Справа № 200/6235/23
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року справа №200/6235/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року (головуючий суддя І інстанції Загацька Т.В,) складеного у повному обсязі 27 грудня 2023 року, у справі № 200/6235/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 61 від 24.10.2023, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно зі ст.86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, починаючи з 17.10.2023, зарахувавши до вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років, половину строку навчання в Донецькому державному університеті з 01.09.1995 до 26.06.2000.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення № 61 від 24 жовтня 2023 року, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно зі ст.86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року.

Зобов`язано Головне управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 17 жовтня 2023 року на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, зарахувавши до вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років, половину строку навчання в Донецькому державному університеті з 01.09.1995 до 26.06.2000.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, не погодившись з таким судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав на відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки у останнього відсутній необхідних стаж роботи, а саме 25 років.

Зазначив, що до вислуги років, що дає право на таку пенсію, зараховується, зокрема, час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів, а також слідчими та військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання, що передбачено частиною 6 статті 86 Закону № 1697-VII.

Відповідно до пункту 6 статті 86 Закону до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею не зараховано половину строку навчання в Донецькому державному університеті з 01.09.1995 до 26.06.2000, оскільки відсутня інформація, що зазначений університет є юридичним навчальним закладом та економіко-правовий факультет не є юридичним факультетом.

Стаж роботи на прокурорських посадах зарахований згідно з записами трудової книжки та становить 19 років 23 дні.

Вислуга років становить 22 роки 09 місяців 20 днів.

З огляду на наведене, вказав що прийняте ним рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії є правомірним.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справу в паперовому вигляді не формувалась. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України відповідно до паспорту серії НОМЕР_1 , 17.10.2023 через особистий кабінет Веб-порталу Пенсійного фонду України звернувся із заявою про призначення пенсії за вислугу років у відповідності до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014.

Рішення №61 від 24.10.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Зі змісту рішення вбачається, що стаж позивача за вислугою років становить 22 роки 9 місяців 20 дні. Стаж роботи на посадах прокурорів 19 роки 23 дня. За наданими документами до стажу за вислугою років та стажу роботи на посадах прокурорів зараховано всі періоди роботи. Відповідно до диплому від 26.06.2000 НОМЕР_2 виданого Донецьким державним університетом заявник навчався на економіко - правовому факультеті, інформація щодо навчання на юридичному факультеті відсутня. За наведеного, право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» відсутнє.

Позивач, не погоджуючись з такими рішеннями та вважаючи їх протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції скасував рішення пенсійного органу та зобов`язав управління призначити пенсію.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

14 жовтня 2014 року прийнято Закон України «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року.

Згідно ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Згідно частини 13 статті 86 Закону №1697 пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.

Згідно з довідкою Донецької обласної прокуратури від 22.09.2023 № 07-137/вн-23 позивач має стаж роботи в органах прокуратури станом на 20.09.2023 року - 22 роки 08 місяців 23 дні.

Крім того, вказано, що з 01.09.1995 по 26.06.2000 (04 роки 09 місяців 26 днів) ОСОБА_1 здобував освіту у Донецькому державному університеті на денній формі навчання, отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство». Тому, відповідно до частини 6 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується також 02 роки 04 місяці 28 днів. Таким чином, вислуга років в органах прокуратури, що дає право на пенсію відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» ОСОБА_1 станом на 20 вересня 2023 року складає 25 років 01 місяць 21 день.

Зі спірного рішення слідує, що відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області позивачу до стажу для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», не зараховано половину строку навчання, оскільки відповідно до диплому від 26.06.2000 НК №12018398 виданого Донецьким державним університетом заявник навчався на економіко - правовому факультеті, інформація щодо навчання на юридичному факультеті відсутня.

Згідно з абз. 5 п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про вищу освіту", вища освіта - сукупність систематизованих знань, умінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, інших компетентностей, здобутих у закладі вищої освіти (науковій установі) у відповідній галузі знань за певною кваліфікацією на рівнях вищої освіти, що за складністю є вищими, ніж рівень повної загальної середньої освіти.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 28 Закону України "Про вищу освіту", в Україні діють заклади вищої освіти таких типів, зокрема:

університет - багатогалузевий (класичний, технічний) або галузевий (профільний, технологічний, педагогічний, фізичного виховання і спорту, гуманітарний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) заклад вищої освіти, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти (у тому числі доктора філософії), проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність;

академія, інститут - галузевий (профільний, технологічний, технічний, педагогічний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) заклад вищої освіти, що провадить інноваційну освітню діяльність, пов`язану з наданням вищої освіти на першому і другому рівнях за однією чи кількома галузями знань, може здійснювати підготовку на третьому і вищому науковому рівнях вищої освіти за певними спеціальностями, проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність.

Відповідно до ч.1 ст. 49 Закону України "Про вищу освіту", особа має право здобувати вищу освіту в різних формах або поєднувати їх.

Основними формами здобуття вищої освіти є: інституційна (очна (денна, вечірня), заочна, дистанційна, мережева); дуальна.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 61 Закону України "Про вищу освіту", особами, які навчаються у закладах вищої освіти, є:

1) здобувачі вищої освіти;

2) інші особи, які навчаються у закладах вищої освіти.

Здобувачами вищої освіти є, зокрема, студент - особа, зарахована до закладу вищої освіти з метою здобуття вищої освіти ступеня молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра.

Із змісту наведених правових норм слідує, що університет та академія є вищими навчальними закладами, основними структурними підрозділами яких є факультет і кафедра. У вищих навчальних закладах здійснюється підготовка фахівців з вищою юридичною освітою.

Згідно із п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Як слідує з диплому спеціаліста серії НОМЕР_2 та додатку до нього позивач закінчив у 2000 році Донецький державний університет і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста. З додатку до диплому спеціаліста вбачається, що позивача у 1995 році вступив до Донецького державного університету і в 2000 році закінчив повний курс за спеціальністю Правознавство.

Дані обставини також підтверджуються листом-довідкою Донецького національного університету ім. Василя Стуса від 18.04.2023 №38/01-06/16.

Крім того, суд зазначає, що на теперішній час в Україні не існує закону про правничу (юридичну) освіту або іншого спеціального закону, який би врегульовував суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації права особи на правничу (юридичну) освіту як передумови до юридичної професії. Разом з тим, виключно законами України визначаються вимоги до осіб, які можуть обіймати посади, пов`язані зі здійсненням правничої (юридичної) професійної діяльності, зокрема, й посади прокурора. Однією з умов для зайняття посади прокурора є саме наявність юридичної освіти. Наявність відповідної освіти у позивача підтверджується дипломом серії НОМЕР_2 , де у графі спеціальність міститься запис «Правознавство».

Законодавець, закріплюючи у Законі України «Про прокуратуру» приписи щодо навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання керувався саме кінцевою метою - отримання освіти правознавця (юриста).

Керуючись принципом верховенства права, беручи до уваги пріоритетність прав позивача, вважає за необхідне зазначити про необхідність зарахування до стажу позивача, що дає право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до ч. 9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», половину строку навчання у Донецькому державному університеті з 01.09.1995 до 26.06.2000.

Таким чином, спірне рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугу років на умовах ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», є протиправними та такими, що підлягають скасуванню із зобов`язанням зарахувати до стажу, що дає право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», половину строку навчання у Донецькому державному університеті з 01.09.1995 до 26.06.2000 та призначити пенсію з 17.10.2023.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а апелянтом не доведено суду правомірність прийняття спірної вимоги, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 272, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року у справі № 200/6235/23 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року у справі № 200/6235/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2024 року.

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв