Справа № 500/1081/24
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1081/24

02 квітня 2024 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови від 14.02.2024 про накладення штрафу у розмірі 10200грн у виконавчому провадженні №69794706.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області отримано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 14.02.2024 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у розмірі 10200,00грн за невиконання рішення суду та вимог державного виконавця на підставі виконавчого листа №500/4214/21 від 31.05.2022.

Зазначає, що Рішенням Тернопільського окружного адміністративної справи від 23.12.2023 у справі №500/4214/21, залишеним без змін Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду, позовні вимоги задоволено частково та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повернути ОСОБА_1 безпідставно утримані суми пенсії на підставі рішень від 22 березня 2019 №145427 та від 30 жовтня 2020 року №1900-0412-9/18200. Дане рішення набрало законної сили 04.05.2022, а на його виконання Тернопільським окружним адміністративним судом 31.05.2022 видано виконавчі листи (зобов`язального характеру та щодо стягнення судового збору).

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження ВП №69794706 з примусового виконання виконавчого листа у справі №500/4214/21, виданого 31.05.2022 Тернопільським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повернути ОСОБА_1 безпідставно утримані суми пенсії на підставі рішень від 22.03.2019 №145427 та від 30.10.2020 №1900-0412-9/18200.

Позивач вказує, що на виконання рішення суду у справі №500/4214/21, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, здійснено нарахування коштів, які було безпідставно утримано із пенсії стягувача, а зазначені кошти обліковуються в автоматизованій системі обробки пенсійної документації (електронній пенсійній справі), що підтверджується відповідним розпорядженням, однак не виплачені фактично з підстав відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, що на переконання позивача свідчить про поважність підстав невиконання судового рішення у повному обсязі, та як наслідок, протиправності оскарженої постанови про накладення штрафу.

Ухвалою від 01.03.2024 суд залишив позовну заяву без руху, встановивши строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання суду у 10-нний строк доказів про сплату судового збору за подання до суду цієї позовної заяви.

На виконання вимог суду, позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та ухвалив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суддею одноособово, з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 КАС України.

Вказаною ухвалою суд зобов`язав відповідача подати до суду у відповідності до вимог статті 94 КАС України засвідчену копію виконавчого провадження №69794706 з примусового виконання виконавчого листа №500/4214/21, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 31.05.2021, докази ознайомлення позивача з виконавчим провадження №69794706.

У встановлений судом строк, відповідач відзиву на позовну заяву та доказів, визначених в ухвалі про відкриття провадження у справі не подав, з клопотанням про продовження процесуального строку для їх подання не звертався.

Інших заяв на адресу суду не надходило.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи норми статті 268 КАС України, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавчий лист №500/4214/21, виданий 31.05.2022 Тернопільським окружним адміністративним судом щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повернути ОСОБА_1 безпідставно утримані суми пенсії на підставі рішень від 22 березня 2019 №145427 та від 30 жовтня 2020 року №1900-0412-9/18200.

З матеріалів справи слідує, що державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №69794706 з виконання вказаного виконавчого листа.

Листом №1900-0902-5/35223 від 22.08.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило відповідача про те, що бюджетом Пенсійного фонду України на 2023 рік з урахуванням норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено видатки по погашенню заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду за рахунок коштів Державного бюджету України в розмірі 360 млн. грн. На сьогоднішній день здійснено погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, які набрали законної сили по 20.09.2020.

Вимогою державного виконавця від 19.09.2023 №1009/03.1-25, керуючись статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження", зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області виконати вимоги виконавчого листа №500/4214/21 від 31.05.2022, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом.

Листом №1900-0902-5/42216 від 04.10.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило відповідача про те, що бюджетом Пенсійного фонду України на 2023 рік з урахуванням норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено видатки по погашенню заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду за рахунок коштів Державного бюджету України в розмірі 360 млн. грн. На сьогоднішній день здійснено погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, які набрали законної сили по 20.09.2020.

19.09.2023 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у розмірі 5100,00грн.

Позивач не погодився із вказаною постановою про накладення штрафу в розмірі 5100,00грн та оскаржив її до суду.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 у справі №500/6464/23 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу в розмірі 5100,00грн у виконавчому провадженні ВП №69794706, - визнано неповажними причини пропуску Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області строку звернення до адміністративного суду. У задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про поновлення строку звернення до суду відмовлено та повернуто Головному управлінню Пенсійного фонду України в Тернопільській області позовну заяву і додані до неї документи.

14.02.2024 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про накладення штрафу ВП №69794706, якою за повторне неповне невиконання рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист у справі №500/4214/21 від 31.05.2022, на боржника - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, на користь держави у розмірі 10200,00грн. Зокрема, відповідач дійшов висновку, що станом на 14.02.2024 боржником не надано документального підтвердження повного виконання рішення суду (арк. справи 8).

Не погоджуючись з вказаною постановою про накладення штрафу, позивач звернувся з даним позовом до суду про її скасування.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 2 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно зі статтею 63 Закону № 1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, невиконання боржником рішення суду, за яким він зобов`язаний вчинити певні дії у строки, визначені законодавством, без наявності для цього поважних причин, тягне за собою відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн. (для юридичних осіб), а у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин у вигляді штрафу у подвійному розмірі 10200,00 грн.

При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, відповідно до наведених вище правових норм, правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання боржником судового рішення у встановлений строк без поважних причин. Поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.

Суд звертає увагу на те, що особа звільняється від відповідальності у вигляді штрафу за невиконання судового рішення, якщо на це були поважні причини, тобто обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.

Тобто, надаючи оцінку тому, чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення, слід з`ясувати часові межі, в яких боржник повинен був вчинити певні дії (за виконавчим листом), і яка причина невиконання судового рішення у встановлений йому строк.

У цьому контексті варто зауважити, що сам лише сам факт невиконання (неповного виконання) судового рішення у визначений строк, без з`ясування і оцінки причин цього невиконання, не може вважатися підставою для притягнення до відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону №1404-VIII.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 21.01.2020 у справі № 640/9234/19.

Таким чином, приймаючи рішення про наявність чи відсутність підстав для застосування штрафу, державний виконавець зобов`язаний не лише встановити сам факт невиконання рішення, а й встановити причини та впевнитися у відсутності поважних причин його невиконання.

Суд зазначає, що поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Верховний Суд у постанові від 07.11.2019 по справі №420/70/19 зазначив, що умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. В залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Таким чином, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин боржник повинен надати державному виконавцю достатньо підтверджені відомості про те, чи дійсно боржником свідомо не виконано належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

З матеріалів справи слідує, що позивачем, на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 у справі №500/4214/21 проведено нарахування сум пенсії стягувача ( ОСОБА_1 ), що були безпідставно утримано на підставі рішень від 22 березня 2019 №145427 та від 30 жовтня 2020 року №1900-0412-9/18200.

Нараховані стягувачу ОСОБА_1 суми обліковані в автоматизованій базі даних обробки пенсійної документації (електронній пенсійній справі), що підтверджується відповідним протоколом за період з 01.12.2019 по 30.06.2022 (арк. справи 16), однак не виплачені фактично з підстав відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів.

Суд враховує, що суми пенсії, донараховані на виконання судових рішень, що виплачуються за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, обліковуються в автоматизованих системах обробки пенсійної документації (електронних пенсійних справах) та на їх підставі - в автоматизованій базі даних у підсистемі «Реєстр судових рішень» Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України.

Разом з тим боржником не проведено виплату нарахованих коштів з підстав відсутності бюджетного фінансування.

Оцінюючи невиконання судового рішення в частині не виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів на їх виплату, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Приписами статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Згідно з пунктами 1, 2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2 (далі - Положення №28-2), Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд). Управління Фонду підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Фонду), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду. Управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду і головних управлінь Фонду.

Пунктом 3 Положення №28-2 визначено, що основними завданнями управління Фонду є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом.

Відповідно до пункту 4 Положення №28-2 управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

З аналізу наведених вище норм, суд дійшов висновку, що фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення органом Пенсійного фонду України можливе за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Судом встановлено, що стягувачу ОСОБА_1 проведено нарахування тих сум пенсії, які рішенням суду у справі №500/4214/21 визнано такими що безпідставно утримано та які обліковані в автоматизованій базі даних обробки пенсійної документації (електронній пенсійній справі).

Однак, суд зазначає, що невиконання судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку та в подальшому - до отримання фінансування, виконати судове рішення. Накладення штрафу у розглядуваному випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналогічні праві висновки у подібних спірних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а, від 13.06.2018 у справі №757/29541/14-а, від 31.03.2021 у справі №360/3573/20, від 13.10.2021 у справі №360/4705/20, у справі №360/4708/20, від 31.05.2022 у справі №360/940/20.

Також, суд враховує, що відповідно до частин першої та третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Водночас сторонами не представлено, а судом не здобуто доказів того, що на дату винесення оскарженої постанови (14.02.2024) відповідач проводив перевірку виконання боржником рішення суду, в тому числі звертався із відповідними листами - запитами до стягувача чи Пенсійного фонду щодо виконання рішення суду, про що свідчить відсутність у матеріалах справи відповідних актів державного виконавця, в тому числі інших документів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що невиконання відповідачем частин першої та третьої статті 18 Закону №1404-VIII унеможливило останнього провести об`єктивну перевірку щодо правильності та повноти виконання рішення суду, в тому числі наявності чи відсутності поважних причин невиконання рішення боржником. При цьому, як зазначав суд, обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, а отже при прийнятті оскаржуваного рішення не дотримано вимог частини другої статті 2 КАС України щодо добросовісності та обґрунтованості.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Також, суд враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, шляхом визнання протиправною та скасування постанови від 14.02.2024 про накладення штрафу у розмірі 10200грн у виконавчому провадженні №69794706 під час виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/4214/21.

Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Таким чином за відсутності понесених судових витрат у даній справі, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, такі судові витрати не належать стягненню з відповідача на користь суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у ВП №69794706 від 14 лютого 2024 року про накладення штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень 00 коп. під час виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/4214/21.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46001, );

відповідач: - Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська обл., Івано-Франківський р-н, 76019, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.