Справа № 200/3618/23
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 року Справа№200/3618/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

17 липня 2023 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), надісланий через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» 16 липня 2023 року, в якому позивач просив:

1. визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 10-1 та ч. 3 ст. 15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за 2016 - 2021 роки;

2. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2016 - 2021 роки, передбачену ст. 10-1 та ч. 3 ст. 15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням індексації грошового забезпечення, виплаченої у період проходження військової служби та виплаченої на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року у справі № 200/19106/21, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, з урахуванням раніше виплачених сум;

3. визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні за 5 років, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

4. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні за 5 років, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням індексації грошового забезпечення, виплаченої у період проходження військової служби та виплаченої на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року у справі №200/19106/21, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 з урахуванням раніше виплачених сум;

5. визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 - 2021 роки;

6. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 - 2021 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення, виплаченої у період проходження військової служби та виплаченої на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року у справі № 200/19106/21, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, з урахуванням фактично виплачених сум.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

19 липня 2023 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановив строк для подання заяв по суті справи; витребував докази.

Про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі сторони повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС).

З клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін учасники справи до суду не зверталися, а тому на підставі ч. 5 ст. 260 КАС справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС при розгляді справи за правилами прощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Як на час прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі, так і на час розгляду справи по суті триває широкомасштабна військова агресія російської федерації, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».

Указом Президента України від 05 лютого 2024 року № 49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що в період з 27 вересня 2016 року по 27 вересня 2021 року проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 .

Під час проходження військової служби позивачу була виплачена грошова допомога на оздоровлення за 2016 - 2021 роки в розмірі місячного грошового забезпечення.

При звільненні з військової служби йому виплачена грошова компенсація за 70 невикористаних днів додаткової відпустки як учасник бойових дій за 2017 - 2021 роки, виходячи з місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

28 червня 2023 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року у справі № 200/19104/21 Військова частина НОМЕР_1 нарахувала та виплатила позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 5 повних календарних років військової служби в сумі 24 102,72 грн.

Позивач зазначив, що в період проходження військової служби Військова частина НОМЕР_1 не в повному обсязі нараховувала і виплачувала індексацію грошового забезпечення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року у справі № 200/19106/21 Військову частину НОМЕР_1 зобов`язано нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 27 вересня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, з урахуванням фактично виплачених сум, а також індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 29 вересня 2021 року включно із застосуванням фіксованої суми індексації 4 258,75 грн та відповідно абз. абз. 4-6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078), з урахуванням фактично виплачених сум.

28 червня 2023 року на виконання рішення суду у справі № 200/19106/21 Військова частина НОМЕР_1 виплатила позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 27 вересня 2016 року по 29 вересня 2021 року включно в загальній сумі 167 051,25 грн.

Після виплати індексації позивач дізнався, що при обчисленні розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2016 - 2021 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 - 2021 роки відповідач не врахував індексацію у складі грошового забезпечення.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позивач доводив, що бездіяльність відповідача призвела до того, що йому в неповному обсязі нарахована і виплачена грошова допомога на оздоровлення за 2016 - 2021 роки, одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби та грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 - 2021 роки.

Позивач зазначив, що відповідно до ст. 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011) грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

В силу положень ч. 1 ст. 10-1, ч. ч. 2, 14 ст. 15 Закону № 2011 обчислення грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з місячного грошового забезпечення.

Позивач покликався на норми ст. 18, ч. 2 ст. 19 Закону України від 05 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017), ст. ст. 2, Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282) і наголошував, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Незважаючи на наявність спеціального законодавства, зокрема Закону № 2011, яким імперативно визначаються види (складові) грошового забезпечення військовослужбовців, і які не врегульовують питання віднесення індексації до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова допомога на оздоровлення, одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 2017, Закону № 1282 та Порядку № 1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки призвело до виплати знеціненого грошового забезпечення, а тому такі виплати підлягають перерахунку.

Також позивач покликався на норми п. п. 2-5 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, (далі - Порядок № 44) і доводив, що має право на отримання перерахованих сум грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб.

Просив задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву; доводив, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законодавством.

Зазначив, що в період з 27 вересня 2016 року по 27 вересня 2021 року ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 та був зарахований на відповідне грошове забезпечення.

28 червня 2023 року на виконання судових рішень у справах № 200/19106/21 та № 20/19104/21 Військова частина НОМЕР_1 виплатила позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні та індексацію грошового забезпечення в загальній сумі 191 253,97 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 відповідач вважав безпідставними, оскільки в силу положень ч. 2 ст. 9 Закону № 2011 індексація не входить до складу грошового забезпечення; вона не є постійною виплатою, а залежить від індексу споживчих цін.

Відповідач доводив, що оскільки індексація не є видом грошового забезпечення і не має постійного характеру, відсутні підстави для її включення в розрахунок суми грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2021 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Також відповідач вважав безпідставними вимоги позивача щодо компенсації податку на доходи фізичних осіб, обґрунтовуючи це тим, що відшкодування податку на доходи фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, здійснюється у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби.

Просив відмовити в позові.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив таке.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

З 08 січня 2020 року постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в паспорті.

Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим Східним міжрегіональним управлінням Державної прикордонної служби України 08 лютого 2017 року.

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) зареєстрована як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений відповідний запис.

Позивач проходив військову службу з контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 з 27 вересня 2016 року по 27 вересня 2021 року.

Так, згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27 вересня 2016 року № 333-ос «По особовому складу» ОСОБА_1 був зарахований на військову службу за контрактом, до списків особового складу загону та всіх видів забезпечення і призначений на посаду молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії - номера обслуги третього відділення інспекторів прикордонної служби прикордонної застави (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ) оперативно-бойової прикордонної комендатури « ІНФОРМАЦІЯ_3 », з 27 вересня 2016 року.

Згідно з витягом з наказу начальника НОМЕР_6 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 27 вересня 2021 року № 582-ОС «Про особовий склад» штаб-сержант ОСОБА_1 , дільничний інспектор прикордонної служби 1 категорії відділення дільничних інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б), звільнений з військової служби в запас наказом начальника НОМЕР_6 прикордонного загону від 27 серпня 2021 року № 514-ОС за пп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 27 вересня 2021 року був виключений зі списків особового складу загону і всіх видів забезпечення.

Спірні правовідносини виникли щодо правомірності дій (бездіяльності) відповідача, які (яка) полягали(а) у невключенні сум індексації до складу грошового забезпечення, з якого обчислювалися допомога на оздоровлення, одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби та грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Нарахування та виплата допомоги на оздоровлення.

На підставі особової картки грошового забезпечення за 2016 рік та архівної відомості № 1 з січня 2016 року по грудень 2016 року суд встановив, що в листопаді 2016 року ОСОБА_1 була нарахована і виплачена допомога на оздоровлення в сумі 4 691,75 грн, із грошового забезпечення, у складі якого враховані посадовий оклад - 645,00 грн, оклад за військове звання - 40,00 грн, премія - 3 225,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань - 685,00 грн, надбавка за особливості проходження служби - ризик для життя - 96,75 грн.

На підставі особистої картки грошового забезпечення за 2017 рік та архівної відомості № 2 з січня 2017 року по грудень 2017 року суд встановив, що в червні 2017 року позивачу була нарахована і виплачена допомога на оздоровлення в сумі 4 691,75 грн.

На підставі особистої картки грошового забезпечення за 2018 рік та архівної відомості № 3 з січня 2018 року по грудень 2018 року суд встановив, що в травні 2018 року позивачу була нарахована і виплачена допомога на оздоровлення в сумі 8 176,25 грн.

На підставі особистої картки грошового забезпечення за 2019 рік та архівної відомості № 4 з січня 2019 року по грудень 2019 року суд встановив, що в серпні 2019 року позивачу була нарахована і виплачена допомога на оздоровлення в сумі 10 325,25 грн.

На підставі особистої картки грошового забезпечення за 2020 рік та архівної відомості № 5 з січня 2020 року по грудень 2020 року суд встановив, що в червні 2020 року позивачу була нарахована і виплачена допомога на оздоровлення в сумі 12 045,00 грн.

На підставі особистої картки грошового забезпечення за 2021 рік та архівної відомості № 6 з січня 2021 року по грудень 2021 року суд встановив, що у вересні 2021 року позивачу була нарахована і виплачена допомога на оздоровлення в сумі 12 001,35 грн.

Згідно з довідкою-розрахунком допомоги для оздоровлення ОСОБА_1 за 2017 рік від 03 серпня 2023 року № 560, військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

На день видання наказу на виплату допомоги для оздоровлення грошове забезпечення позивача складало 4 691,75 грн, в тому числі посадовий оклад за 5 тарифним розрядом - 645,00 грн, оклад за військовим званням - 40,00 грн, надбавка за вислугу років (0%) - 0,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби (100%) - 685,00 грн, надбавка за особливі умови служби, пов`язані з підвищеним ризиком для життя (15%) - 96,75 грн, премія (500%) - 3 225,00 грн.

Відповідно до довідки-розрахунку допомоги для оздоровлення ОСОБА_1 за 2018 рік від 03 серпня 2023 року № 561 на день видання наказу на виплату допомоги для оздоровлення грошове забезпечення позивача склало 8 176,25 грн, в тому числі посадовий оклад за 8 тарифним розрядом - 3 080,00 грн, оклад за військовим званням - 740,00 грн, надбавка за вислугу років (25%) - 955,00 грн, надбавка за особливості проходження служби (27%) - 1 289,25 грн, премія (80%) - 2 112,00 грн.

Згідно з довідкою-розрахунком допомоги для оздоровлення ОСОБА_1 за 2019 рік від 03 серпня 2023 року № 562 на день видання наказу на виплату допомоги для оздоровлення грошове забезпечення позивача склало 10 325,25 грн, в тому числі посадовий оклад за 8 тарифним розрядом - 3 080,00 грн, оклад за військовим званням - 810,00 грн, надбавка за вислугу років (25%) - 972,50 грн, надбавка за особливості проходження служби (30%) - 1 458,75 грн, премія (130%) - 4 004,00 грн.

Відповідно до довідки-розрахунку допомоги для оздоровлення ОСОБА_1 за 2020 рік від 03 серпня 2023 року № 563 на день видання наказу на виплату допомоги для оздоровлення грошове забезпечення позивача склало 12 045,00 грн, в тому числі посадовий оклад за 8 тарифним розрядом - 3 080,00 грн, оклад за військовим званням - 880,00 грн, надбавка за вислугу років (25%) - 990,00 грн, надбавка за особливості проходження служби (50%) - 2 475,00 грн, премія (150%) - 6 420,00 грн.

Згідно з довідкою-розрахунком допомоги для оздоровляння ОСОБА_1 за 2021 рік від 03 серпня 2023 року № 564 на день видання наказу на виплату допомоги для оздоровлення грошове забезпечення позивача склало 12 001,35 грн, в тому числі посадовий оклад за 10 тарифним розрядом - 3 260,00 грн, оклад за військовим званням - 950,00 грн, надбавка за вислугу років (25%) - 1 052,00 грн, надбавка за особливості проходження служби (50%) - 2 631,25 грн, премія (126%) - 4 107,60 грн.

Отже, Військова частина НОМЕР_1 здійснила ОСОБА_1 нарахування допомоги на оздоровлення за 2016-2021 роки в розмірі місячного грошового забезпечення, у складі якого індексація не була врахована, що визнається сторонами.

Нарахування та виплата грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

З-поміж іншого, наказ від 27 вересня 2021 року № 582-ОС «Про особовий склад» передбачав виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за 70 днів невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки.

На підставі особистої картки грошового забезпечення за 2021 рік та архівної відомості № 6 з січня 2021 року по грудень 2021 року суд встановив, що у вересні 2021 року позивачу була нарахована і виплачена компенсація за невикористані дні відпустки в сумі 24 002,70 грн.

Згідно з довідкою-розрахунком грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій ОСОБА_1 за 2017-2021 роки від 03 серпня 2023 року № 559 грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки проводиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного грошового забезпечення на 30 календарних днів.

На день виключення зі списків особового складу військової частини грошове забезпечення позивача склало 12 001,35 грн, в тому числі посадовий оклад за 10 тарифним розрядом - 3 260,00 грн, оклад за військовим званням - 950,00 грн, надбавка за вислугу років (25%) - 1 052,50 грн, надбавка за особливості проходження служби (50%) - 2 631,25 грн, премія (126%) - 4 107,60 грн.

Таким чином, сума грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2021 роки складає 28 003,15 грн:

12 001,35 грн : 30 календарних днів х 70 календарних днів = 28 003,15 грн.

Отже, Військова частина НОМЕР_1 здійснила нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2021 роки, виходячи з місячного грошового забезпечення позивача на день його виключення зі списків особового складу, у складі якого індексація не була врахована, що визнається сторонами.

Нарахування та виплата позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Наказ від 27 вересня 2021 року № 582-ОС «Про особовий склад» не передбачав виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 5 повних календарних років військової служби;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 5 повних календарних років військової служби.

29 травня 2023 року Донецький окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі № 200/19104/21, яким позов задовольнив, а саме:

- визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 5 повних календарних років військової служби;

- зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 5 повних календарних років військової служби.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року набрало законної сили 29 червня 2023 року на підставі ст. 255 КАС.

Згідно з довідкою-розрахунком одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби згідно з рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року у справі № 200/19104/21 ОСОБА_1 від 03 серпня 2023 року № 558 військовослужбовцям, (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служи у зв`язку із закінченням строку контракту, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 років і більше.

На день виключення зі списків особового складу військової частини грошове забезпечення позивача склало 12 001,35 грн, в тому числі посадовий оклад за 10 тарифним розрядом - 3 260,00 грн, оклад за військовим званням - 950,00 грн, надбавка за вислугу років (25%) - 1 052,50 грн, надбавка за особливості проходження служби (50%) - 2 631,25 грн, премія (126%) - 4 107,60 грн.

Таким чином, сума одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби склала: 12 001,35 грн х 50% х 5 років = 30 003,38 грн.

Як свідчить платіжна інструкція від 27 червня 2023 року № 4341 Військова частина НОМЕР_1 виплатила ОСОБА_1 24 152,72 грн з призначенням платежу «одноразова грошова допомога при звільненні, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року у справі № 200/19104/21». Платіж проведено казначейською службою 28 червня 2023 року, про що свідчить відповідний штамп на платіжній інструкції.

Отже, Військова частина НОМЕР_1 здійснила нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, виходячи з його місячного грошового забезпечення на день виключення зі списків особового складу, у складі якого індексація не була врахована, що визнається сторонами.

Крім того на підставі особистих карток грошового забезпечення та архівних відомостей за 2016-2021 роки суд встановив, що в період проходження ОСОБА_1 військової служби Військова частина НОМЕР_1 здійснювала нарахування і виплату індексації грошового забезпечення.

Так, в грудні 2018 року позивачу нарахована і виплачена індексація в сумі 71,08 грн, в січні 2019 року - 71,08 грн, в лютому 2019 року - 71,08 грн, в березні 2019 року - 134,47 грн, в квітні 2019 року - 134,47 грн, в травні 2019 року - 134,47 грн, в червні 2019 року - 134,47 грн, в листопаді 2019 року - 1 033,60 грн, в грудні 2019 року - 216,51 грн, в січні 2020 року - 216,51 грн, в лютому 2020 року - 216,51 грн, в березні 2020 року - 216,51 грн, в квітні 2020 року - 216,51 грн, в травні 2020 року - 216,51 грн, в червні 2020 року - 216,51 грн, в липні 2020 року - 226,29 грн, в серпні 2020 року - 226,29 грн, в грудні 2020 року - 912,68 грн, в січні 2021 року - 331,42 грн, в лютому 2021 року - 331,42 грн, в березні 2021 року - 331,42 грн, в квітні 2021 року - 415,41 грн, в травні 2021 року - 415,41 грн, в червні 2021 року - 415,41 грн, в липні 2021 року - 540,03 грн, в серпні 2021 року - 540,03 грн, у вересні 2021 року - 2 764,63 грн.

Як свідчить довідка-розрахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 27 вересня 2016 року по 27 вересня 2021 року (від 01 листопада 2021 року № 991) Військова частина НОМЕР_1 здійснювала нарахування поточної індексації із застосуванням таких базових місяців - вересень 2016 року, грудень 2017 року і березень 2018 року; нарахування індексації відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 під час проходження позивачем військової служби відповідач не проводив.

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнання протиправними дії відповідача щодо застосування вересня 2016 року та грудня 2017 року як місяців, за якими починається обчислення індексу споживчих цін, (базових місяців) для розрахунку індексації грошового забезпечення позивача в період з 27 вересня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 27 вересня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін, (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року в сумі 61 227,40 грн з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку № 44, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01 березня 2018 року по 27 вересня 2021 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4 463,15 грн відповідно до абз. абз. 4, 6 п. 5 Порядку № 1078;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4 463,15 грн за період з 01 березня 2018 року по 27 вересня 2021 року включно в сумі 191 469,13 грн відповідно до абз. абз. 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.

15 червня 2022 року Донецький окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі № 200/19106/21, яким позов задовольнив частково, а саме:

- визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування вересня 2016 року та грудня 2017 року як місяців, за якими починається обчислення індексу споживчих цін, (базових місяців) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 27 вересня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно;

- зобов`язав Військову частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 27 вересня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін, (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, з урахуванням фактично виплачених сум;

- визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 27 вересня 2021 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4 463,15 грн відповідно до абз. абз. 4, 6 п. 5 Порядку № 1078;

- зобов`язав Військову частини НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 29 вересня 2021 року включно із застосуванням фіксованої суми індексації - 4 258,75 грн та відповідно до абз. абз. 4-6 п. 5 Порядку № 1078, з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог суд відмовив.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року у справі № 200/19106/21 набрало законної сили 09 червня 2023 року на підставі ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2023 року.

Як свідчить платіжна інструкція від 27 червня 2023 року № 4348, Військова частина НОМЕР_1 виплатила ОСОБА_1 167 101,25 грн з призначенням платежу «індексація грошового забезпечення; рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року у справі № 200/19106/21». Платіж проведено казначейською службою 28 червня 2023 року, про що свідчить відповідний штамп на платіжній інструкції.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Висновки суду по суті позовних вимог.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Ст. 40 Закону № 2232 визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються, зокрема, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011) є спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з ч. 2 ст. 1-2 Закону № 2011 у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації, які не можуть бути скасовані чи призупинені без їх рівноцінної заміни.

Ч. 3 ст. 1-2 Закону № 2011 установлено, що нормативно-правові акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги військовослужбовців та членів їх сімей, є недійсними.

Грошове забезпечення військовослужбовців регламентовано ст. 9 Закону № 2011.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Ч. 2 ст. 9 Закону № 2011 визначено, що до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 9 Закону № 2011 грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Абз. 2 ч. 3 ст. 9 Закону № 2011 установлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з абз. 1 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011 грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону № 2011 порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Право військовослужбовців на відпустки визначає ст. 10-1 Закону № 2011.

Відповідно до абз. 1 ч. 8 ст. 10-1 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Так, згідно з п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статусу ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551) учасникам бойових дій (ст. ст. 5, 6) надаються такі пільги, зокрема […] одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Абз. 3 ч. 14 ст. 10-1 Закону № 2011 передбачено, що у рік звільнення зазначених в абз. абз. 1 та 2 цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, […].

Питання виплати допомог військовослужбовцям врегульовано ст. 15 Закону № 2011.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону № 2011 […]. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону № 2011 військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій визначає Закон України від 05 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017).

Ст. 18 Закону № 2017 передбачає певні державні соціальні гарантії.

Так, відповідно до ст. 18 Закону № 2017 законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо:

[…]

індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін;

[…].

Порядок визначення та застосування державних соціальних гарантій в реалізації державної соціально-економічної політики передбачений ст. 19 Закону № 2017.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону № 2017 державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 наголосив, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці. Держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 95 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1282 індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з положеннями ст. 2 Закону № 1282 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 6 Закону № 1282).

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Порядок № 1078 визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення.

Згідно з п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

П. 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у п. 1-1 цього Порядку.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Ураховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, суд дійшов висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 2017, Закону № 1282 та Порядку № 1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців, з якого здійснюється, зокрема, обрахунок грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Саме такий висновок наведений Верховним Судом в постановах від 03 квітня 2019 року у справі № 638/9697/17, від 11 грудня 2019 року у справі № 638/5794/17, від 19 березня 2020 року у справі № 820/5286/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 240/10130/19, від 21 грудня 2021 року у справі № 820/3423/18, від 30 листопада 2023 року у справі № 380/21619/21.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зауважує, що грошове забезпечення ОСОБА_1 в період проходження ним військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 підлягало індексації.

Під час проходження військової служби позивачу була нарахована поточна індексація за період з 01 березня 2018 року по 27 вересня 2021 року із застосуванням місяця підвищення доходу - березень 2018 року.

На виконання рішення суду у справі № 200/19106/21 Військова частина НОМЕР_1 здійснила нарахування позивачу поточної індексації грошового забезпечення за період з 27 вересня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, а за період з 01 березня 2018 року по 29 вересня 2021 року включно - індексацію у фіксованій сумі - 4 258,75 грн відповідно до абз. абз. 4-6 п. 5 Порядку № 1078.

28 червня 2023 року на виконання рішення суду у справі № 200/19106/21 відповідач виплатив позивачу індексацію за вказані вище періоди в загальній сумі 167 101,25 грн.

Також суд встановив, що Військова частина НОМЕР_1 нарахувала та виплатила ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2016-2021 роки, одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби, а також грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

При цьому вказані виплати були обчислені із місячного грошового забезпечення позивача, у складі якого індексація не була врахована.

З огляду на встановлені фактичні обставини та правове регулювання спірних правовідносин, діючи відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС, суд дійшов висновку, що бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у неврахуванні індексації у складі місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого здійснювався обрахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2021 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 - 2021 роки, підлягає визнанню протиправною.

З приводу права позивача на отримання компенсації суми податку на доходи фізичних осіб, утриманої з грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій суд зазначає наступне.

Справляння податку на доходи фізичних осіб регламентує розділ ІV Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, є платником податку.

В силу положень пп. пп. 163.1.1, 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидентів є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Згідно з абз. абз. 1-2 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового періоду.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, серед іншого, включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), що передбачено пп. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

П. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України встановлено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у п. п. 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету регламенту ст. 168 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 цього Кодексу.

Згідно з п. 168.3 ст. 168 Податкового кодексу України розрахунок податкових зобов`язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого у джерела його виплати, проводиться податковим агентом (у тому числі роботодавцем, органами Пенсійного фонду України).

Відповідно до п. 168.4 ст. 168 Податкового кодексу України податок, утриманий з доходів резидентів та нерезидентів, зараховується до відповідних бюджетів згідно з Бюджетним кодексом України.

П. 168.5 ст. 165 Податкового кодексу України установлено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 (далі - Порядок № 44).

Відповідно до п. 1 Порядку № 44 цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).

Згідно з абз. 1 п. 2 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

П. 3 Порядку № 44 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Відповідно до п. 4 Порядку № 44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

П. 5 Порядку № 44 установлено, що грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Аналіз наведених вище норм Податкового кодексу України та Порядку № 44 зумовлює висновок, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат їх доходів; виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення та виплачується установами, що утримують військовослужбовців за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку на доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

З огляду на встановлені фактичні обставини та правове регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що, здійснюючи розрахунки з ОСОБА_1 навіть після звільнення останнього з військової служби, Військова частина НОМЕР_1 має компенсувати позивачеві суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає утриманню з сум грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Та обставина, що на час звернення позивача до суду з цим позовом він вже не був військовослужбовцем, жодним чином не впливає на його право на отримання компенсації.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що звернення позивача до суду з цим позовом має на меті захист його права на отримання грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки в розмірах, визначених відповідно до законодавства, і які мали бути виплачені позивачеві під час проходження ним військової служби або на день виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

При цьому несвоєчасна виплата відповідних (повних) сум грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, право на отримання яких має позивач, є наслідком протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у неврахуванні індексації у складі місячного грошового забезпечення позивача, з якого були обчислені розміри вказаних виплат.

З огляду на те, що в період проходження військової служби, а також на момент проведення з ним повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 мав право на грошову компенсацію сум податку на доходи фізичних осіб, позивач не втрачає цього права і на момент фактичної виплати йому недоплачених сум грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Виходячи з цих міркувань, суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача щодо відсутності підстав для виплати позивачу компенсації у зв`язку з тим, що останній вже втратив статус військовослужбовця, оскільки при належному виконанні відповідачем своїх зобов`язань щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у розмірі, визначеному з дотриманням вимог законодавства, сума податку на доходи фізичних осіб, утримана з цих виплат, мала бути компенсована ОСОБА_1 одночасно з виплатою йому грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за наявності у позивача статусу військовослужбовця.

Таке правозастосування відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним в постановах від 22 червня 2018 року у справі № 812/1048/17, від 25 червня 2020 року у справі № 825/761/17, від 29 липня 2020 року у справі № 814/142/17.

З тих самих мотивів суд відхиляє заперечення відповідача, які полягають у тому, що виплати ОСОБА_1 на виконання рішення суду Військова частина НОМЕР_1 проводить за кодом 2800 «Інші поточні видатки».

Виплата відповідачем на виконання рішення суду грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій не змінює правову природу цих виплат та не перетворює їх на «інші доходи» фізичної особи, а тому фінансування цих витрат за іншим кодом класифікації видатків жодним чином не впливає на право позивача на компенсацію сум податку на доходи фізичних осіб.

Крім того, за висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 26 березня 2020 року у справі № 813/189/18, компенсація податку на доходи фізичних осіб належить до компенсаційних платежів і має характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту військовослужбовців.

З огляду на викладене з метою повного та ефективного захисту порушеного права позивача, діючи на підставі ч. 2 ст. 9 КАС, суд вважає за необхідне застосувати такий спосіб захисту як зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 :

- здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2021 роки з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого проводилось обчислення розміру такої допомоги, та провести її виплату з урахуванням фактично виплачених сум з одночасною компенсацією суми податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку № 44;

- здійснити ОСОБА_1 перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого проводилось обчислення розміру такої допомоги, та провести її виплату з урахуванням фактично виплачених сум з одночасною компенсацією суми податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку № 44;

- здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2021 року з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого проводилось обчислення розміру такої компенсації, та провести її виплату з урахуванням фактично виплачених сум з одночасною компенсацією податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку № 44.

Суд зауважує, що у такий спосіб фактично спростив формулювання заявлених позивачем позовних вимоги в частині обраного ним способу захисту порушеного права, при цьому не змінюючи його суті.

Покладаючи на відповідача обов`язок врахувати індексацію у складі місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого належить обчистити відповідні допомоги та компенсацію суд має на увазі як суми поточної індексації, так і суми індексації відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078, право на які мав позивач.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін. Решта доводів і заперечень сторін не спростовують висновків суду по суті позовних вимог.

Щодо строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Строк звернення до адміністративного суду визначений ст. 122 КАС.

Так, згідно з ч. 1 ст. 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами ч. 5 ст. 122 КАС для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Спірні правовідносини виникли щодо нарахування та виплати позивачу в повному розмірі грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2021 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2021 роки.

Положення ст. 122 КАС не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

У той же час ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положень вказаної норми надав Конституційний Суд України в рішеннях від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 та № 9-рп/2013.

Так, в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України навів висновок про те, що в аспекті конституційного звернення, положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями ст. ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з п. 2.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2232 військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2011 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тож, до «усіх виплат», право на отримання яких має працівник відповідно до умов трудового договору та державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (посадовий оклад, оклад за військовим званням, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати), також належить і виплата грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані дні відпустки.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин право позивача на звернення до адміністративного суду з таким позовом не було обмежено будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон № 2352) внесені зміни до КЗпП України.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Закону № 2352 цей Закон набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з 19 липня 2022 року.

На підставі пп. 18 п. 1 розділу І Закону № 2352 назва та частини 1 і 2 ст. 233 КЗпП України викладені в такій редакції:

«Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

На підставі пп. 19 п. 1 розділу І Закону № 2352 текст ст. 234 КЗпП України викладений в такій редакції:

«У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року».

Отже, внаслідок набрання чинності Законом № 2352, яким внесені зміни до ст. ст. 233, 234 КЗпП України, зазнало змін правове регулювання правовідносин, які виникли з питань стягнення заробітної плати.

Зокрема, з 19 липня 2022 року в КЗпП України відсутня норма, яка б передбачала право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату, без обмеження будь-яким строком.

При цьому, ст. 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, окремо взагалі не врегульовує питання щодо строку звернення до суду працівника з позовом про стягнення заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці.

Натомість, ч. 1 ст. 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, встановлений загальний строк звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору, який становить три місяця з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

А ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, встановлені спеціальні строки звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору:

у справах про звільнення працівника - місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення;

у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Закон № 2352 не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, тобто, його норми не мають зворотної дії у часі.

Закон № 2352 містить норми прямої дії та поширює свою дію тільки на ті правовідносини, які виникли та існують після набрання ним чинності, тобто з 19 липня 2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1/99-рп, ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб`єктивного права особи, у тому числі права особи на звернення до суду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності.

З огляду на викладене тривалість і правила обчислення строку звернення особи до суду визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку.

Тобто, тривалість строку звернення до суду не змінюється в разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини. Тому строк звернення до суду розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалася на момент початку перебігу відповідного строку. При цьому тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.

Таке правозастосування узгоджується з нормою ч. 4 ст. 3 КАС, відповідно до якої закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, при вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду має застосовуватися норма ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в редакції до внесення змін Законом № 2352, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин і передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на предмет спору позивач звільнений від сплати судового збору в силу положень п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Докази здійснення інших судових витрат позивачем не надані, а тому вони не підлягають розподілу.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце поживання (поштова адреса): АДРЕСА_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у неврахуванні індексації у складі місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого здійснювався обрахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2021 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 - 2021 роки.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2021 роки з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого проводилось обчислення розміру такої допомоги, та провести її виплату з урахуванням фактично виплачених сум з одночасною компенсацією суми податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

4. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого проводилось обчислення розміру такої допомоги, та провести її виплату з урахуванням фактично виплачених сум з одночасною компенсацією суми податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

5. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2021 року з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого проводилось обчислення розміру такої компенсації, та провести її виплату з урахуванням фактично виплачених сум з одночасною компенсацією податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

8. Повне судове рішення складено 01 квітня 2024 року.

Суддя Т.О. Кравченко