Справа № 420/11099/23
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 16 травня 2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за №88 від 28.04.2022 року та № 10306-9438/Н-02/8-1500/23 від 01.05.2023 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності;

2. Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області прийняти рішення про нарахування пенсійних виплат на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1

18.05.2023 ухвалою позов залишено без руху та встановлено позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою від 25.07.2023 продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви та встановлено 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

20.09.2023 ухвалою продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви та встановлено позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

До суду від позивача за вх №33661/23 надійшла заява із засвідченими копіями документів, поданих до суду разом із заявою про поновлення позивачу строку звернення до суду (вх. №27867/23 від 15.08.2023).

Ухвалою суду від 23 жовтня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним адміністративним позовом. Прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 . Відкрити провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 09 лютого 2024 року, залучено до участі у справі № 420/11099/23 в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 522807 від 01.02.2022 року позивач є інвалідом ІІ групи. 26.04.2022 року позивач звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності. 29.04.2022 року позивач отримав рішення про відмову у призначенні пенсії № 88 від 28.04.2022 року. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області були визначені підстави відмови, а саме: за доданими до заяви документами не зараховано періоди роботи 03.01.1989 р по 06.01.1990 р., та 07.01.1990 р. по 04.09.1992 р. оскільки має місце виправлення в даті звільнення; період з 25.01.1983 р. по 04.08.1982 р. печатка при звільненні не читається; період роботи в колгоспі з 18.03.1988 р. по 30.12.1988 р, оскільки необхідно надати довідку про встановлення мінімум та кількість відпрацьованих в/дн. Для підтвердження зазначених фактів позивач звернувся до архівних установ та отримав лише з Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради відповідь з підтвердженням трудового стажу позивача в кооперативі «Хімік». 14.04.2023 року представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із повторною заявою про призначення пенсії по інвалідності, долучивши відповіді з архівних установ. 01.05.2023 відповідач прийняв рішення № 10306-9438/Н-02/8-1500/23 про відмову в призначенні пенсії. Позивач вважає відмову відповідача протиправною, а свої права порушеними та звернувся до суду з даним позовом.

07.11.2023 до суду надійшов відзив від Головного правління Пенсійного фонду України в Одеській області, де зазначено, що вимоги викладені в позовній заяві є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. ОСОБА_1 , вперше звернувся до Головного управління із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Постановою правління ПФУ №25-1 від 16.12.2020, передбачено опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера. За принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області. Після перевірки наданих позивачем документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області встановлено, що вік позивача 60 років 9 місяців, а страховий стаж складає 12 років 08 місяців 19 днів. До страхового стажу позивача не зараховано наступні періоди роботи: з 03.01.1989 по 06.01.1990 та з 07.01.1990 по 04.09.1992, оскільки має місце виправлення в даті звільнення; з 25.01.1982 по 04.08.1982, оскільки запис про звільнення засвідчений нечитабельним відбитком печатки; з 18.03.1988 по 30.12.1988, оскільки відсутня довідка про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих в/дн. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області 28.04.2022 винесено рішення № 88 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи. Зазначене рішення позивач не оскаржив, натомість 14.04.2023 рекомендованим листом подав до Головного управління заяву у довільній формі від 07.04.2023 про призначення пенсії по інвалідності відповідно Закону № 1058. Заява була розглянута Головним управління в порядку Закону України «Про звернення громадян» та надана відповідь № 10306-9438/Н-02/8-1500/23 від 01.05.2023. Лист-відповідь на звернення не є актом індивідуальної дії у розумінні п.19 ч.1 ст.4 КАС України. У відзиві звернута увага суду на те, що з позовом позивач звернувся 16.05.2023, при цьому позовні вимоги стосуються визнанню протиправним та скасуванню рішення за № 88 від 28.04.2022, що виходить за межі шестимісячного строку, встановленого ст. 122 КАС України. Вимога про зобов`язання Головного управління нарахування пенсійних виплат не підлягає задоволенню з підстав, що судом не може прийматись відповідне рішення, оскільки це є втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади та буде виходити за межі завдань адміністративного судочинства. При розгляді справи необхідно врахувати, що незаконне витрачання коштів Пенсійного фонду України тягне за собою дефіцит бюджету.

12.03.2024 року до суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, де зазначено, що відповідач не погоджується з доводами, викладеними в позовній заяві. 26.04.2022 року позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області розглянуті за принципом екстериторіальності документи подані для призначення пенсії ОСОБА_1 та встановлено, що загальний страховий стаж позивача відповідно до ст. 24 Закону України № 1058-ІV становить 12 років 08 місяців 19 днів. Наявного стажу роботи є недостатньо для призначення пенсії по інвалідності. У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 15 років, який необхідний позивачу для призначення пенсії позивачу, прийнято рішення за № 88 від 28.04.2022 року про відмову у призначенні пенсії. До страхового стажу роботи позивача не зараховано періоди роботи: з 03.01.1989 по 06.01.1990 та з 07.01.1990 по 04.09.1992, оскільки має місце виправлення в даті звільнення; з 25.01.1982 по 04.08.1982, оскільки запис про звільнення засвідчений нечитабельним відбитком печатки; з 18.03.1988 по 30.12.1988, оскільки необхідно надати довідку про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів. Також зазначено у відзиві, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позовну заяву дослідивши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в м. Одесі.

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 01 лютого 2022 року серія 12 ААВ №522807 позивачу при первинному огляді встановлена друга група інвалідності безстроково.

26 квітня 2022 року позивач (вік позивача на дату звернення 60 р.9 місяців) звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою щодо призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області розглянуті подані позивачем документи для призначення пенсії.

Згідно розрахунку стажу ОСОБА_1 форми РС-право, вбачається, що відповідачем зараховано до страхового стажу позивача період навчання в училищі з 01.09.1978 р. по 28.04.1981 р., - 2 р. 7 м. 28 дн.; а також періоди роботи:

- з 05.08.1982 р. по 30.06.1987 р 4 р. 10 м. 26 дн.;

- з 01.07.1987 р. по 14.03.1988 р. 0 р. 8 м. 14 дн.;

- з 07.09.1992 р. по 19.11.1993 р. 1 р. 2 м. 13 дн.;

- з 01.12.1993 р. по 15.07.1994 р. - 0 р. 7 м. 15 дн.;

- з 28.11.1994 р. по 10.04.1996 р. 1 р. 4 м. 13 дн.;

- з 01.03.2017 р. по 31.05.2018 р. 1 р. 3 м. 0 дн., та зазначено, що страховий стаж становить 12 років 8 місяців 19 днів.

28 квітня 2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності № 88, оскільки відсутній необхідний страховий стаж (т.1а.с. 13).

Також в рішенні № 88 зазначено, що за результатами розгляду доданих до заяви документів до стажу не зараховано періоди роботи:

-з 03.01.1989 р. по 06.01.1990 р. та з 07.01.1990 р. по 04.09.1992 р., оскільки має місце виправлення в даті звільнення;

- з 25.01.1982 р. по 04.08.1982 р., оскільки печатка при звільненні не читається;

- з 18.03.1988 р. по 30.12.1988 р. період роботи в колгоспі, оскільки необхідно надати довідку про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів.

14.04.2023 представник позивача подав до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області заяву про призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 та надав довідки архівних установ.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області розглянуто заяву ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 та в листі від 01 травня 2023 року №10306-9438/Н-02/8-1500/23 зазначено: «Умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат визначаються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон).Відповідно до статті 32 Закону особи з інвалідністю II групи, віком від 60 років, мають право на пенсію по інвалідності за наявності 15 років страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією. Згідно із заявою від 26.04.2023 рішенням від 28.04.2023 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Згідно документів, долучених до заяви про призначення пенсії, страховий стаж становить 12 років 8 місяців. До страхового стажу не зараховано:

- періоди з 03.01.1989 по 06.01.1990 та 07.01.1990 по 04.09.1992, оскільки має місце виправлення в даті звільнення;

- період з 25.01.1982 по 04.08.1982, оскільки печатка при звільненні не читається;

- період роботи в колгоспі з 18.03.1988 по 30.12.1988, оскільки необхідно надати довідку про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів. Згідно з пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Додатково інформуємо, що під час подання заяви на призначення пенсії та після проведення правової оцінки, фахівцем було роз`яснено громадянину ОСОБА_1 про необхідність подання додаткових документів, в тому числі була видана розписка-повідомлення про необхідність донесення довідок до 25.07.2023.Відповідно вищевказані періоди можуть бути зараховані до страхового стажу за умови підтвердження уточнюючими довідками. Аналізуючи долучені до звернення документи, до страхового стажу можливо зарахувати період з січня по грудень 1989 року, але це не дає право на призначення пенсії.» (т.1а.с. 15-16).

Позивач не погодився з рішенням відповідачів, та звернувся з позовом до суду.

Стосовно доводів представників відповідачів про пропуск позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Ухвалою від 23.10.2023 року задоволено клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою, визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено позивачу строк звернення до суду.

Відповідно до ч.4 ст.123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Оцінивши доводи відповідача щодо визнання причин пропуску строку звернення до суду неповажними та підстави поновлення позивачу строку звернення до суду, суд не знайшов підстав вважати, що викладений в ухвалі висновок про визнання поважними причини пропуску строку звернення був передчасним, а тому відсутні правові підстави для залишення позову без розгляду.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV)особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією …. Особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону (ч.1).

Зі змісту ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вбачається, що особи, визнані інвалідами після досягнення пенсійного віку передбаченого ст. 26 Закону № 1058-ІV, мають право на призначення пенсії по інвалідності за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Положеннями ст. 1Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII), передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

В ст. 25 Закону № 1788-XII зазначено, що пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання призначаються при наявності такого стажу роботи на час настання інвалідності у віці від 56 років до досягнення 61 року 14 років.

На час звернення позивача із заявою до відповідача щодо призначення пенсії по інвалідності чинними є Закон України № 1058-IV і Закон України № 1788-XII, які регулюють одні і ті ж правовідносини і відносно позивача правила зазначених Законів містять розбіжність у величині показника наявного страхового стажу, який складає 14 років за ст.25 Закону № 1788-XII та 15 років за ст. 32 Закону № 1058-IV.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

З дослідженого судом рішення про відмову у призначенні пенсії № 88 від 28.04.2022 року не зазначено за приписами якого закону відносно позивача приймалося рішення.

Враховуючи викладене суд прийшов до висновку, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ, а не Закону № 1058-ІV.

Таким чином, позивач має право на призначення пенсії по інвалідності у випадку наявності у нього 14 років страхового стажу.

Щодо листа Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №10306-9438/Н-02/8-1500/23 від 01.05.2023 року суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Частиною першою пункту 4.3 розділу 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Правлінням Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 (далі по тексту - Порядок №22- 1) встановлено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

У частині шостій пункту 4.3 розділу 4 Порядку №22-1 зазначено, що рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Відповідач у відзиві зазначив, що позивача 14.04.2023 року звертався до Головного управління із заявою, яка була подана в порядку Закону України «Про звернення громадян» та на звернення надано лист-відповідь №10306-9438/Н-02/8-1500/23.

До суду позивачем та відповідачем не надано заяви, яка розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області та за наслідком розгляду якої представнику позивачу направлено лист №10306-9438/Н-02/8-1500/23. З дослідженого судом листа відповідача №10306-9438/Н-02/8-1500/23 вбачається, що заява ОСОБА_2 щодо пенсійного забезпечення ОСОБА_1 розглянута та надано роз`яснення щодо приписів чинного законодавства та пропозиція надання додаткових доказів

Суд звертає увагу на те що, відповідно вище зазначених приписів, наявний в матеріалах справи лист Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 01 травня 2023 року №10306-9438/Н-02/8-1500/23 не є рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії, а тому позовні вимоги у частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 01.05.2023 року №10306-9438/Н-02/8-1500/23 не підлягають задоволенню.

Позивач в позовній заяві зазначив вимоги про визнання протиправними та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за №88 від 28.04.2022 року

З дослідженого судом рішення №88 від 28.04.2022 року вбачається, що таке рішення прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Ухвалою суду від 09 лютого 2024 року залучено до участі у справі № 420/11099/23 в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Щодо рішення №88 від 28.04.2022 року та не врахування до стажу роботи позивача періодів роботи: з 03.01.1989 р. по 06.01.1990 р. та з 07.01.1990 р. по 04.09.1992 р., оскільки має місце виправлення в даті звільнення; з 25.01.1982 р. по 04.08.1982 р., оскільки печатка при звільненні не читається; з 18.03.1988 р. по 30.12.1988 р. період роботи в колгоспі, оскільки необхідно надати довідку про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна норма передбачена п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637).

У п.1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п. 3 Порядку №637.

Таким чином, аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації та архівних довідок необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Відповідно до пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок № 58 від 29 липня 1993 року, затвердженої Міністерством праці України, Міністерством юстиції України і Міністерством соціального захисту населення України (далі по тексту - Інструкція №58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У пункті 2.6 пункту 2 Інструкції №58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

З дослідженої судом трудової книжки НОМЕР_1 виписаної 21 жовтня 1982 року на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що наявні записи №1, № 2, №3 про зарахування 25.01.1982 до штату плавскладу Управління на посаду матроса на підставі наказу №16-л від 25.01.1982 року в Одеському Управлінні рефрижераторного та транспортного флоту (запис № 1); 08.02.1982 - призначений матросом ТР «Пролив Крузенштерн» згідно наказу №27-л від 08.02.1982 (запис № 2); 04.08.1982 звільнений переводом в УМТР на підставі наказу № 47 Л від 30.08.1982 (запис № 3). При цьому зазначений запис підписаний інспектором та підпис засвідчена не чітким відтиском печатки. Наступний запис в трудовій книжці позивача № 4 від 5.08.1982 р. свідчить про зарахування позивача до штату плавскладу на посаду рефмашиніста по переводу з Одестрансфлоту на підставі наказу № 657 від 05.08.1982.Розрахунок стажу становить 6 місяців 11 днів.

Як встановлено судом, у трудовій книжці позивача містяться записи №8 про прийняття на роботу тимчасово 18 березня 1988 року робітником по вирощуванню продовольчої бахчі, згідно рішення правління к-за, наказ № 4 від 18.03.1988 р.;запис № 9 про звільнення 30грудня 1988 року, згідно наказу № 18 від 30.12.1988 року. Записи засвідчені підписом голови колгоспу та печаткою. Розрахунок стажу становить 9 місяців 13 днів.

В записі № 10 від 03.01.1989 трудової книжки позивача зазначено про зарахування на роботу на посад робітника згідно розпорядження № 79 від 3.01.89. Запис № 11 про звільнення позивача 06.01.1990 року(в записі року наведена цифра другої « 9»)згідно розпорядження № 128 від 6.01.90 р. Записи засвідчені підписом та печаткою. Розрахунок стажу становить 1 рік 0 місяців 4 дні.

З запису № 12від 07.01. 1990 в трудовій книжці позивача вбачається, що на підставі наказу № 1 від 7.01.1990 р. позивач був прийнятий продавцем 2 категорії в секцію «Автозапчастин» та згідно запису № 13 від 04.09.1992 (при цьому цифра 04 дати звільнення має виправлення) позивач звільнений згідно наказу № 15 від 3.09.1992 р. Записи в трудовій книжці здійснені інспектором відділу кадрів та завірені печаткою. Розрахунок стажу становить 2 роки 7 місяців 2 дні.

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача та позивачем на підтвердження трудового стажу позивача в кооперативі «Хімік» та Фірмовому магазині «Москвич» м. Одеси Торгової фірми «Автомобілі» за період з 03.01.1989 року по 06.01.1990 року та з 07.01.1990 року по 04.09.1992 року, здійснено запити до архівних установ та отримано відповіді документи:

- Державного архіву Одеської області від 12.12.2022 № 2718/06-21, де зазначено, що документи з особового складу підприємств «Кооператив «Хімік» та «Фірмовий магазин «Москвич» до Державного архіву Одеської області на зберігання не надходили, та рекомендовано звернутися до Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради (т.1а.с. 17);

- Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 21.11.2022 р. № 2789-Н-11.1-21 де зазначено, що документи з кадрових питань (особового складу) «Торговойфирми «Автомобили» Производственного обєдинения «Москвич» (Фирменний магазин «Москвич» (так в трудовій книжці) на зберігання до Департаменту не надходили. Також на запит надано довідки про заробітну плату та стаж за період роботи в кооперативі «Хімік» (т.1а.с. 18).

Згідно архівної довідки Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 21.11.2022 № 2813-Н-11.1-21 ОСОБА_1 працював в кооперативі «Хімік» і його заробітна плата за період роботи з січня до грудня 1989 р. складала в. 1989: січень 241, лютий 375, березень 545, квітень 633, травень 735, червень 629, липень 424, серпень - 380, вересень 535, жовтень - 494, листопад 287, грудень 381; в примітках зазначено, що нарахування за 01.1990 на прізвище ОСОБА_1 відсутні; за 12.1989 р. сума 381 взята з відомості на видачу заробітної плати, розрахункові платіжні відомості на зберігання не надходили; документи з кадрових питань (особового складу) підприємства велися російською мовою (т.1а.с. 19).

В архівній довідці Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 21.11.2022 № 2814-Н-11.1-21 зазначено, що ОСОБА_1 працював в кооперативі «Хімік», перше нарахування заробітної плати - січень 1989 р. останнє нарахування заробітної плати грудень 1989 р. в розрахункових відомостях за 05.1989 р. в колонці «должность» - робочий» (мовою оригіналу) дата народження, кількість відпрацьованих днів, в розрахунково-платіжних відомостях не вказано. В примітці зазначено, що накази з особового складу, особові картки П-2 на зберігання до Департаменту не надходили (т.1 а.с.20).

Суд не приймає до уваги обґрунтування відповідача, щодо неврахування позивачу періодів роботи у страховий стаж на підставі того, що в трудовій книжці: періоди роботи: з 03.01.1989 р. по 06.01.1990 р. (рік звільнення) та з 07.01.1990 р. по 04.09.1992 р., (дата звільнення) мають виправлення в даті звільнення; періодів роботи з 25.01.1982 р. по 04.08.1982 р., оскільки печатка при звільненні не читається, так як працівник не може відповідати за правильність оформлення документів і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві.

При цьому в записі № 11 в даті звільнення 06.01.1990, рік звільнення 1990 підтверджено датою видання наказу № 128 від 06.01.1990.

Відповідно пункту 4 Постанови Кабінету міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 року № 301 (далі по тексту - Постанова №301) відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Правова позиція щодо недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року по справі № 677/277/17.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Як зазначалось вище, підставою не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 18.03.1988 по 30.12.1988 оскільки не надана довідка про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів.

З цього, суд вважає, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань про зарахування стажу) за недоліки оформлення записів трудової книжки, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Європейський суд з прав людини у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04, рішення від 20.10.2011 року) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, interalia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Внаслідок невиконання колгоспом обов`язку щодо надання даних про мінімуми трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість вихододнів) позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за цей період роботи у вказаному колгоспі, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відсутність даних щодо кількості відпрацьованих вихододнів, не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача, зазначеного у його трудовій книжці.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою повного та ефективного захисту прав ОСОБА_1 , суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не зарахування позивачу періодів роботи з 03.01.1989 р. по 06.01.1990 р. з 07.01.1990 р. по 04.09.1992 р., з 25.01.1982 р. по 04.08.1982 р., з 18.03.1988 р. по 30.12.1988 р. до загального стажу та, як наслідок, зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до загального страхового стажу позивача період роботи з 03.01.1989 р. по 06.01.1990 р. з 07.01.1990 р. по 04.09.1992 р., з 25.01.1982 р. по 04.08.1982 р., з 18.03.1988 р. по 30.12.1988 р., та призначити пенсію по інвалідності.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Керуючись ст.ст. 7, 77, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 28.04.2022 року № 87.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не зарахування ОСОБА_1 періодів роботи з 03.01.1989 р. по 06.01.1990 р. з 07.01.1990 р. по 04.09.1992 р., з 25.01.1982 р. по 04.08.1982 р., з 18.03.1988 р. по 30.12.1988 р. до загального стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 03.01.1989 р. по 06.01.1990 р. з 07.01.1990 р. по 04.09.1992 р., з 25.01.1982 р. по 04.08.1982 р., з 18.03.1988 р. по 30.12.1988 р. та призначити пенсію по інвалідності.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 );

Відповідачі:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ).

Суддя O.A. Вовченко