Справа № 380/794/24
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №380/794/24
УХВАЛА

про продовження розгляду

01 квітня 2024 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши заяву позивача про поновлення строку звернення до суду в адміністративній справі за позовом керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави до Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Західного офісу Держаудитслужби про визнання незаконною та скасування ухвали, -

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Галицької окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави до Львівської міської ради із вимогою визнати незаконною та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 02.03.2023 2886 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 26.12.2016 № 1356 «Про затвердження Програми здійснення Львівською міською радою внесків до статутних капіталів комунальних підприємств, установ та організацій у 2017-2025 роках».

Ухвалою судді від 16.01.2024 в справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Представником відповідача подано до суду клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду. Представник відповідача зазначила, що 12.07.2023 Західний офіс Держаудитслужби звернувся до керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова з листом №131313-17/5273, в якому повідомив про прийняття Львівською міською радою ухвали від 02.03.2023 №2886 «Про внесення змін до ухвали Львівської міської ради від 26.12.2016 №1356 «Про затвердження програми здійснення Львівською міською радою внесків до статутних капіталів комунальних підприємств, установ та організацій у 2017-2025 роках».

Представник відповідача вказала, що у вказаному листі Західний офіс Держаудитслужби просив керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова розглянути можливість звернення до суду в інтересах держави щодо визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 02.03.2023 №2886 «Про внесення змін до ухвали Львівської міської ради від 26.12.2016 №1356 «Про затвердження програми здійснення Львівською міською радою внесків до статутних капіталів комунальних підприємств, установ та організацій у 2017-2025 роках».

Отже, на думку представника відповідача, саме з 20.07.2023 Галицька окружна прокуратура дізналася про підстави для пред`явлення позову, а, відтак, з цього моменту починає обчислюватися 3-місячний строк звернення до адміністративного суду.

Ухвалою суду від 19.03.2024 позовну заяву керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави до Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Західного офісу Держаудитслужби про визнання незаконною та скасування ухвали було залишено без руху у зв`язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду та надано позивачу строк для усунення її недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

На виконання вимог вищевказаної ухвали позивачем 28.03.2024 подано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, у якій зазначено, що прокурор як посадова особа державного правоохоронного органу вправі звертатися до адміністративного суду із позовною заявою про захист інтересів держави тільки тоді, коли для цього були виняткові умови, і на підставі визначеного законом порядку такого звернення.

Зазначає, що сам лише факт надходження листа Західного офісу Держаудитслужби від 12.07.2023 № 131313-17/5273 до Галицької окружної прокуратури міста Львова не може бути підставою для обґрунтування позовних вимог, оскільки сам по собі ще не підтверджував факт наявності порушень, тим більше що прокурор не був учасником відносин щодо порушених у листі питань.

За наслідками даного листа прокурором скеровувалися додаткові листи до Західного офісу Держаудитслужби від 29.09.2023 за №14.50/99-10547вих-23 та 27.10.2023 за №.14.50/99-11821вих-23, за наслідками розгляду яких надано відповіді від 03.10.2023 та 07.11.2023.

Окрім цього відмічає, що з метою з`ясування законності даної ухвали Галицькою окружною прокуратурою міста Львова скеровувалися листи на адресу Львівської міської ради від 07.08.2023 №14.50/99-8483вих-23, на який інформацію надав департамент економічного розвитку Львівської міської ради 18.08.2023, та лист від 27.10.2023 №14.50/99-11819вих-23, інформація на який до прокуратури не надходила.

Позивач звертає увагу на важливість сфери захисту інтересів держави (охоплюють у цій справі і суспільні інтереси), щодо якої звернувся прокурор. Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор переслідує мету захисту інтересів держави, пов`язаних із забезпеченням законного, раціонального та ефективного використання бюджетних коштів. Слід наголосити, що захист прокурором інтересів держави у бюджетній сфері є одним із пріоритетних напрямів представницької діяльності, оскільки лише у випадку належного дотримання усіма учасниками бюджетних відносин законодавчих норм та своєчасного поновлення порушених державних інтересів у цій сфері забезпечуватиметься ефективне функціонування усієї бюджетної системи. Державний інтерес у спірних правовідносинах полягає, перш за все, у законності використання органами місцевого самоврядування бюджетних коштів для придбання товарів, робіт і послуг та іншої допомоги з метою забезпечення нагальних потреб в умовах воєнного стану. Ефективне та результативне використання бюджетних коштів у відповідності до вимог чинного законодавства становить безумовний інтерес держави, оскільки безпосередньо впливає на її соціально-економічний розвиток, забезпечення гарантій у сфері охорони здоров`я, освіти, соціального забезпечення найбільш не захищених верств населення. Водночас, нераціональне використання бюджетних коштів, що не відповідає викликами воєнного стану унеможливлює виконання державою своїх функцій, зокрема щодо укріплення обороноздатності в умовах збройної агресії російської федерації проти України, відтак беззаперечно порушує державні інтереси у спірних правовідносинах.

Розглянувши подану позивачем заяву суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого вказаним Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі №809/1087/17, від 22.11.2018 у справі №815/91/18 та від 12.04.2023 у справі №380/14933/22.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, та запобігає зловживанням.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й на природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Суд зауважує, що законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Частиною 2 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку, який в адміністративному судочинстві визначений як строк звернення до суду.

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Надаючи правову оцінку питанню визначенню моменту, з якого починається перебіг строку звернення до суду, суд враховує презумпцію знання законодавства (ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається), за змістом якої кожен вважається таким, що знає закони.

Як встановив суд, 12.07.2023 Західний офіс Держаудитслужби звернувся до керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова з листом №131313-17/5273, в якому повідомив про прийняття Львівською міською радою ухвали від 02.03.2023 №2886 «Про внесення змін до ухвали Львівської міської ради від 26.12.2016 №1356 «Про затвердження програми здійснення Львівською міською радою внесків до статутних капіталів комунальних підприємств, установ та організацій у 2017-2025 роках».

Також у листі зазначено, що Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» регламентує підстави звернення до суду органів держаудитслужби виключно за наслідками проведення контрольних заходів з метою усунення виявлених такими порушень, однак не надає права звертатися в судовому порядку щодо визнання рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України незаконними.

В результаті, Західний офіс Держаудитслужби просив керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова розглянути можливість звернення до суду в інтересах держави щодо визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 02.03.2023 №2886 «Про внесення змін до ухвали Львівської міської ради від 26.12.2016 №1356 «Про затвердження програми здійснення Львівською міською радою внесків до статутних капіталів комунальних підприємств, установ та організацій у 2017-2025 роках».

Таким чином, листом Західного офісу Держаудитслужби №131313-17/5273 від 12.07.2023 повідомлено позивача про наявність підстав для звернення до суду в частині оскарження ухвали Львівської міської ради від 02.03.2023 2886 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 26.12.2016 № 1356 «Про затвердження Програми здійснення Львівською міською радою внесків до статутних капіталів комунальних підприємств, установ та організацій у 2017-2025 роках».

Відповідний лист надійшов в Галицьку окружну прокуратуру 20.07.2023.

Отже, саме з 20.07.2023 Галицька окружна прокуратура дізналася про підстави для пред`явлення позову, а, відтак, з цього моменту починає обчислюватися 3-місячний строк звернення до адміністративного суду, який сплив 19.10.2023.

Оцінюючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, суд відмічає, що зі змісту положень КАС України вбачається, що у ньому, як правило, не визначено граничні межі, у яких адміністративні суди можуть приймати рішення про поновлення строку звернення до суду. Окрім цього, не містить КАС України й конкретних підстав та критеріїв, за якими можливо оцінити поважність причин пропуску відповідного строку.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

У рішенні Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії від 25.01.2000 Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі Мушта проти України нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45).

Суд відзначає, що предметом спору в межах даної адміністративної справи є скасування ухвали Львівської міської ради від 02.03.2023 2886 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 26.12.2016 № 1356 «Про затвердження Програми здійснення Львівською міською радою внесків до статутних капіталів комунальних підприємств, установ та організацій у 2017-2025 роках».

При цьому позивачем у справі є керівник Галицької окружної прокуратури міста Львова, якого оскаржувана ухвала не стосувалась та який діє в інтересах держави, адже Законом України «Про здійснення державного фінансового контролю» не передбачено права Західного офісу Держаудитслужби звертатися в судовому порядку щодо визнання рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України незаконними.

Таким чином лише після встановлення обґрунтованих підстав вважати, що оскаржувана ухвала Львівської міської ради від 02.03.2023 2886 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 26.12.2016 № 1356 «Про затвердження Програми здійснення Львівською міською радою внесків до статутних капіталів комунальних підприємств, установ та організацій у 2017-2025 роках» порушує бюджетне законодавство, керівник Галицької окружної прокуратури міста Львова був в змозі звернутися до адміністративного суду з метою її скасування.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор вправі представляти інтереси громадянина або держави в суді, представництво яких полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких повноважень обґрунтовуються прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, здійснюючи тлумачення ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» у системному зв`язку з положеннями процесуального законодавства, зазначила, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. При цьому Велика Палата Верховного Суду (ВП ВС) у постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц конкретизувала вищенаведені висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, вказавши на необхідність у кожному конкретному випадку перевіряти: 1) доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати захист законних інтересів у спосіб, який обрав прокурор та 2) доводи прокурора з приводу відсутності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави.

Згідно ж із ч. 4 ст. 23 цього Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Водночас прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Суд встановив, що 12.07.2023 до Галицької окружної прокуратури міста Львова надійшов лист з Західного офісу Держаудитслужби з інформацією про порушення бюджетного законодавства, пов`язане із прийняттям ухвали Львівської міської ради від 02.03.2023 2886 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 26.12.2016 № 1356 «Про затвердження Програми здійснення Львівською міською радою внесків до статутних капіталів комунальних підприємств, установ та організацій у 2017-2025 роках», де зазначались можливі порушення законів при прийнятті даної ухвали, а саме суперечність нормам бюджетного законодавства.

Для перевірки фактів вказаних у листі Західного офісу Держаудитслужби, 29.09.2023 за №14.50/99-10547вих-23 окружною прокуратурою скеровано запит на адресу Західного офісу Держаудитслужби з приводу вжиття самостійних заходів, в тому числі у судовому порядку, щодо визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 02.03.2023 2886 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 26.12.2016 № 1356 «Про затвердження Програми здійснення Львівською міською радою внесків до статутних капіталів комунальних підприємств, установ та організацій у 2017-2025 роках».

03.10.2023 Західний офіс Держаудитслужби надав інформацію та повідомив, що повноваження, функції, права та обов`язки органів державного фінансового контролю передбачено Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 № 2939-ХІІ. Водночас, даний Закон визначає правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні, регламентує підстави звернення до суду в інтересах держави виключно за наслідками проведення контрольних заходів з метою усунення виявлених такими порушень. В той же час, Західний офіс Держаудитслужби зазначив, що законом не передбачено права звертатися в судовому порядку про визнання рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України незаконними.

Окрім того, офіс просив розглянути можливість звернення до суду в інтересах держави щодо визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 02.03.2023 2886 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 26.12.2016 № 1356 «Про затвердження Програми здійснення Львівською міською радою внесків до статутних капіталів комунальних підприємств, установ та організацій у 2017-2025 роках» з мотивів невідповідності Конституції чи законам України, оскільки Західний офіс Держаудитслужби як орган державного фінансового контролю не уповноважений на вчинення таких дій.

27.10.2023 окружною прокуратурою скеровано ще один лист на адресу Західного офісу Держаудитслужби із зазначенням додаткових фактів, на які необхідно було отримати відповідь у зв`язку з тим, що у попередніх листах не досліджувалося питання щодо відповідності внесених змін Кредитному договору. Зокрема це стосувалося законності економічного обґрунтування Львівської міської ради щодо спрямування коштів, виділених на виконання Програми забезпечення стійкості Європейського банку реконструкції та розвитку (надалі ЄБРР), на внески до статутного капіталу комунальних підприємств, з можливістю їх подальшого використання на поточні витрати; оцінки відповідності способу використання цієї категорії коштів умовам кредитного договору від 30.12.2022, оскільки про нього йшла мова у змінах до Програми, що вносилися ухвалою.

07.11.2023 надійшла інформація на зазначений лист із вказаних питань. Так, Західний офіс Держаудистлужби вказав, що пункт 3.1.4 Програми суперечить вимогам ст.74 БКУ, абзацу другому пункту 22-6 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БКУ, ст.70, ч.4 ст.76, ч.6 ст.78 БКУ, п.1.5 Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012 р. N 333, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.03.2012 р. за № 456/20769, ухвалі Львівської міської ради від 06.12.2022 № 2580 «Про здійснення запозичення до бюджету Львівської територіальної громади у 2022 році», Порядку отримання та використання залучених коштів до бюджету Львівської міської територіальної громади у рамках «Програми забезпечення стійкості» Європейського банку реконструкції та розвитку, затвердженого рішенням Львівської міської ради № 1 від 06.01.2023, оскільки кошти, обумовлені Кредитним договором, можуть використовуватися з бюджету розвитку на поточні потреби визначених Кредитним договором комунальних підприємств через дотримання процедури визначення потреби, складання бюджетного запиту, плану використання, складання кошторису головними розпорядниками із визначенням чітко цільового їх використання, як це передбачено вимогами українського законодавства (бюджетного законодавства).

У відповіді зазначено, що такі кошти, мали б спрямовуватися як фінансова підтримка таким комунальним підприємствам (поточні видатки одержувачам), а не через поповнення їх капіталів, як це визначено абзацом другим пункту 22-6 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БКУ та п.1.5. наведеної вище Інструкції (за кодом 2610 «Субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям)».

Окрім того, офіс звернув увагу на те, що Кредитний договір від 30.12.2022, ухвала Львівської міської ради від 06.12.2022 № 2580, рішення № 1 Львівської міської ради від 06.01.2023, та самі зміни і доповнення, викладені в пп.3.1.4. п.3.1 Програми (зміни згідно із ухвалою від 02.03.2023), укладені та прийняті до прийняття абзацу другого пункту 22-6 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БКУ (доповнено згідно із Законом № 3035-IX від 11.04.2023).

Також з метою з`ясування законності прийняття оскаржуваної ухвали, окружною прокуратурою скеровувалися листи на адресу Львівської міської ради від 07.08.2023 №14.50/99-8483вих-23, на який інформацію надав департамент економічного розвитку Львівської міської ради 18.08.2023, та лист від 27.10.2023 №14.50/99-11819вих-23, інформація на який до прокуратури не надходила.

Суд звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, які висвітлені у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18:

«Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим».

Таким чином, суд доходить висновку, що після надходження листів з Західного офісу Держаудитслужби, департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, виконання вимог Закону України «Про прокуратуру» Галицькою окружною прокуратурою міста Львова були встановлені реальні підстави для звернення з даним позовом до суду на захист інтересів держави самостійно в порядку визначеному ч. 5 ст. 53 КАС України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з відсутністю органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах.

Заразом суд наголошує на важливості сфери захисту інтересів держави (охоплюють у цій справі і суспільні інтереси), щодо якої звернувся прокурор. Захист прокурором інтересів держави у бюджетній сфері є одним із пріоритетних напрямів представницької діяльності, оскільки лише у випадку належного дотримання усіма учасниками бюджетних відносин законодавчих норм та своєчасного поновлення порушених державних інтересів у цій сфері забезпечуватиметься ефективне функціонування усієї бюджетної системи.

Державний інтерес у спірних правовідносинах полягає, перш за все, у законності використання органами місцевого самоврядування бюджетних коштів для придбання товарів, робіт і послуг та іншої допомоги з метою забезпечення нагальних потреб в умовах воєнного стану. Ефективне та результативне використання бюджетних коштів у відповідності до вимог чинного законодавства становить безумовний інтерес держави, оскільки безпосередньо впливає на її соціально-економічний розвиток, забезпечення гарантій у сфері охорони здоров`я, освіти, соціального забезпечення найбільш не захищених верств населення. Водночас, нераціональне використання бюджетних коштів, що не відповідає викликами воєнного стану унеможливлює виконання державою своїх функцій, зокрема щодо укріплення обороноздатності в умовах збройної агресії російської федерації проти України, відтак беззаперечно порушує державні інтереси у спірних правовідносинах.

На підставі наведеного суд вважає поважними причини пропуску строку звернення до суду з відповідними позовними вимогами, а відтак такий строк слід поновити.

Водночас суд вважає необхідним відмовити у задоволенні клопотання Львівської міської ради про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ч. 14 ст. 171 КАС України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу.

З огляду на зазначене, у зв`язку з усуненням недоліків позовної заяви, наявні підстави для продовження розгляду справи.

Керуючись ст. 160, 161, 171 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

заяву керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова про поновлення строку звернення до адміністративного суду задовольнити.

Поновити керівнику Галицької окружної прокуратури міста Львова строк звернення до адміністративного суду із заявленими позовними вимогами.

У задоволенні клопотання Львівської міської ради про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Продовжити розгляд справи №380/794/24 в порядку загального позовного провадження.

Призначити у справі підготовче засідання на 23.04.2024 на 11:00 год.

Копію ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Желік О.М.