Справа № 461/1628/24
Суддя: Стрельбицький В. В.
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/1628/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2024 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рожко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові

справу за адміністративним позовом

позивач ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

представник позивача адвокат Романчук Юрій Романович

(79019, м. Львів, вул. Лемківська, 9А, РНОКПП НОМЕР_2 )

до

відповідач Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури

Львівської міської ради

(79008, м. Львів, пл. Ринок, 1, )

представник відповідача Золотий Яким Володимирович

(79008, м. Львів, пл. Ринок, 1)

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позиції сторін та учасників справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Романчук Юрій Романович, звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просить:

- поновити процесуальний строк для оскарження постанови про адміністративне правопорушення;

- постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП № від 5 липня 2023 року скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити;

- стягнути із Управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок;

- стягнути із Управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

В обґрунтування позову заявник покликається на те, що 31.01.2024, після оновлення додатку «ДІЯ», вона виявила у графі виконавчі провадження інформацію про відкриття щодо неї виконавчого провадження на підставі постанови серії РАП № від 05.07.2023 інспектора Управління безпеки Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради.

Жодних повідомлень про наявність відповідного провадження, зокрема про його початок, вона не отримувала, чим фактично була позбавлена можливості реалізувати свої права, як особи яка притягується до адміністративної відповідальності.

Вищевказану постанову позивачці вручено не було. Про існування вказаної постанови позивачу стало відомо лише 31.01.2024 року.

Таким чином, позивач вказує, що нею дотримано строк на звернення до суду.

Позивач вважає наведену постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Зокрема, позивач вказує, що була порушена процедура передбачена чинним законодавством для розгляду даної категорії справ, чим її фактично позбавлено будь-якої можливості скористатись своїми процесуальними правами, а також правом на захист.

Відтак, посилаючись на відповідні положення Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кодексу адміністративного судочинства, позивач просить заявлені вимоги задовольнити.

Ухвалою від 01.03.2024 позивачу поновлено процесуальний строк на звернення до суду для оскарження відповідної постанови та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами встановленими статтею 286 КАС України.

19.03.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача, посилаючись на наведені у цій заяві доводи та мотиви, просить відмовити у задоволенні заявлених вимог. Обґрунтовуючи відзив, представник відповідача зазначає, що орган уповноважений на винесення постанови мав законні підстави для винесення оскаржуваного рішення про притягнення позивача до відповідальності. Зокрема, відповідач посилається на відповідні фото- та відео- матеріали, які розміщені у мережі Інтернет у відкритому доступі та які фіксують факт правопорушення. З матеріалів фотофіксації вбачається, що такі засвідчують факт допущення відповідного порушення позивачем. Отже, наявні подія і склад правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 152-1 КУпАП. Оскаржена постанова містить усі необхідні дані щодо фіксації факту вчинення адміністративного правопорушення. Відповідач вважає, що постанова винесена відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Зважаючи, на вищезазначене, наявні подія і склад адміністративного правопорушення, що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності позивача. При цьому, відповідач зазначає, що позивач перебував на платному майданчику без проведення оплати понад 10 хвилин, що являється порушенням наведених у постанові вимог відповідного нормативного акту.

Таким чином, відповідач вважає, що позивачем не надано доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення її від адміністративної відповідальності.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з мотивів наведених у ньому.

Відповідач (уповноважений представник) у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Неявка відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, відповідно до вимог ст. 205 КАС України, не є перешкодою для розгляду справи, а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача.

Суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За наведених обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що відповідач (уповноважений представник) не з`явилися у судове засідання, обізнані про наявність даного адміністративного позову у провадженні суду, подали відзив, а також повідомлялися про місце, час, дату розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності осіб які не прибули на розгляд справи.

При цьому, суд також виходить з того, що положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану» покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування

Суд, заслухавши пояснення сторони, дослідивши наявні у справі документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходить з наступних доводів та мотивів.

Наявні у матеріалах справи докази щодо часу отримання копії оскаржуваної постанови свідчать про те, що позивачем не пропущено строк на її оскарження.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення від 05 липня 2023 року серії РАП № до повідомлення серії ЛВ №00421449 від 23 червня 2023 року 13 год 6 хв позивача, визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 300 гривень.

Із оскаржуваної постанови вбачається, що 23 червня 2023 року 13 год 6 хв водієм транспортного засобу Skoda Superb д.н.з. НОМЕР_3 здійснено користування майданчиком для платного паркування, що знаходиться за адресою: EL201 вул. Куліша м. Львів, з неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більше як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування, чим порушено вимоги абз. 2 п. 26 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою КМУ від 03.12.2009 №1342. Цією ж постановою позивача, визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 300 гривень. Роз`яснено порядок оскарження та виконання даної постанови.

Відповідно до абзацу 2 пункту 26 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342, користувач зобов`язаний сплатити вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування.

Частиною 1 статті 152-1 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування.

Відповідно до ст. 14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.

Оцінюючи доводи сторін, суд враховує наступне.

Позивач на даному етапі провадження не оспорює фактичні обставини справи, які стосуються перебування на відповідному майданчику автомобіля. Більше того, представник позивача у судовому засіданні наголосив на тому, що у разі належного оповіщення позивача про початок відповідного провадження, ОСОБА_1 не виключає можливість сплати нею зменшеного розміру штрафу, згідно ч.ч. 1-2 ст. 3001 КУпАП.

Натомість позивач наголошує, що саме провадження, яке передувало винесенню відповідної постанови відбулось із порушенням, що свідчить про незаконність рішення ухваленого за його результатами.

Так, згідно ч.ч. 1- 4 ст. 2791 КУпАП, у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

За запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції, інспекторів з паркування у письмовій або електронній формі (у тому числі за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою кваліфікованого електронного підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України "Про захист персональних даних".

Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити відомості, передбачені частинами другою - четвертою статті 283 цього Кодексу, крім відомостей про особу, стосовно якої розглядається справа. Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити також інформацію про порядок виконання адміністративного стягнення, у тому числі реквізити для сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня вчинення відповідного правопорушення, що вважатиметься виконанням адміністративного стягнення у повному обсязі.

Дослідивши долучені до матеріалів справи фотознімки, які долучені відповідачем до відзиву, суд приходить до висновку, що такі самі по собі не доводять факт виконання інспектором вимог ч. 3 зазначеної статті КУпАП, а саме розміщення на лобовому склі транспортного засобу копії постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Отже, надані суду докази, зокрема фотоматеріали, не містять даних щодо належного виконання інспектором вимог про розміщення повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності у спосіб визначений законом на транспортному засобі.

Неналежне виконання інспектором зазначених положень закону щодо розміщення повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності свідчить про те, що позивач фактично була необізнана про початок адміністративного провадження щодо неї, що, у свою чергу, стало наслідком порушення низки її фундаментальних прав закріплених нижчезазначеними нормами чинного законодавства.

Згідно ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Крім того, не повідомивши позивача у спосіб визначений законом про початок адміністративного провадження, інспектор фактично позбавив її можливості скористатись правами наданими ст. ст. 141 , 3001 КУпАП, відповідно до яких:

-за наявності обставин, які свідчать про вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, іншою особою, власник (співвласник) транспортного засобу може протягом десяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу повідомити про відповідні обставини (транспортний засіб знаходився у володінні чи користуванні іншої особи, вибув з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб тощо) орган (посадову особу), що виніс постанову про накладення адміністративного стягнення. На період з`ясування та перевірки цих обставин виконання постанови про накладення адміністративного стягнення зупиняється до моменту встановлення особи, яка вчинила це правопорушення;

-у разі сплати відповідальною особою, зазначеною у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або громадянином (резидентом) України, який ввіз на територію України транспортний засіб, зареєстрований за межами України, 50 відсотків розміру штрафу за постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), до вручення такої постанови або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили така постанова вважається виконаною. Постанова про накладення адміністративного стягнення за порушення зупинки, стоянки та паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), також вважається виконаною у разі сплати штрафу за повідомленням про притягнення до адміністративної відповідальності, залишеним уповноваженою посадовою особою на місці вчинення правопорушення на лобовому склі транспортного засобу, у тому числі шляхом сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом десяти днів з дня вчинення відповідного правопорушення.

Отже, наведені положення покладають на відповідача обов`язок оповістити особу щодо якої складено відповідне повідомлення про початок провадження і фіксацію правопорушення, чого у даному випадку зроблено не було.

Порушення зазначених положень чинного законодавства, є належною та законною підставою для визнання протиправною і скасування оскаржуваної постанови. Більше того, сам факт позбавлення позивача можливості скористатися правом на захист, а також низкою інших наведених вище прав, ставить під сумнів як законність самих процесуальних дій у провадженні, так і рішення ухвалене за результатами розгляду справи.

Зокрема, наведені факти, є грубим порушенням права на захист, адже таким чином позивача фактично позбавлено можливості подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, а також користуватися іншими правами, наданими їм законом

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як наведено у постанові Верховного Суду від 30.01.2020 року у справі № 482/9/17, у процесі розгляду справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право користуватися правами, передбаченими статтею 268 КУпАП. Колегія суддів враховує, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо. Законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим. Верховний Суд дійшов висновку, що обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти особу, що якої застосовується адміністративне стягнення не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Такий обов`язок вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи».

Наведена позиція суду касаційної інстанції є цілком релевантною для врахування у даній справі.

За таких обставин, позбавлення позивача можливості реалізації її прав, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідчить про наявність законних підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Оцінюючи інші доводи сторін щодо наявності у діях позивача вини у порушенні правил паркування, суд зазначає, що оскільки встановлено те, що уповноваженою особою відповідача допущено істотні процесуальні порушення при розгляді справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, адже наведені обставини самі по собі є законною підставою для задоволення позову.

У свою чергу, доводи відповідача наведені у відзиві не спростовують наведених вище фактів встановлених судом. Зміст відзиву свідчить про те, що відповідач фактично у стверджувальній формі дублює зміст оскаржуваної постанови та наводить у ньому положення чинного законодавства, які визначають порядок паркування транспортних засобів, фіксацію відповідних порушень та порядок розгляду справ відповідної категорії. Крім того, факт скерування оскаржуваної постанови позивачу, за відсутності даних про її отримання, також не спростовує наявності наведених порушень встановлених судом.

Водночас, суд відзначає, що ключовою підставою позову являється не оспорення позивачем відповідної нормативної бази або порядок її застосування, а відсутність у матеріалах справи належних доказів, які доводять факт дотримання інспектором вимог закону щодо повідомлення позивача про адміністративне провадження щодо порушення наведеного у оскарженій постанові.

Оцінюючи доводи сторін, слід відзначити, що фактичні обставини справи, тобто факт паркування, місце паркування сторонами не оспорюються. Натомість, доводи сторін містять різні висновки щодо оцінки дій позивача та відповідача. Так, позивач вважає, що її права було порушено, а відповідач вважає, що його уповноважений представник діяв правомірно, а оскаржувана постанова є законною.

Слід також відзначити, що фактично сторони наводять ідентичні нормативні акти, а їх доводи відрізняються лише у кваліфікації дій позивача в контексті норм КУпАП, а саме наявності чи відсутності у її діях складу інкримінованого правопорушення та дотримання процесуальних положень.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтями 10, 11 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що здобуті та досліджені в ході розгляду у суді даної справи докази є достатніми для ухвалення законного рішення та належної перевірки доводів учасників процесу, а також доказів у справі. У цьому контексті суд також відзначає, що сторонам були створені належні умови та надано достатньо часу для реалізації процесуальних прав, що зокрема підтверджено наявністю вищезазначених заяв сторін долучених до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих суду доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Крім того, у п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону. У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Зважаючи на суть правопорушення, його характер, санкцію, наведені положення можуть бути застосовані і у даній справі.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на те, що в ході розгляду справи встановлено порушення інспектором низки прав позивача, суд приходить до висновку, що оскаржена постанова є незаконною та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю. При цьому, суд також враховує строки які минули з моменту події, тобто закінчення строків накладення адміністративного стягнення, що є належною процесуальною підставою для закриття провадження.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Встановлено, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн. (0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

З урахуванням наведеного сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради. Тобто суд вирішує питання про стягнення судових витрат понесення яких документально підтверджено позивачем.

Керуючись ст.ст. 241-246, 286 КАС України,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу контролю за дотриманням правил паркування та тимчасового затримання транспортних засобів управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Білоуса Валерія Олеговича від 05 липня 2023 року серії РАП № про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

представник позивача адвокат Романчук Юрій Романович

(79019, м. Львів, вул. Лемківська, 9А, РНОКПП НОМЕР_2 )

відповідач Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури

Львівської міської ради

(79008, м. Львів, пл. Ринок, 1, )

представник відповідача Золотий Яким Володимирович

(79008, м. Львів, пл. Ринок, 1)

Повний текст судового рішення складений 02.04.2024 року.

Головуючий суддя В.В. Стрельбицький