Справа № 200/691/24
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2024 року Справа№200/691/24

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (письмове провадження) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відповідач 1,

Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області відповідач 2,

Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відповідач 3,

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Хомича І.О., звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо виключення зі страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 08.06.1992 по 29.12.1995 на підставі записів №8-10 трудової книжки НОМЕР_1 , яке оформлене листом від 03.11.2023 №21726-20185/Г-02/8-0500/23;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 08.06.1992 по 29.12.1995 на підставі записів №8-10 трудової книжки НОМЕР_1 та перерахувати ОСОБА_1 пенсію починаючи з 01.09.2023 з урахуванням проведених раніше виплат.

07 лютого 2024 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

23 лютого 2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні адміністративного позову та зазначив, що заява позивача про призначення пенсії була відпрацьована за принципом екстериторіальності, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2021 № 25-1 Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 № 339/35961 Головними управліннями Пенсійного фонду України в м. Києві та у Львівській області, Головним управлінням ПФУ в Донецькій області здійснено перевірку призначеної пенсії ОСОБА_1 та виявлено, що відповідно записів №№ 8-10 трудової книжки НОМЕР_1 безпідставно зараховано період роботи з 08.06.1992 по 29.12.1995, тому направлено лист про перегляд рішення про призначення пенсії від 03.10.2023 № 0500-0305-9/84198 Головним управлінням ПФУ в Донецькій області до Головних управлінь Пенсійного фонду України в м. Києві та у Львівській області, за наслідком чого пенсійну справу ОСОБА_1 було переглянуто з 10.08.2023.

26 лютого 2024 року ухвалою суду залучено до участі в справі в якості другого та третього відповідачів Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, розгляд адміністративної справи розпочато спочатку.

13 березня 2024 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому відповідач 3 просив відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

22 березня 2024 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому відповідач 2 просив відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування адміністративного позову представник позивача зазначив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію за віком з 10.08.2023 року, відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пенсію позивачу було призначено з урахуванням страхового стажу 41 рік 4 місяці 17 днів, який враховано по 30.06.2023.

Проте, в подальшому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснено перевірку призначеної пенсії ОСОБА_1 та виявлено, що відповідно записів № 8-10 трудової книжки НОМЕР_1 зараховано період роботи з 08.06.1992 по 29.12.1995 на підставі записів №8-10 трудової книжки, в якій наказ про звільнення № 1к від 03.01.1995, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 року №58.

Відповідачем до Головних управлінь Пенсійного фонду України в м. Києві та у Львівській області направлено лист від 03.10.2023 №0500-0305-9/84198.

Пенсійну справу ОСОБА_1 було переглянуто з 10.08.2023.

Розрахунок пенсії, після перегляду, здійснено з урахуванням страхового стажу 37 років 9 місяців 25 днів.

Позивач направила до відповідача 1 звернення від 12.10.2023 №ВЕБ-05001-Ф-С-23-242147, у якому просила пояснити причини зменшення стажу на 3 р.10 м. 16 днів.

Листом від 03.11.2023 №21726-20185/Г-02/8-0500/23 відповідач повідомив, що після перегляду пенсійної справи Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обчислення страхового стажу для розрахунку пенсії із страхового стажу виключено період роботи з 08.06.1992 по 29.12.1995 до надання уточнюючих документів про період роботи АТВТ «Донвуглеводоканал», оскільки записи №8-10 були внесені до трудової книжки з порушенням вимог Інструкції №58.

Сторона позивача не погоджується з такими діями, вважає їх протиправними, оскільки виключення періоду роботи з 08.06.1992 по 29.12.1995 зі страхового стажу спричинило суттєве зменшення розміру пенсії позивача.

Водночас, сторона позивача вказує на те, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: АДРЕСА_2 , організаційно-правова форма орган державної влади.

Відповідач 1 проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що позивач звернулася із заявою від 24.09.2023 № 3601 про призначення пенсії за віком відповідно статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Заява була відпрацьована за принципом екстериторіальності, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2021 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 № 339/35961 Головними управліннями Пенсійного фонду України в м. Києві та у Львівській області.

На підставі заяви про призначення пенсії від 24.09.2023 № 3601 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 10.08.2023.

Пенсію ОСОБА_1 було призначено з урахуванням страхового стажу 41 рік 4 місяці 17 днів.

Головним управлінням ПФУ в Донецькій області здійснено перевірку призначеної пенсії ОСОБА_1 та виявлено, що відповідно записів №№ 8-10 трудової книжки НОМЕР_1 безпідставно зараховано період роботи з 08.06.1992 по 29.12.1995 та порушено пункт 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої сумісним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, оскільки звільнення датовано 29.12.1995 на підставі наказу № 1к від 03.01.1995.

Головне управління ПФУ в Донецькій області вважає, що виявлені недоліки є такими, що виключають можливість зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 08.06.1992 по 29.12.1995 на підставі записів № 8-10 трудової книжки НОМЕР_1 .

Відповідно до викладеного, Головним управлінням ПФУ в Донецькій області до Головних управлінь Пенсійного фонду України в м. Києві та у Львівській області направлено лист про перегляд рішення про призначення пенсії від 03.10.2023 № 0500-0305-9/84198, з огляду на зазначене, пенсійну справу ОСОБА_1 було переглянуто з 10.08.2023.

Розрахунок пенсії здійснено з урахування страхового стажу 37 років 9 місяців 25 днів.

Відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: АДРЕСА_3 , організаційно-правова форма орган державної влади.

Відповідач 2 проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що відповідно до Постанови № 25-1 за принципом екстериторіальності документи позивача розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Львівській області та відповідно за результатами розгляду поданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення щодо перегляду рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 , №0500-0305-9/84198 від 03.10.2023, у якому було зазначено, що при опрацюванні пенсійної справи зараховано до страхового стажу період роботи з 08.06.1992 по 29.12.1995 на підставі записів № 8-10 трудової книжки заявниці, в якій наказ про звільнення № 1к датований 03.01.1995, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

З урахуванням вищезазначеного, Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області звернулося з проханням до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві переглянути стаж, факт роботи та письмово повідомити Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області засобами електронного документообігу.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 11.10.2023 № 2600-0304-9/200566 надано відповідь на лист Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 03.10.2023 № 0500-0305-9/84198, у якому було зазначено, що оскільки записи за № 8-10 внесені до трудової книжки серії НОМЕР_1 з порушенням вимог розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників N 58 від 29.07.93, то Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві погоджується з думкою Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області щодо необхідності перегляду рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 , зокрема, виключення із її страхового стажу періоду роботи з 08.06.1992 по 29.12.1995 до надання уточнюючих документів про період роботи АТВТ «Донвуглеводканал».

Відповідач 3 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: АДРЕСА_4 , організаційно-правова форма орган державної влади.

Відповідач 2 проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що оскільки записи за № 8-10 внесені до трудової книжки серії НОМЕР_1 з порушенням вимог розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників N 58 від 29.07.93, то Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві погоджується з думкою Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області щодо необхідності перегляду рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 , та виключення із її страхового стажу періоду роботи з 08.06.1992 по 29.12.1995 до надання уточнюючих документів про період роботи АТВТ «Донвуглеводканал».

Дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Трудовий стаж позивача підтверджується записами трудової книжки НОМЕР_1 , зокрема, період роботи позивача з 08.06.1992 року по 29.12.1995 року в АТ відкритого типу «Донвуглеводоканал» підтверджується записами №№ 8-10, в якості підстави звільнення позивача зазначено наказ № 1к від 03.01.1995 року, запис трудової книжки №10 не містить виправлень або інших слідів спотворення інформації запису.

Належність трудової книжки позивачу відповідачами не заперечується.

Згідно листа відповідача 1 від 03.11.2023 № 21726-20185/Г-02/8-0500/23, позивача повідомлено, що її заява була відпрацьована за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, що передбачено пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення, після перевірки пенсійної справи Головним управлінням 03.10.2023 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві направлено лист №0500-0305-9/84198 стосовно обчислення страхового стажу для розрахунку пенсії, оскільки при призначенні пенсії до страхового стажу зараховано період роботи з 08.06.1992 по 29.12.1995 на підставі записів №8-10 трудової книжки, в якій наказ про звільнення №1к від 03.01.1995, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 року №58. Після перегляду пенсійної справи Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обчислення страхового стажу для розрахунку пенсії із страхового стажу виключено період роботи з 08.06.1992 по 29.12.1995 до надання уточнюючих документів про період роботи АТВТ «Донвуглеводоканал», оскільки записи №8-10 були внесені до трудової книжки з порушенням вимог Інструкції №58. Таким чином, страховий стаж позивача складає 37 років 9 місяців 25 днів. Розмір пенсії становить 13689,78 грн.

Згідно листа відповідача 1 від 09.01.2024 року № 0500-0202-8/2531, позивача повідомлено, що її заява про призначення пенсії за принципом екстериторіальності розглянута Головними управліннями Пенсійного фонду України в м. Києві та у Львівській області. Головним управлінням здійснено перевірку призначеної пенсії ОСОБА_1 та виявлено, що відповідно записів №№ 8-10 трудової книжки НОМЕР_1 зараховано період роботи з 08.06.1992 по 29.12.1995. При цьому зазначено звільнення 29.12.1995 на підставі наказу № 1к від 03.01.1995, що є порушенням пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої сумісним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58. Відповідно до викладеного, Головним управлінням до Головних управлінь Пенсійного фонду України в м. Києві та у Львівській області направлено лист № 0500-0305-9/84198 від 03.10.2023. Пенсійну справу ОСОБА_1 переглянуто з 10.08.2023. Розрахунок пенсії здійснено з урахування страхового стажу 37 років 9 місяців 25 днів.

Згідно довідки Форма РС-право, період роботи з 08.06.1992 по 29.12.1995 в розрахунку страхового стажу позивача відсутній.

Згідно рішення № 85 від 10.10.2023 на підставі листа від 03.10.2023 №0500-0305-9/84198, позивачу проведено перерахунок пенсії за віком, згідно якого страховий стаж позивача склав 37 років 9 місяців 25 днів, розмір пенсійної виплати склав 13689,78 грн, розрахунок проведено з 10.08.2023 року.

Відтак, спірним питанням у цій справі є правомірність виключення спірного періоду роботи позивача через недоліки запису трудової книжки про звільнення, поряд із цим, для правильного вирішення адміністративного спору необхідно встановити міру участі відповідачів у спірних правовідносинах та надати оцінку дій кожного з них.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини щодо виключення зі страхового стажу позивача періоду роботи позивача з 08.06.1992 по 29.12.1995, згідно записів трудової книжки №№ НОМЕР_4 через недоліки запису № 10, дату перерахунку пенсії, підтверджено відповідачами та відповідними доказами, а тому ці обставини не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України, Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 16 Закону №1058-IV, застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: […] з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; […].

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання ст. 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердив Порядок № 637.

Згідно п. 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку № 637).

В п. 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України N 58 від 29.07.93 р. затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція № 58), яка була чинною на час внесення до трудової книжки позивача запису № 10.

Відповідно до п.п. 1.1., 1.5. Інструкції № 58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. N 301 (301-93-п) "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Пунктом 2.2. Інструкції № 58 визначено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п.п. 2.3., 2.4. Інструкції № 58, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до п.п. 2.27., 4.1. Інструкції № 58, запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Днем звільнення вважається останній день роботи.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Відповідно до п.п. 2.6., 2.8. Інструкції № 58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

У даному адміністративному спорі відповідачі піддали сумніву достовірність запису № 10 трудової книжки позивача через невідповідність дати наказу про звільнення даті зазначеній у графі 2 трудової книжки.

На думку суду приписи Інструкції № 58 слід тлумачити комплексно.

Отже, виходячи із приписів п. 2.3., 2.4., 2.27. Інструкції № 58, дата звільнення, що зазначається у графі № 2 є самостійним реквізитом документу та з датою наказу про звільнення безпосередньо не пов`язується, може їй відповідати або ні.

З огляду не викладене, недоліки запису щодо наказу про звільнення не спотворюють інформацію про період роботи позивача посвідчений записами №№ 8-10, зокрема, щодо його тривалості, виконуваної роботи, причини звільнення.

Суд наголошує, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 307/541/17 року, який виклав у постанові від 19.12.2019 року.

Поряд з цим, у постанові Верховного Суд від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 суд касаційної інстанції підтримав висновок, згідно якого, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, в свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення, неналежний порядок ведення та заповнення будь-якої документації з вини підприємства.

Існуючий недолік не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист, що також відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 та від 06.03.2018, 29.03.2019, у справі № справа № 548/2056/16-а, у справі № 754/14898/15-а.

Дослідивши матеріали справи, обставини спірних правовідносин, доводи сторін, надавши оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що записи трудової книжки, якими посвідчено страховий стаж позивача не містять недоліків, через які неможливо встановити факт її належності позивачу та роботи позивача на відповідній посаді, у відповідному підприємстві, в зазначений період часу.

Отже, доводи відповідачів, що виявлені ними недоліки трудової книжки, які на їх думку є підставою для виключення спірного періоду роботи зі страхового стажу позивача, суд відхиляє як безпідставні.

Відповідно до п. 8) п. 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 21 грудня 2022 року № 28-2), головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за обґрунтованістю документів, виданих для оформлення пенсії, достовірністю поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому соціальному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до п. 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) (далі Порядок № 22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 встановлено, що створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

З системного аналізу викладених норм вбачається, що визначений за принципом екстериторіальності структурний підрозділ органу ПФУ є тим органом, що призначає пенсію незалежно від місця реєстрації пенсіонера або перебування його на обліку в іншому органі Пенсійного фонду України за місцем реєстрації.

Виходячи із системного аналізу доводів сторін та наданих ними доказів, зокрема листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03.11.2023 № 21726-20185/Г-02/8-0500/23 та рішення № 85 від 10.10.2023 прийнятого на підставі листа від 03.10.2023 №0500-0305-9/84198, суд дійшов висновку, що рішення про виключення спірного періоду зі страхового стажу позивача було прийнято відповідачем 3 за поданням відповідача 1, доказів безпосередньої дотичності відповідача 2 до спірних правовідносин судом не встановлено.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши дії відповідачів 1 та 3 на відповідність приписам ч. 2 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що вони вчинені без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та без дотримання принципу пропорційності, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Протилежне відповідачами 1 та 3 не доведено.

Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист (п. 4.1 мотивувальної частини вказаного Рішення).

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. TheUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 8 лютого 2022 року у справі № 160/6762/21 сформулював висновок, відповідно до якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

В постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 380/12913/21 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду сформулював концепцію «ефективного правосуддя» в контексті вибору ефективного способу захисту порушеного права, та зазначив, що «КАС України орієнтує відповідачів (суб`єктів владних повноважень) забезпечувати ефективний захист прав і свобод до моменту ініціювання особою судового провадження, так відповідно до частини другої статті 17 КАС України особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення позову […].

Ефективно працююча система суб`єктів владних повноважень (головним чином, органів виконавчої гілки влади та органів місцевого самоврядування) є тим механізмом, який ефективно захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, що мінімізує можливість виникнення спорів у публічно-правовій сфері та, відповідно, робить непотрібним звернення до адміністративного суду; частина друга статті 2 КАС України орієнтує відповідачів (суб`єктів владних повноважень) забезпечувати ефективний захист та зобов`язує, у разі порушення таких прав, свобод чи інтересів, поновити їх до моменту ініціювання особою судового провадження […].

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам».

В постановах Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 7 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справі № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 3 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а, від 12 квітня 2018 року справі № 826/8803/15, від 21 червня 2018 року у справі №274/1717/17, від 14 серпня 2018 року у справі №820/5134/17, від 17 жовтня 2019 року у справі №826/521/16, від 30 березня 2021 року у справі №400/1825/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 27 вересня 2021 року у справі № 380/8727/20 та від 22 вересня 2022 року у справі №380/12913/21 сформований висновок, згідно якого дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

Поряд з цим, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

У постанові від 16 жовтня 2018 року у справі № 9901/415/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише у письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Відтак, лист відповідача 1 від 03.10.2023 №0500-0305-9/84198, який був адресований відповідачам 2 та 3 був складений та направлений ним за наслідком реалізації владних повноважень щодо здійснення контролю за обґрунтованістю документів, виданих для оформлення пенсії, достовірністю поданих відомостей про позивача, умови її праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Ураховуючи викладене, лист відповідача 1 від 03.10.2023 №0500-0305-9/84198 має ознаки акту індивідуальної дії, дія якого була вичерпана виключенням спірного періоду відповідачем 3 зі страхового стажу позивача.

Водночас, сторонами у справі лист відповідача 1 від 03.10.2023 №0500-0305-9/84198, суду надано не було, що унеможливлює дослідження його змісту судом, при цьому у доводах відзивів відповідачі цитували його зміст, наслідки його реалізації судом установлені.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову шляхом: визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області направлених на виключення зі страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 08.06.1992 по 29.12.1995 на підставі записів №№8-10 трудової книжки НОМЕР_1 , які полягали у направленні Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області та Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві листа від 03.11.2023 №21726-20185/Г-02/8-0500/23; визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 85 від 10.10.2023 про проведення перерахунку пенсії та виключення зі страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 08.06.1992 по 29.12.1995 згідно записів №8-10 трудової книжки НОМЕР_1 , на підставі листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03.11.2023 №21726-20185/Г-02/8-0500/23; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 08.06.1992 по 29.12.1995 згідно записів №№8-10 трудової книжки НОМЕР_1 та перерахувати пенсію починаючи з 01.09.2023 з урахуванням проведених раніше виплат.

У відповідності до ч.ч. 3, 8 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При поданні адміністративного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн, згідно квитанції № 6064-3749-0661-7377 від 31.01.2024 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що судовий збір підлягає стягненню з відповідачів 1 та 3 у рівних частинах по 484,48 грн з кожного за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, адреса зареєстрованого місцезнаходження: 84122, Донецька області, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3), Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області (, адреса зареєстрованого місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, адреса зареєстрованого місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області направлені на виключення зі страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 08.06.1992 по 29.12.1995 згідно записів №№8-10 трудової книжки НОМЕР_1 , що полягали у направленні Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області та Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві листа від 03.11.2023 №21726-20185/Г-02/8-0500/23.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 85 від 10.10.2023 про проведення перерахунку пенсії та виключення зі страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 08.06.1992 по 29.12.1995, згідно записів №8-10 трудової книжки НОМЕР_1 , на підставі листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03.11.2023 №21726-20185/Г-02/8-0500/23.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 08.06.1992 по 29.12.1995 згідно записів №8-10 трудової книжки НОМЕР_1 та перерахувати пенсію починаючи з 01.09.2023 з урахуванням проведених раніше виплат.

Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484 (Чотириста вісімдесят чотири) грн 48 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484 (Чотириста вісімдесят чотири) грн 48 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 02 квітня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко