Справа № 240/27606/23
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Житомир

справа № 240/27606/23

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

1) - визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яка виявилася у незарахуванні навчання до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дотриманням порядку, встановленого статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та із врахуванням п. 2.16 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29 липня 1993 року, а саме у незарахуванні на підставі його трудової книжки часу навчання в Державній агроекологічній академії України з 22 червня 2000 року по 30 червня 2000 року до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію;

- зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати навчання до стажу роботи, який дає право ОСОБА_1 на трудову пенсію відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дотриманням порядку, встановленого статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та із врахуванням п. 2.16 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29 липня 1993 року, а саме зарахувати на підставі його трудової книжки час навчання в Державній агроекологічній академії України з 22 червня 2000 року по 30 червня 2000 року до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію;

2) - визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яка виявилася у ненаданні ОСОБА_1 на його звернення від 8 серпня 2023 року за номером ГЛ-15980416, у повній відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян», роз`яснення з посиланням на пункти Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників із зазначенням: в чому ж саме полягає неправильність записів у його трудовій книжці підтвердження періоду його навчання у відповідності до п. 2.16 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та в якій саме конкретній редакції має бути зміст першого та другого запису в його трудовій книжці; в якій саме редакції мав бути сформований Державною агроекологічною академією України у відповідності до п. 2.16 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників перший запис в його трудовій книжці, для того щоб стаж навчання був зарахований з 19 липня 1995 року, а не з 1 вересня 1995 року; в якій саме редакції мав бути сформований Державною агроекологічною академією України у відповідності до п. 2.16 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників другий запис в його трудовій книжці, для того щоб стаж навчання був зарахований до 30 червня 2000 року включно, а не до 21 червня 2000 року з метою реалізації права ОСОБА_1 на підтвердження періоду навчання у відповідності до п.2.16 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників;

- зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у повній відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» надати відповідь на звернення ОСОБА_1 від 8 серпня 2023 року за номером ГЛ-15980416, роз`яснивши йому з посиланням на пункти Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників із зазначенням: в чому ж саме полягає неправильність записів у його трудовій книжці підтвердження періоду його навчання у відповідності до п.2.16 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та в якій саме конкретній редакції має бути зміст першого та другого запису в його трудовій книжці; в якій саме редакції мав бути сформований Державною агроекологічною академією України у відповідності до п. 2.16 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників перший запис в його трудовій книжці, для того щоб стаж навчання був зарахований з 19 липня 1995 року, а не з 1 вересня 1995 року; в якій саме редакції мав бути сформований Державною агроекологічною академією України у відповідності до п.2.16 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників другий запис в його трудовій книжці, для того щоб стаж навчання був зарахований до 30 червня 2000 року включно, а не до 21 червня 2000 року.

3) визнати право ОСОБА_1 на відшкодування шкоди в сумі розміром 5000 грн, завданої йому протиправною бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на його користь 5000 грн на відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 10.02.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про зарахування до його страхового стажу періоду навчання у Державній агроекологічній академії України з 19.07.1995 по 30.06.2000 на підставі записів трудової книжки, у відповідь на яку отримав лист з посиланням на п."д" ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Вважає, що період навчання у вищому навчальному закладі включає період з дати зарахування до навчального закладу до дня відрахування з такого.

На думку позивача, територіальний орган Пенсійного фонду України діяв всупереч вимогам чинного законодавства, та стверджує про своє право на зарахування до страхового стажу періоду навчання з 22.06.2000 по 30.06.2000, відповідно до записів у трудовій книжці.

Крім того, вказує про протиправну бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яка виявилася у ненаданні на його звернення від 08 серпня 2023 року за номером ГЛ-15980416, у повній відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян», роз`яснення з посиланням на пункти Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників із зазначенням: в чому ж саме полягає неправильність записів у його трудовій книжці щодо підтвердження періоду його навчання.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 05.10.2023 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з інформацією, наявною в комп`ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду", електронний документ (ухвала суду про відкриття провадження від 05 жовтня 2023 року) доставлена в Електронний кабінет Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 05 жовтня 2023 року о 16 год 25 хв, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі, не надіслав до суду відзив на позовну заяву.

Згідно з положеннями ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 10.02.2023 через електронний портал Пенсійного фонду України звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою, у якій просив зарахувати до його страхового стажу, на підставі записів трудової книжки, період навчання у Державній агроекологічній академії України у період з 19.07.1995 по 30.06.2000.

На звернення позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 14.03.2023 №7808-5804/Г-02/8-0600/23 повідомило, що розмір пенсії ОСОБА_1 обчислений при наявному страховому стажі 26 років 4 місяці 12 днів, в тому числі, період навчання з 01.09.1995 по 21.06.2000 та додатковому стажі 15 років 1 місяць 9 днів, тобто не зараховано до його страхового стажу період навчання, зокрема, з 22.06.2000 по 30.06.2000.

У подальшому, 08 серпня 2023 року позивач звернувся до керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою (номер електронного звернення - ГЛ-15980416, у якій просив роз`яснити з посиланням на пункти Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників:

- в чому ж саме полягає неправильність записів у його трудовій книжці підтвердження періоду його навчання у відповідності до п.2.16 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та в якій саме конкретній редакції має бути зміст першого та другого запису в його трудовій книжці;

- в якій саме редакції мав бути сформований Державною агроекологічною академією України у відповідності до п.2.16 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників перший запис в його трудовій книжці, для того щоб стаж навчання був зарахований з 19 липня 1995 року, а не з 1 вересня 1995 року;

- в якій саме редакції мав бути сформований Державною агроекологічною академією України у відповідності до п. 2.16 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників другий запис в його трудовій книжці, для того щоб стаж навчання був зарахований до 30 червня 2000 року включно, а не до 21 червня 2000 року.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 06.09.2023 на неодноразові звернення позивача повідомило, зокрема, що відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року (далі - Порядок № 637), період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Також відповідач вказав, що навчання у вищому навчальному закладі розпочинається не з дати зарахування до складу студентів, а з дати початку навчального року.

Вказано, що відповідно до записів у трудовій книжці, позивача з 19.07.1995 зараховано до складу студентів Державної агроекологічної академії України та 30.06.2000 - відраховано зі складу студентів.

Крім того у дублікаті додатку до диплома зазначена дата рішення державної екзаменаційної комісії про присвоєння кваліфікації економіста-бухгалтера, а саме - 21 червня 2000 року, тобто саме з цієї дати позивач фактично закінчив своє навчання в академії та здобув відповідну кваліфікацію.

Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо незарахування до страхового стажу періоду навчання з 22.06.2000 по 30.06.2000, відповідно до записів у трудовій книжці та неналежну відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на його звернення від 08.08.2023 за №ГЛ-15980416, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частина 3 статті 4 Закону №1058-IV передбачає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (ч.1 ст.5 Закону №1058-IV).

Статтею 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому, пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується.

Згідно з частинами 1, 3 статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Однією із обов`язкових умов для призначення пенсії є підтвердження особою відповідного страхового стажу.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч.1 ст. 56 Закону №1788-XII до стажу зараховується до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктом "д" частини 1 статті 56 Закону №1788-XII визначено, що до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

За приписами статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "страховий стаж", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

За період до 1 січня 2004 обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі статтями 56-63 Закону №1788-XII.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1.1 Порядку №22-1 передбачено, заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Пунктом 2.1 Порядку №22-1 встановлено перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії, зокрема: документ, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58).

Пунктом 2.4 Інструкції №58 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.6 Інструкції №58 визначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції №58).

Аналізуючи зазначені положення Інструкції №58, суд дійшов висновку про те, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням. Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" №301 27.04.1993, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

За змістом позовної заяви спір виник що незарахування до страхового стажу позивача періоду його навчання з 22.06.2000 по 30.06.2000, згідно із записами у трудовій книжці. Відповідач вважає, що до страхового стажу зараховується період саме навчання у навчальному закладі та підлягає зарахуванню саме з дати початку навчального року та до дати здобуття відповідної кваліфікації (дата прийняття рішення екзаменаційної комісії про присвоєння кваліфікації - 21.06.2000), а не з дати зарахування до такого навчального закладу та відрахування зі складу студентів.

Розглядаючи вказані спірні правовідносини у даній справі, суд вказує наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п.8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Абзацами 1-2 п.20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі №235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі №500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 в період з 19.07.1995 по 30.06.2000 навчався в Державній агроекологічній академії України про що міститься відповідний запис, підпис уповноваженої особи, печатка, номер і дата наказу на підставі якого здійснено записи про зарахування та зокрема відрахування зі складу студентів стаціонару у зв"язку із закінченням академії і присвоєнням кваліфікації економіста-бухгалтера - наказ №452-ст від 30.06.2000.

Достовірність вищенаведеного запису сумніву не викликає.

Вказані записи засвідчені відтиском печатки зазначеного вищого навчального закладу та не містять зауважень, які б давали підстави для сумніву у їх правдивості.

Суд наголошує, що досліджені судом записи у трудовій книжці позивача свідчать про послідовність хронології подій та їх логічній відповідності. З огляду на вказане, не може бути підставою для відмови в зарахуванні до трудового стажу спірного періоду навчання, оскільки трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про навчання у спірний період, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.

Щодо доводів відповідача про закінчення навчання у вищому навчальному закладі датою здобуття відповідної кваліфікації, а саме датою прийняття рішення екзаменаційною комісією про присвоєння кваліфікації - 21.06.2000, то суд вважає їх безпідставними зважаючи на наступне.

З метою забезпечення організації та здійснення навчального процесу у вищих навчальних України наказом Міністерства освіти України від 2 червня 1993 року №161 затверджено Положення про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах (далі - Положення, в редакції чинній на період навчання позивача).

Пунктом 3.12.3.1. та 3.12.3.5 Положення передбачено, що державна атестація студента здійснюється державною екзаменаційною (кваліфікаційною) комісією (далі - державна комісія) після завершення навчання на певному освітньому (кваліфікаційному) рівні або його етапі з метою встановлення фактичної відповідності рівня освітньої (кваліфікаційної) підготовки вимогам освітньої (кваліфікаційної) характеристики.

Студенту, який захистив дипломний проект (роботу), склав державні екзамени відповідно до вимог освітньо-професійної програми підготовки, рішенням державної комісії присвоюється відповідно освітній рівень (кваліфікація), видається державний документ про освіту (кваліфікацію).

Водночас у 4 розділі Положення визначено, що навчальний курс - завершений період навчання студента протягом навчального року. Тривалість перебування студента на навчальному курсі включає час навчальних семестрів, підсумкового контролю та канікул. Сумарна тривалість канікул протягом навчального курсу, крім останнього, становить не менше 8 тижнів. Початок і закінчення навчання студента на конкретному курсі оформляються відповідними (перевідними) наказами.

З огляду на викладене, суд вказує, що у період з дати прийняття державною екзаменаційною комісією рішення та до дати відрахування студента із закладу освіти, може пройти певний відлік часу у зв"язку із документальним оформленням вказаний дій, зокрема, прийняття наказу про закінчення навчання та відрахування з числа студентів, видача державного документу про освіту (кваліфікацію).

Також суд зауважує, що рішення державної екзаменаційної комісії не дає позивачу права працювати за спеціальністю, оскільки у період з дати прийняття означеною комісією рішення та до дати відрахування позивач був студентом академії.

Тобто, фактично навчальний процес не завершився датою прийняття рішення державною екзаменаційною комісією про одержання позивачем кваліфікації економіста-бухгалтера, а тривав до дати прийняття наказу про його відрахування та видачу диплому про закінчення вищого навчального закладу.

Окрім цього, суд враховує, що відповідач відповідно до наданих йому законом повноважень, не вправі самовільно встановлювати період навчання позивача, оскільки такий період закріплений відповідними документами про його зарахування на навчання та про відрахування його з числа студентів навчального закладу.

Підсумовуючи наведене, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено право позивача на зарахування до страхового стажу періоду його навчання з 22.06.2000 по 30.06.2000.

З метою обрання належного способу захисту порушеного права позивача, суд вважає необхідне зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05 листопада 1991 року, зарахувати до страхового стажу позивача період його навчання в Державній агроекологічній академії України з 22.06.2000 по 30.06.2000.

Щодо позовних вимог про зобов"язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у повній відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» надати відповідь на звернення ОСОБА_1 від 8 серпня 2023 року за номером ГЛ-15980416, надавши йому роз"яснення з посиланням на пункти Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, суд вказує наступне.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон України №393) передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

У статті 3 Закону України №393, закріплено три форми звернення пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Відповідно до ст. 4 Закону України №393 до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Статтею 5 Закону України №393 встановлено вимоги до звернення, зокрема, у зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порущеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

Відповідно до ст. 8 Закону України №393, не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Статтею 20 Закону України №393 передбачено строк розгляду звернень, відповідно до якого звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що громадяни України мають право звернутися до територіального управління Пенсійного фонду України з питань, пов`язаних з діяльністю територіального органу Пенсійного фонду України та орган повинен надати відповідь по суті порушеного питання, не підлягає розгляду звернення, яке подається повторно від того ж громадянина з одного і того ж питання.

Так, судом встановлено, що фактично, позивач звернувся вперше до відповідача із заявою від 10.02.2023.

На зазначене звернення позивачу було надано лист Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 14.03.2023 із роз`яснення підстав відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду навчання, зокрема з 22.06.2000 по 31.06.2000, що у свою чергу є предметом позову в межах розгляду даної справи.

Після цього позивач ще звертався до відповідача, фактично з тими самими питаннями з метою реалізації права на зарахування оспорюваного періоду навчання до страхового стажу, та територіальне управління Пенсійного фонду України надавав на них відповідь, зокрема, і в листі від 06.09.2023.

З огляду на вказане, відповідачем надана ОСОБА_1 загальна відповідь по суті поставлених позивачем запитань, у порядку та строки, встановлені Законом України "Про звернення громадян", виходячи із власного розуміння правового регулювання окремих питань, заявлених позивачем у зверненні.

На переконання суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області в листі від 06.09.2023 позивачу надана відповідь на поставлені питання. Діючим законодавством не передбачені вимоги щодо змісту та порядку відповіді уповноваженого органу у формі поетапного розтлумачення заявнику законодавства та термінів на поставлені ним запитання.

Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Суд, у свою чергу зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб

Тобто, обраний (ефективний) спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулася до суду, відповідно до вимог законодавства.

Враховуючи вищезазначене, на переконання суду, в даному випадку, оцінюючи дані правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача порушення вимог Закону України «Про звернення громадян».

Водночас, суд зауважує позивачу, що незгода позивача з доводами та формулюваннями відповідача, викладеними на звернення від 08.08.2023 №ГЛ-15980416, є предметом оскарження в межах розгляду даної справи щодо протиправності відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у зарахуванні вищевказаного періоду навчання позивача до страхового стажу.

Позивач не погоджується зі змістом наданої відповіді, що водночас не свідчить про порушення відповідачем вимог Закону України "Про звернення громадян", звернення вважається розглянутим, якщо розглянуті по суті порушені в ньому питання.

Враховуючи вимоги КАС України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Крім того, бездіяльність - це пасивна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним тих дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього обов`язків (завдань) згідно із чинним законодавством. Суд зазначає, що при розгляді даної справи, судом вказаних протиправних дій з боку Пенсійного фонду України, які він міг вчинити в противагу до покладених на нього обов`язків, виявлено не було.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що не можуть бути задоволені будь-які вимоги позивача з оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які не породжують для нього виникнення, зміну чи припинення жодних прав чи обов`язків, навіть і в тому випадку якщо суд доходить висновку щодо певних порушень при здійсненні посадовою особою функціональних обов`язків при вчиненні таких дій.

Підсумовуючи викладене та зважаючи, що у ході розгляду справи судом не встановлено протиправну бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду звернення позивача від 08.08.2023 №ГЛ-15980416, то суд дійшов висновку, що позові вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача шкоди у розмірі 5000 грн, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1173 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу держвлади, наявність шкоди, протиправність дій її задача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у таких справах повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або протиправність/бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування в розумінні ЦК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення з відповідача шкоди у розмірі 5000 грн позивач посилається на погіршення власного стану здоров"я, пов"язане з надмірною тривалістю розгляду його заяв та тривалою боротьбою за його права.

Водночас, доказів того, що тривожно-депресивний стан, негативні емоції, переживання, страх, погане самопочуття чи інше, які відчуває позивач, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку саме із оскарженою у даній справі бездіяльністю відповідача, суду не надано.

Суд зауважує, що надані позивачем копії медичних виписок з карти, довідок закладів охорони здоров"я про лікування, обстеження, фіскальні чеки про придбання лікарських засобів та інше свідчать про наявність у позивача хворобливого стану здоров"я задовго до виникнення спірних правовідносин між сторонами.

Крім того, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача та завданням йому моральної шкоди, що виразилася у вигляді погіршення фізичного здоров`я, душевних стражданнях, тривалих протиправних дій з боку відповідачів.

З огляду на викладене, оскільки позивачем не було доведено належними та допустимими доказами заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру й, відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 242-246, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Богунським РВ у м.Житомирі УДМС України в Житомирській області від 26.09.2012) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича, 7, Житомир,10003, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу періоду його навчання в Державній агроекологічній академії України з 22.06.2000 по 30.06.2000.

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05 листопада 1991 року, період його навчання в Державній агроекологічній академії України з 22.06.2000 по 30.06.2000.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 03 квітня 2024 року.

Суддя А.В. Горовенко