Справа № 380/24596/23
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 рокусправа № 380/24596/23
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 21.09.2023 № 25330-26297/П-52/8-1300/23;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 заповненої 10.11.1980 року і здійснити перерахунок пенсії починаючи з 17.06.2023.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою від 11.09.2023 щодо правильності обчислення страхового стажу при призначенні пенсії за віком з 17.06.2023. Відповідач листом від 21.09.2023 повідомив про неможливість зарахування до страхового стажу періодів роботи відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 заповненої 10.11.1980 року, оскільки записи на титульній сторінці трудової книжки не засвідчені печаткою підприємства, на якому вперше заповнювалась трудова книжка, що є порушенням вимог Інструкції. Вважає, що не має нести тягар відповідальності чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку Інструкції заповнення трудової книжки, зокрема щодо недоліку оформлення трудової книжки, а стаж періоду роботи відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 заповненої 10.11.1980 року до страхового стажу має бути зарахований відповідачем починаючи з 17.06.2023.

Ухвалою суду від 24.10.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що згідно матеріалів електронної пенсійної справи позивачу призначено пенсію за віком з 17.06.2023 відповідно до Закону № 1058. Пенсії позивачці обчислено з урахуванням страхового стажу 32 роки 03 місяці 1 день, який обчислено на підставі поданих довідок про підтвердження стажу роботи з 01.09.1981 по 02.01.1984, свідоцтва про народження дитини, та з 01.01.1998 за даними в реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. До страхового стажу позивачки не зараховано періоди роботи згідно записів трудове книжки НОМЕР_2 від 10.11.1980, оскільки записи на титульній сторінці трудової книжки не засвідчені печаткою підприємства, на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Вищезазначені періоди не зараховані до страхового стажу, оскільки титульна сторін трудової книжки не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58. Таким чином, для зарахування до страхового стажу позивачки періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 10.11.1980 необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами, на яких працював заявник, на підставі первинних документів за час виконання роботи або встановити факт належності цього документу заявнику в судовому порядку (п. 26 Порядку № 637). З наведених підстав просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

11.09.2023 позивач звернулась до відповідача із заявою щодо правильності обчислення страхового стажу при призначенні пенсії за віком з 17.06.2023.

Листом від 21.09.2023 № 25330-26297/П-52/8-1300/23 відповідач повідомив позивача про те, що за результатами розгляду поданої позивачем заяви про призначення пенсії за віком від 14.08.2023 та наданих до неї документів, позивачу призначено пенсію за віком з 17.06.2023 з урахуванням страхового стажу 32 роки 03 місяці 01 день, який обчислено на підставі наданих довідок про підтвердження стажу роботи з 01.09.1981 по 02.01.1984 (довідка від 25.05.2023 № 205), з 03.01.1984 по 01.07.1985 (довідка від 29.07.2022 № 11-118/23), свідоцтва про народження дитини, ІНФОРМАЦІЯ_1 та з 01.01.1998 за даними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди роботи відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 заповненої 10.11.1980 не зараховані до страхового стажу, оскільки записи на титульній сторінці трудової книжки не засвідчені печаткою підприємства, на якому вперше заповнювалася трудова книжка, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58. Для зарахування стажу роботи відповідно до записів трудової книжки позивачу рекомендовано надати уточнюючі довідки, що підтверджують періоди роботи або інші документи передбачені пунктом 3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Позивач, вважаючи протиправним рішення відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи відповідно до записів у трудовій книжці, та таким, що підлягає скасуванню, звернулась до суду з цим позовом.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

За правилами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з підпунктом 1.1. пункту 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 242/2536/16-а, від 12.09.2022 по справі №569/16691/16-а, від 01.01.2022 по справі № 620/1178/19 та інших.

На період внесення записів до трудової книжки позивача в рамках спірних періодів діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162), яка не застосовується з 29.07.1993 відповідно до наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58. «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях».

Підпунктом 1.1. Інструкції № 162 було встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Відповідно до п. 2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

Згідно з п. 2.3. Інструкції № 162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Так, згідно з п. 2.11. Інструкції № 162, після зазначення дати заповнення трудової книжки, працівник своїм підписом засвідчує правильність внесених даних. Першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Досліджуючи копію трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 10.11.1980, а саме зміст першого запису, судом встановлено, що позивач з 10.11.1980 прийнята на роботу сортувальницею 2-го розряду в Дубровицький льонозавод. Отже саме Дубровицьким льонозаводом вперше здійснювалось заповнення трудової книжки позивача та саме печатка даного заводу мала би бути проставлена на титульній сторінці трудової книжки.

Пунктом 1.4. Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки працівників та службовців» (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, тому не може впливати на його особисті права.

Отже, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємства, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до її страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням таких періодів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 у справі № 654/890/17 та у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Крім цього, Верховний Суд у іншій постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та наявність у ній печатки підприємства, і не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Таким чином на позивача не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальні недоліки, які містить трудова книжка, позаяк такі недоліки не пов`язані із виною позивача.

Суд акцентує увагу на тому, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

У листі від 21.09.2023 № 25330-26297/П-52/8-1300/23 відповідач вказав, що Періоди роботи відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 заповненої 10.11.1980 не зараховані до страхового стажу, оскільки записи на титульній сторінці трудової книжки не засвідчені печаткою підприємства, на якому вперше заповнювалася трудова книжка, що є порушенням вимог Інструкції №58.

Висновуючи далі, суд наголошує, що наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків. Відсутність відтиску печатки на титульній сторінці трудової книжки, не є тим недоліком трудової книжки чи записів у них, за наявності якого трудовий стаж позивачки не може вважатися підтвердженим.

Даний висновок побудований на правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі №275/615/17.

Отже, відсутність на титульному аркуші трудової книжки печатки підприємства (або печатки відділу кадрів), яким вперше заповнено трудову книжку, не може бути підставою неврахування відповідних періодів роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, оскільки позивач не може відповідати за правильність оформлення документів і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві. Тим більше титульний аркуш трудової книжки взагалі не містить жодних відомостей про стаж та період роботи працівника, позаяк такі відомості зазначаються в наступних її розділах, щодо правильності заповнення яких відповідачі заперечень не висловлювали.

Суд враховує, що в оскаржуваному рішенні відповідача, викладеному у листі від 21.09.2023 № 25330-26297/П-52/8-1300/23, не вказано які саме періоди трудової діяльності позивача не були враховані відповідачем. Оскаржуваним рішенням відповідачем фактично визнано трудову книжку позивача та відповідно всі записи у ній недійсними з підстав того, що на одній титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка підприємства.

Європейський суд з прав людини у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04, рішення від 20.10.2011 року) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

В даному випадку суд враховує, що відповідач не надав жодного доказу в обґрунтування того, що відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача періоди її роботи згідно трудової книжки, він діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, тобто з забезпеченням усіх прав особи. Рішення не є пропорційним з огляду на те що воно порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст. 46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямоване це рішення.

За таких обставин, на переконання суду, оскаржуване рішення відповідача, викладене у листі від 21.09.2023 № 25330-26297/П-52/8-1300/23, є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог зобов`язального характеру, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Виходячи з принципу «належного врядування», суб`єкт владних повноважень повинен сам виправляти свої помилки і відновлювати права осіб, що звернулися до нього, і щодо яких мали місце порушення. Тим більше після того, як неправомірність рішення (дії, бездіяльності) встановлено судом.

За результатами розгляду цієї справи судом встановлено, що відповідачем при розгляді заяви позивача від 11.09.2023 щодо правильності обчислення страхового стажу при призначенні пенсії за віком з 17.06.2023 не надана належна оцінка записам трудової книжки позивача, в яких відображено, власне, періоди трудового (страхового) стажу, не аналізовано відомості трудової книжки позивача на предмет врахування періодів її роботи позаяк оскаржувана відмова обґрунтовувалася зовсім іншими підставами (відсутність печатки на титульній сторінці трудової книжки позивача). Тобто, в даному випадку відповідач детально не аналізував можливість врахування того чи іншого періоду роботи, відображеного в записах трудової книжки позивача, а зробив загальний висновок про неврахування усіх наявних записів, що в даному випадку є безпідставним.

Кодексом адміністративного судочинства України визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (ч. 2 ст. 245 КАС України). В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

З урахуванням викладеного суд вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача в даному спірному випадку, є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 11.09.2023 щодо правильності обчислення страхового стажу при призначенні пенсії за віком з 17.06.2023, з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду за наслідками розгляду цієї справи та з урахуванням відомостей, які зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_2 щодо періодів її роботи.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень і дій та докази, надані позивачем, суд робить висновок, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково у визначений судом спосіб.

Відповідно до вимог ст.139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань, оскільки саме протиправне рішення відповідача слугувало зверненню позивача до суду з цим позовом.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, ) викладене у листі від 21.09.2023 № 25330-26297/П-52/8-1300/23.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 11.09.2023 щодо правильності обчислення страхового стажу при призначенні пенсії за віком з 17.06.2023, з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду за наслідками розгляду цієї справи та з урахуванням відомостей, які зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_2 щодо періодів її роботи.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, ) 1073,60 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 01.04.2024 року.

СуддяКостецький Назар Володимирович