Справа № 140/66/24
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року ЛуцькСправа № 140/66/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5258/17У від 17.11.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.01.2024 за результатом ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження у Луцькому відділі ДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції позивачу стало відомо про наявність боргу зі сплати єдиного внеску на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.11.2020 №Ф-5258/17У. Згідно із вказаною вимогою станом на 29.06.2022 наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 42 925,40 грн.

З даною вимогою позивач не погоджується, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

З 27.06.2012 позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте в період з 2013 року по даний час, підприємницької діяльності не здійснювала та не отримувала доходів. Увесь цей час перебувала у правовідносинах різними юридичними особами та фізичними - особами-підприємцями, з 31.05.2022 згідно наказу №1251-к/тр від 30.05.2022 працює на посаді комплектувальника проводів у виробничому відділі на ТОВ «КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ УКРАЇНА». Відповідно у вказаний період працювала як найманий працівник та за неї сплачувались відповідні податки та внески.

Вказує, що жодної декларації про доходи нею не подавались, доходи не до сплати не декларувались, що стверджує ще раз відсутність обов`язку у сплаті єдиного соціального внеску.

Окрім цього, контролюючий орган не проводив перевірку ФОП ОСОБА_1 та відповідно не складав акт перевірки. Звітність, бухгалтерські та інші документи, що підтверджують суми виплат (доходу) на суми з яких нараховується єдиний внесок не подавалися, а тому відсутні фактичні та правові підстави для оформлення та направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки). Також контролюючим органом не перевірялася належність ведення бухгалтерських документів та не виносились відповідні рішення про застосування штрафних санкцій по несплату, неповну сплату сум єдиного внеску, не приймались рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання звітності передбаченої законодавством та для вчинення таких дій так само передувало винесення контролюючим органом акта перевірки чи за даними акта документальної перевірки. Вищевказані документі не надсилалися та не були пред`явлені.

Також вказує на відсутність розрахунку боргу (недоїмки), що унеможливлює обґрунтоване заперечення проти визначеного розміру боргу. У вимозі про сплату боргу (недоїмки) зазначено, що заборгованість зі сплати єдиного внеску утворилась станом на 29.06.2022, вимога сформована від 17.11.2020. Також не вказаний початок нарахування та розмір єдиного внеску.

На думку позивач, чинне законодавство не містить норм, що дозволяє контролюючому органу здійснювати нарахування єдиного внеску без проведення документальної перевірки саме в автоматичному режимі, що свідчить про здійснення такого нарахування не відповідачем, як уповноваженим на те органом, а засобами відповідних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС України, яка є центральним органом в системі органів доходів і зборів і не уповноважена нараховувати єдиний внесок платнику податків, який знаходиться на обліку в територіальному органі доходів і зборів.

Податкова вимога приймалась на підставі даних інформаційної системи податкового органу, а не на підставі звітності позивача, оскільки він ткої не подавав.

З наведених підстав вважає, що відповідачем не доведено належних підстав формування спірної вимоги та просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою від 08.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.16).

Відповідач у відзиві на позов (а.с.21-25) заперечив позовні вимоги та у їх задоволенні просив відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказав, що 27.06.2012 позивач здійснив державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, номер запису 0004147. 28.12.2023 нею подано заяву про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за її власним рішенням. Станом на 28.12.2023 ФОП ОСОБА_1 перебуває в стані 11 - припинено, але не знято з обліку

Згідно даних ІКС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника податку ФОП ОСОБА_1 по коду платежу 71040000 (єдиний соціальний внесок для фізичних осіб-підприємців, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи які проводять незалежну професійну діяльність) станом на 28.12.2023 обліковується заборгованість в сумі 45125,40 грн, яка виникла внаслідок щоквартальних нарахувань за період з 2012 по 2022 роки.

Нарахування до 01.10.2013 були в період перебування на обліку в Пенсійному фонді України а 01.10.2013 нараховані суми як борг було передано до Міністерства доходів і зборів України, яке перетворено шляхом реорганізації у ДФС України (Постанова Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №160 «Про утворення Державної Фіскальної служби».

Також зазначає, що зняття з обліку платників єдиного внеску, здійснюється відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI), розділу V Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 №1162 (далі - Порядок №1162), згідно з якими фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, знімаються з обліку, як платники єдиного внеску за заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку та/або поданої до контролюючого органу за основним місцем обліку заяви за формою № 8-ОІІП, однак ФОП ОСОБА_1 після припинення не було подано ліквідаційну (звітну) декларацію до ДПС.

Крім того позивачем не було надано до податкових органів жодних доказів щодо сплати ЄСВ за будь який період як ним самим так і роботодавцем. Єдиним документом який може підтвердити сплату ЄСВ є довідка «форми ОК-5» отримана у відповідному відділенні пенсійного фонду.

З 01.01.2017 набув чинності Закон України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодачнх актів України», яким внесені зміни до Закону №2464-VI.

Відповідно до вказаних змін фізичні особи-підприємці та самозайняті особи, які не одержують доходи, зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок, мінімальний розмір якого з 01.01.2017 становить 704,00 грн, з 01.01.2018 становить 819,06 грн, з 01.01.2019 918,06 грн, з 01.01.2020 - 1039,06 грн, з 01.09.2020 -1100,00 грн, з 01.01.2021 -1320,00 грн, з 01.12.2021- 1430,00 грн.

Відтак, враховуючи вищевикладене, оскільки позивач не виконав свого обов`язку щодо нарахування та сплати єдиного внеску, тому відповідач правомірно, відповідно до вимог Закону №2464-VI, обчислив суми єдиного внеску в загальному розмірі 41568,62 грн

З наведених підстав вважає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована на підставі та в межах наданих ГУ ДПС у Волинській області повноважень та просить в задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив позивач підтримав позовні вимоги з підстав, які є аналогічними доводам позовної заяви (а.с.41-43).

Інші заяви по суті спору на адресу суду від учасників справи не надходили.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4, частини другої, пункту 10 частини шостої статті 12, частин першої - третьої статті 257, частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) дану справу, як справу незначної складності, розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 27.06.2012 була зареєстрований як фізична особа підприємець, із основним видом діяльності: 51 оптова торгівля і посередництво в оптовій торгівлі. 28.12.2023 підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця було припинено (а.с.12).

ГУ ДПС у Волинській області відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та даних інформаційної системи податкового органу сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.11.2020 №Ф-5258/17У на суму 42925,40 грн (а.с.8), яка листом від 29.06.2022 №3969/5/03-20-13-04-05 (а.с.11) була направлена для виконання до державної виконавчої служби.

Постановою державного виконавця Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 30.06.2022 ВП 69317111 відкрито виконавче провадження з виконання вказаної вимоги (а.с.10).

Позивач, вважаючи протиправним вказану вимогу, звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI).

Пунктами 2 та 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VІ визначено, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

01.01.2017 набрав чинності Закон України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ (у редакції Закону № 1774-VIII, зі змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону №2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб - підприємців з 01.01.2017 виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Згідно з абзацами першим, п`ятим-сьомим частини четвертої статті 25 Закону №2464-VІ податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом №2464-VІ, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 21.12.2020 № 790), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (далі - Інструкція №449).

Так, положеннями пункту 1 Розділу VI Інструкції № 449 визначено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Інструкції № 449 у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити їх у звітності, що подається платником до податкових органів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. У разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Відповідно до абзацу 7 пункту 3 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Згідно з пунктом 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

У разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення податкового органу або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).

Податковий орган протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності) пред`являє її до виконання органу державної виконавчої служби в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною четвертою статті 25 Закону №2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи податкового органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску, Недоїмкою є сума єдиного внеску, яка своєчасно не сплачена у строки, встановлені вказаним Законом.

Таким чином, чинним законодавством надано право податковому органу нарахувати єдиний внесок з облікових даних з інформаційної системи без складання акту перевірки, і у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платниками єдиного внеску (які не виконали обов`язок щодо самостійного обчислення і сплати цих внесків в порядку і розмірах, визначених законом) - відповідач вправі був обчислювати суми єдиного внеску, не нараховані і не сплачені платником сум єдиного внеску, та зазначати це у вимозі про сплату боргу (недоїмки).

Як встановлено судом та вбачається згідно даних інтегрованої картки платника ОСОБА_1 за кодом бюджетної класифікації 71040000 (єдиний соціальний внесок для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, які провадять незалежну професійну діяльність) станом на 01.10.2013 органами Пенсійного фонду України до органів ДПС України передано заборгованість в сумі 3582,09 грн. В органах позивачу нараховано єдиний соціальний внесок за наступні періоди: 20.01.2014 в сумі 1218,67 грн за VI квартал 2013 року; 22.04.2014 в сумі 1267,95 грн. за І квартал 2014 року; 21.07.2014 в сумі 1267,95 грн. за ІІ квартал 2014 року; 09.02.2018 у сумі 8448 грн (за 2017 рік); 19.04.2018 у сумі 2457,18 грн (за І квартал 2018 року); 19.07.2018 у сумі 2457,18 грн (за II квартал 2018 року); 19.10.2018 у сумі 2457,18 грн (за III квартал 2018 року); 21.01.2019 у сумі 2457,18 грн (за IV квартал 2018 року); 19.04.2019 у сумі 2754,18 грн (за І квартал 2019 року); 19.07.2019 у сумі 2754,18 грн (за II квартал 2019 року), 19.10.2019 у сумі 2754,18 грн (за III квартал 2019 року), 20.01.2020 у сумі 2754,18 грн (за IV квартал 2019 року), 21.04.2020 у сумі 2078,12 грн (за І квартал 2020 року), 20.07.2020 у сумі 1039,06 грн (за II квартал 2020 року), 19.10.2020 у сумі 3178,12 грн (за III квартал 2020 року). Загальна сума заборгованості становить 42925,40 грн (арк. спр. 27-37).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач стверджує, що в період з 2013 року по даний час, підприємницької діяльності не здійснювала та не отримувала доходів. Увесь цей час перебувала у правовідносинах різними юридичними особами та фізичними - особами-підприємцями та відповідно у вказаний період працювала як найманий працівник, та за неї сплачувались відповідні податки та внески.

Так, відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 01.01.2017) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці , та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Водночас, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI у вказаній редакції врегульовано не було.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Разом з тим, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 у справі №160/3114/19 та в подальшому підтримана у постановах від 04.12.2019 у справі №440/2149/19 та від 23.01.2020 у справі №480/4656/18, від 04.11.2021 у справі №140/3209/19 від 18.02.2022 у справі №420/4911/20.

З 01.01.2021 набули чинності зміни, внесені Законом України від 13.05.2020 №592-IX щодо усунення дискримінації за колом платників, зокрема, статтю 4 Закону №2464-VI доповнено частиною шостою, згідно якою (в редакції Закону України «Про внесення змін до ПК України та інших законів України щодо стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні» від 14 грудня 2021 року №1946-IX) особи, зазначені у пунктах 4 і 5 частини першої цієї статті, які мають основне місце роботи або уклали гіг-контракт з резидентом Дія Сіті в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні», звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем (резидентом Дія Сіті) сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску за умови самостійного визначення ними бази нарахування за місяці звітного періоду, за які роботодавцем (резидентом Дія Сіті) сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі менше мінімального страхового внеску. Самостійно визначена такими особами база нарахування не може перевищувати максимальну величину бази нарахування єдиного внеску, встановлену цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, чинною редакцією Закону №2464-VI уже чітко визначено, що фізичні особи-підприємці звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску.

Разом з тим, як вбачається із копії трудової книжки ОСОБА_2 НОМЕР_1 , позивач була звільнена з роботи прибиральниці дитячого садка с. Одеради 15.01.2013 і лише 31.05.2022 була прийнята на посаду комплектувальника у проводів у виробничому відділі на ТОВ «КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ УКРАЇНА».

Таким чином, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження її працевлаштування в період з 15.01.2013 по 31.05.2023 та відповідно матеріали справи не містять доказів, що у вказаний період єдиний внесок за неї нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального.

Враховуючи наведене, на думку суду, позивачу правомірно було нараховано єдиний соціальний внесок за період з І кварталу 2017 року по IV квартал 2020 року в загальній сумі 35588,74 грн (за І-IV квартал 2017 року - у розмірі 8448,00 грн (розмір мінімального страхового внеску у 2017 році 704,00 грн), за І-IV квартал 2018 року 9828,72 грн (розмір мінімального страхового внеску у 2018 році 819,06 грн), за І-IV квартал 2019 року 11016,72 грн (розмір мінімального страхового внеску у 2019 році 918,06 грн), за І-IV квартал 2019 року в сумі 6295,30 грн (розмір мінімального страхового внеску з 01.01.2020 - 1039,06 грн, з 01.09.2020 - 1100,00 грн), а відтак відповідачем правомірно в подальшому сформовано та направлено вимогу про сплату боргу №Ф-5258/17У від 17.11.2020 на цю суму.

Поряд з цим, як встановлено судом спірна вимога, також включала в себе заборгованість передану до податкового органу управлінням пенсійного фонду на виконання вимог Закону України від 04.07.2013 року №406-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», а також заборгованість в сумі 3582,09 грн нараховану відповідачем за наступні періоди: 20.01.2014 в сумі 1218,67 грн за VI квартал 2013 року; 22.04.2014 в сумі 1267,95 грн. за І квартал 2014 року; 21.07.2014 в сумі 1267,95 грн за ІІ квартал 2014 року.

У поданій позовній заяві позивач наголошувала, що жодної декларації про доходи як підприємця нею не подавались, доходи не до сплати не декларувались. Вказані обставини у поданому відзиві на позовну заяву позивач не заперечив та доказів на підтвердження зворотнього не надав.

Таким чином, оскільки під час розгляду справи, жодного доказу на підтвердження виникнення у позивача вищезазначеної недоїмки в розмірі 7336,66 грн не надано, відтак відповідачем не доведено правомірності нарахування позивачу єдиного соціального внеску у вказаній сумі.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.08.2023 у справі №812/706/16.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що у даному випадку суд не позбавлений можливості виокремити із загального обсягу грошових зобов`язань суму, яка збільшена протиправно, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваної вимогу про сплату боргу №Ф-5258/17У від 17.11.2020 в частині нарахування єдиного соціального внеску в сумі 7336,66 грн.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У відповідності до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності суд враховує, чи прийняті (вчинені) вони з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа №802/2236/17-а).

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та допустимих доказів в підтвердження обґрунтованості та правомірності оскаржуваної вимогу про сплату боргу №Ф-5258/17У від 17.11.2020 в частині нарахування єдиного соціального внеску в сумі 7336,66 грн, при цьому в іншій частині вказана вимога є правомірною, а тому позов слід задовольнити частково.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із платіжною інстркцією від 03.01.2024 за подання даного позову позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн (а.с.7).

Оскільки суд задовольняє позов частково, то за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір в сумі 207,01 грн пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5258/17У від 17.11.2020 в частині нарахування єдиного соціального внеску в сумі 7336,66 грн (сім тисяч триста тридцять шість грн 66 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судовий збір в сумі 207,01 грн (двісті сім грн 01 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області(43010, Волинська область, місто Луцьк, майдан Київський, 4, ).

Суддя А.Я. Ксензюк