних додаткових грошових винагород та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми у розмірі 65954,36 гривень, за весь час затримки такої виплати з 1 січня 2016 року та 17 листопада 2017 року по день їх фактичної виплати - 21 травня та 27 серпня 2021 року, 26 серпня 2022 року та 29 вересня 2023 року;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату індексації грошового забезпечення за період із 17.11.2017 по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення - 26.08.2022 та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, з урахуванням усіх щомісячних додаткових грошових винагород та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми у розмірі 65954,36 гривень за період із 17.11.2017 по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення - 29.09.2023 із розрахунку 254,79 гривень в день, із одночасною компенсацією при виплаті сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач має право на виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років за період з 2014 по 2015 роки, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2017 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, з урахуванням усіх щомісячних додаткових грошових винагород та індексації грошового забезпечення, незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Також, позивач зазначає, що відповідачем не проведено своєчасно розрахунок при звільненні. Вказує, що оскільки відповідачем на день виключення зі списків особового складу не проведено повного розрахунку при звільненні з військової служби, позивач набула право на виплату середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні відповідно до статей 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Ухвалою судді від 06 листопада 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу час для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення з даним позовом до суду та доказів на підтвердження поважності причин його пропуску суду; доказів відмови відповідача у виплаті компенсації втрати частини грошових доходів.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року продовжено розгляд справи.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року витребувано від Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчену довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за вересень - жовтень 2017 року.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками було надіслано одержувачу - Військовій частині НОМЕР_1 , в його електронний кабінет 08.11.2023 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Станом на дату винесення судом рішення відзиву на позовну заяву або заяви про визнання позову від відповідача не надходило.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №101-PC від 13.11.2017 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за підп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту), з урахуванням підпункту «ї» (які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №251 від 17.11.2017 з 17.11.2017 позивачку виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Оскільки, військовою частиною не проводилось нарахування та виплата індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 17.11.2017, позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року у справі №380/10173/20 позов задоволено частково - визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 17.11.2017; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 17.11.2017 відповідно до вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078; в іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2016-2017 роки протиправною, позивач звернулася з відповідним позовом до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року у справі №380/10555/20 позов задоволено повністю - визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за період з 2016 по 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

При звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу відповідач не нарахував та не виплатив позивачці грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як матері двох дітей віком до 15 років на підставі статті 19 Закону України «Про відпустки», що і стало підставою для звернення до суду з позовом.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року у справі №380/425/21 позов задоволено повністю - визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягала у нездійсненні нарахування та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як військовослужбовцю-жінці, працювала і мала двох дітей віком до 15 років за період з 2014 по 2015 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, 17.11.2017; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років за період з 2014 по 2015 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, 17.11.2017.

Військова частина НОМЕР_1 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 у справі № 380/10173/20, нарахувала та виплатила позивачу індексацію грошового забезпечення у сумі 4410,63 грн., при цьому для її нарахування за період з січня 2016 року по листопад 2017 року застосувала «базовий» місяць - липень 2015 року, що підтверджується листом відповідача від 16.09.2021 та розрахунком індексації грошового забезпечення, наявних в матеріалах справи.

Не погоджуючись з розміром нарахованої та виплаченої індексації, позивач звернулася з адміністративним позовом до суду.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року у справі №380/425/21 позов задоволено частково - визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 17.11.2017, з урахуванням липня 2015 року, як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення («базового» місяця); зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 17.11.2017, з урахуванням січня 2008 року, як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення («базового» місяця), із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004, з урахуванням виплачених сум; у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

На виконання Рішень Львівського окружного адміністративного суду: від 04.03.2021 у справі № 380/10555/20, № 380/425/21, від 13.12.2021 №380/17180/21 які набрали законної сили відповідачем зараховано на картковий рахунок позивача кошти у сумі:

- 5428,79 грн за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2017 рік ;

- 3877,71 грн за невикористані календарні дні додаткової відпустки як військовослужбовцю - жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років за період з 2014 по 2015 роки;

- 63712,33 грн індексація грошового забезпечення з 01.01.2016 по 17.11.2017.

Позивач вважаючи, що відповідач зобов`язаний провести перерахунок грошового забезпечення, тому звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року у справі №380/12449/22 задоволено частково - визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з військової служби з урахуванням усіх щомісячних додаткових грошових винагород та індексації грошового забезпечення; визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати : індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року - 17 листопада 2017 року, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років за період з 2014 по 2015 роки та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2017 роки; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, з урахуванням усіх щомісячних додаткових грошових винагород та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми та із одночасною компенсацією при виплаті сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років за період з 2014 по 2015 роки за період з 17.11.2017 по день фактичної її виплати; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2017 роки за період з 17.11.2017 по день фактичної її виплати; стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в сумі 35237,02 грн (тридцять п`ять тисяч двісті тридцять сім гривень, 2 копійки); в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку,.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року у справі №380/12449/22 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 задоволено частково - Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року у справі № 380/12449/22 скасовано та прийнято постанову, якою позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з військової служби з урахуванням усіх щомісячних додаткових грошових винагород та індексації грошового забезпечення; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, з урахуванням усіх щомісячних додаткових грошових винагород та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми та із одночасною компенсацією при виплаті сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

16 серпня 2023 року позивач скерувала до відповідача заяву з проханням нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати - індексації грошового забезпечення за 1 січня 2016 року - 17 листопада 2017 років, за весь час затримки такої виплати з 01 січня 2016 року по день її фактичної виплати, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років за період з 2014 по 2015 роки та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2017 роки за весь час затримки такої виплати з 01 січня 2016 року по день її фактичної виплати - 21 травня та 27 серпня 2021 року та 26 серпня 2022 року.

04 жовтня 2023 року позивач скерувала до відповідача заяву з проханням нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати - індексації грошового забезпечення за 1 січня 2016 року - 17 листопада 2017 років, за весь час затримки такої виплати з 01 січня 2016 року по день її фактичної виплати, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років за період з 2014 по 2015 роки та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2017 роки, а також перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, з урахуванням усіх щомісячних додаткових грошових винагород та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми за весь час затримки такої виплати з 01 січня 2016 року та 17 листопада 2017 року по день їх фактичної виплати - 21 травня та 27 серпня 2021 року, 26 серпня 2022 року та 29 вересня 2023 року.

Відповідач заяви ОСОБА_1 про нарахування та виплату компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, не розглянув.

Позивач вважає, що має право на виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою и щомісячної додаткової грошової винагороди, у зв`язку з чим звернувся з цим позовом до суду.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159).

Статтею 1 Закону №2050-ІІІ визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтею 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: - пенсії; - соціальні виплати; - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до норм статей 3,4 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до статті 6 Закону №2050-III компенсацію виплачують за рахунок власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету.

З метою реалізації Закону №2050-ІІІ Кабінет Міністрів України 21.02.2001 прийняв постанову №159, якою затвердив Порядок №159.Порядок№159 поширює свою діюча підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року (пункт 2 Порядку №159). Компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений дохід, чи виплачений і коли виплачений цей дохід. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 14.05.2020 у справі №816/379/16, від 30.09.2020 у справі №280/676/19, від 13.09.2021 у справі №639/3140/17, від 15.10.2020 у справі №240/11882/19 та від 29.04.2021 у справі №240/6583/20.

Судом встановлено, що фактична остаточна виплата позивачу доходу (індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка працювала і мала двох дітей віком до 15 років та за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби) відбулась 29 вересня 2023 року.

Згідно зі ст. 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати затримки виплати доходів.

З огляду на це, необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період затримки її виплати на один і більше календарних місяців по дату фактичної виплати.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні із одночасною компенсацією при виплаті сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004, суд зазначає наступне.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №101-PC від 13.11.2017 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за підп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту), з урахуванням підпункту «ї» (які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №251 від 17.11.2017, позивачку з 17.11.2017 року виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Остаточний розрахунок з позивачем проведено на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року у справі №380/12449/22 відповідач нарахував та виплатив позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, з урахуванням усіх щомісячних додаткових грошових винагород та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми та із одночасною компенсацією при виплаті сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 у розмірі 65954,36 грн., що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку, наявною в матеріалах справи.

Позивач вважаючи, що відповідач зобов`язаний виплатити йому середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.11.2017 по 29.09.2023, звернувся з даним позовом до суду.

При вирішенні спору в цій частині позовних вимог, суд керується наступним.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 Закон № 2011-XII).

Статтею 116 Кодексу законів про працю України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Вказаними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

За змістом частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 Кодексу законів про працю України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 Кодексу законів про працю України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 Кодексу законів про працю України).

Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 Кодексу законів про працю України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Відтак Велика Палата підсумувала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення.

Також зазначено про те, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Крім того, оскільки відповідач не провів з позивачем при звільнення з військової служби остаточний розрахунок, позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 та від 13.05.2020 у справі №810/451/17 (провадження № 11-1210апп19).

Разом з тим, 19 липня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX.

Вказаним Законом, зокрема, внесені зміни до Кодексу законів про працю України, частину першу та другу статті 117 викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Таким чином, спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності Законом № 2352-IX 19 липня 2022 року, та після набрання чинності цим законом.

Період з 17.11.2017 до 18.07.2022 регулювався редакцією статті 117 КЗпП України, яка не встановлювала обмеження строку щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. До цього періоду, в разі існування істотного дисбалансу між сумою коштів, яку прострочив роботодавець, і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати, може застосувати принцип співмірності.

Проте, період з 19.07.2022 до 29.09.2023 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

У постановах Верховного Суду від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22 суд касаційної інстанції вказав, що до періоду після 19 липня 2022 року практику Верховного Суду щодо пропорційності виплат застосовувати недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням приписів статті 117 КЗпПУ та правових позицій Верховного Суду в подібних правовідносинах, суд зазначає, що відшкодування, передбачене цією статтею, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин.

Суд зазначає, що остаточний розрахунок з позивачем мав бути проведений 17.11.2017 року в день звільнення.

Натомість належні до виплати суми в загальному розмірі 65954,36 грн. були виплачені лише 29 вересня 2023 року.

Судом встановлено, що днем звільнення позивача є 17.11.2017, а тому першим днем затримки є 18.11.2017.

Щодо кінцевого строку проведення розрахунку, суд встановив, що такий проведено 29.09.2023, а тому останнім днем є 28.09.2023.

Таким чином суд приходить висновку, що період затримки розрахунку при звільненні слід розділити: з 18.11.2017 по 18.07.2022 - 1704 дні та з 19.07.2022 по 28.09.2023 - 437 днів.

Суд зазначає, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 Порядку № 100).

Відповідно до довідки про доходи №4231/3 від 28.03.2024 року, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , грошове забезпечення позивача у вересні 2017 року становило 9448,21 грн. та у жовтні 2017 року - 9448,21 грн.

Кількість календарних днів служби позивача у вересні - жовтні 2017 року становила 61 день.

Відтак, для обчислення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні необхідно застосовувати показник 309, 77 грн./день (9448,21 грн. + 9448,21 грн./61 календарний день).

З огляду на зазначене, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 18.11.2017 по 18.07.2022 становить 527848,08 грн. (309,77 грн. х 1704 днів).

При задоволенні позову суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності до подібних правовідносин викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 806/345/16, від 18.07.2018 у справі № 825/325/16, від 04.04.2018 у справі №524/1714/16-а.

Зокрема, істотність частки одноразової грошової допомоги в порівнянні з середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 65954,36 грн./ 527848,08 грн. (сума одноразової грошової допомоги / середній заробіток за час затримки розрахунку) = 0,12.

Таким чином сума, яка підлягає відшкодуванню за період з 18.11.2017 по 18.07.2022 становить: 309,77 грн. (середня заробітна плата позивача за один робочий день) х 0,12 (частка одноразової грошової допомоги) х 1704 (кількість днів затримки розрахунку, які підлягають відшкодуванню) = 63341,76 грн.

Отже з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу = 63341,76 грн.

В свою чергу за період з 19.07.2022 по 28.09.2023, з урахуванням законодавчого обмеження компенсації 6-місячним строком (з 19.07.2022 по 18.01.2023 - 184 дні), та правових висновків Верховного Суду в подібних правовідносинах, належна сума за час затримки розрахунку позивачу становить 56997,68 грн. (184 дні*309,77 грн.).

Відтак, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який належить до виплати позивачеві,складає 120339,44 грн. (63341,76 грн. + 56997,68 грн.)

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з Військової частини Військової частини НОМЕР_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 120339,44 грн.

Щодо позовної вимоги про виплату одночасно разом із виплатою позивачу середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає наступне.

Порядком №44 передбачена щомісячна грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби.

У відповідності до абз.1 п.2 Порядку №44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Згідно з п.4 Порядку №44, виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Суд зазначає, що середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні не є частиною грошового забезпечення військовослужбовців, адже за своєю правовою природою така виплата фактично є компенсацією за протиправні дії чи бездіяльність роботодавців та додатковою гарантією працівників, тому така не пов`язана з виконанням позивачем обов`язків військової служби, а відтак і не підпадає під випадки виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, які визначені Порядком №44.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки відповідач не спростував належними доказами право позивача на отримання вказаної виплати, позов слід задоволити частково.

Щодо питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

За наслідками розгляду даної справи розподіл судових витрат у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - задоволити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 16.08.2023 року та 04.10.2023 року про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути заяви ОСОБА_1 від 16.08.2023 року та 04.10.2023 року про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та за наслідками розгляду прийняти рішення про виплату компенсації або відмову у її виплаті.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (в частині невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні) в розмірі 120339 (сто двадцять тисяч триста тридцять дев`ять) грн. 44 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяКухар Наталія Андріївна