Справа № 160/2086/24
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2024 рокуСправа №160/2086/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління ПФУ у Київській області щодо відмови їй в зміні страхового стажу та не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 19.03.1993 року по 01.02.1999 року відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до її страхового стажу періоду роботи з 19.03.1993 року по 01.02.1999 року відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 , та здійснити перерахунок пенсії.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що в жовтні 2023 року позивач ознайомившись зі своєю пенсійною справою дізналася, що при призначені пенсії не було враховано в її страховий стаж період роботи з 19.03.1993 року по 01.02.1999 року. 26.10.2023 року позивач звернулася до Головного управлінням ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про перерахунок пенсії та просила врахувати в страховий стаж період роботи в зазначеній період. Проте, рішенням Головного управління ПФУ у Київській області від 30.10.2023 року відмовлено в перерахунку позивача пенсії. Підставою стало те, що в трудовій книжці в запису про період роботи з 19.03.1993 року по 01.10.1997 року не читається печатка та не вказано в яку організацію була позивач зарахована, та період з 02.10.1997 року по 23.06.2000 року, оскільки не зазначено місце роботи та куди її зарахували. З діями відповідача-1 щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивач не погоджується і вважає їх протиправними та вказує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення і заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2024 року суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
На виконання вимог ухвали суду 20.02.2024 року від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 26.10.2023 року позивач звернулася до відповідача-2 із заявою про перерахунок пенсії за віком в частині зміни страхового стажу набутого до 01.01.2004 року. До заяви від 26.10.2023 р. №1722 було додано архівну довідку від 18.03.2021 р. № 217, видану КАУ "П?ятихатський трудовий архів" П?ятихатської міської ради та трудову книжку серії НОМЕР_3 від 01.10.1978 року. За результатами розгляду доданих до заяви документів до страхового стажу позивача не зараховано період роботи, згідно із наданою архівною довідкою, оскільки вона не підтверджена первинними документами та не зазначено повне ім`я позивача. Крім того, у трудова книжка серії НОМЕР_3 оформлена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме - в періоді з 19.03.1993 р. по 01.10.1997 р. не читається печатка та не вказано, в яку організацію зараховано позивача. Також період з 02.10.1997 р. по 23.06.2000 р. не зазначено місце роботи та посада позивача, при цьому відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу було зараховано частину періоду роботи з 01.02.1999 р. по 31.03.2000 р. та з 01.04.2000 р. по 30.06.2000 р. В свою чергу уточнюючі довідки позивачем не надавались. Таким чином, за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів, відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж позивача склав 22 роки 03 місяці 11 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058-IV. Таким чином, рішення про відмову в перерахунку пенсії прийнято відповідно до норм чинного законодавства, що є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену в позовній заяви, позицію відповідачів, викладену у відзивах на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області з 26.01.2021 та отримує пенсію за віком, обраховану за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV.
26.10.2023 року позивач звернулася до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії за віком.
Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ № 637 від 12.08.1993 р. за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки з наказів особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. До заяви від 26.10.2023 р. № 1722 додано архівну довідку від 18.03.2021 р. №217, видану КАУ "П?ятихатський трудовий архів" П?ятихатська міська рада, яка не підтверджена первинними документами та не зазначено повне ім`я. Враховуючи вищевикладене, право на перерахунок пенсії за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в ОСОБА_1 відсутнє.
В матеріалах справи також наявне інше рішення відповідача-1 від 30.10.2023 року про відмову у перерахунку пенсії. Рішення обґрунтовано наступним.
До заяви від 26.10.2023 р. №1722 додано архівну довідку від 18.03.2021 р. № 217, видану КАУ "П?ятихатський трудовий архів" П?ятихатської міської ради, яка не підтверджена первинними документами та не зазначено повне ім`я. До заяви також додано трудову книжку серії НОМЕР_3 від 01.10.1978 р. для зарахування стажу з 19.03.1993 р. по 01.02.1999 р., де зазначено два періоди роботи, які оформлені з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58, а саме в періоді з 19.03.1993 р. по 01.10.1997 р. не читається печатка та не вказана в яку організацію зарахована, в періоді з 02.10.1997 р. по 23.06.2000 р. не зазначено місце роботи та куди зарахували, але при цьому відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу було зараховано частину періоду роботи з 01.02.1999 р. по 31.03.2000 р. та з 01.04.2000 р. по 30.06.2000 р. Враховуючи вищевикладене, право на перерахунок пенсії за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в ОСОБА_1 відсутнє.
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).
Згідно із ч.1 ст.8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із даним Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною першою ст.24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності даним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
В силу статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно із статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і постанова КМУ №637 від 12.08.1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 постанови КМУ №637 від 12.08.1993 року "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.
З трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 від 01.10.1978 р. встановлено, що остання містить записи на підтвердження спірних періодів, а саме:
- запис №10 - 19.03.1993 р. прийнята на роботу в порядку переведення майстром пошивної дільниці. Наказ №1 від 19.03.1993 р.;
- запис № 11 - 08.09.1997 р. переведено швачкою мотористкою 4 розряду. Наказ №3 від 08.09.1997 р.;
- запис № 12 - 01.10.1997 р. у зв`язку з ліквідацією переведена у П`ятихатську швейну фабрику. Наказ №17 від 01.10.1997 р.;
- запис № 13 - 02.10.1997 р. прийнята на посаду в порядку переводу швачкою мотористкою 4 розряду. Наказ № 1 від 02.10.1997 р.;
- запис № 14 - 23.06.2000 р. звільнена за власним бажанням. Наказ № 39 від 23.06.2000 р.
В свою чергу відповідач-1 обґрунтовуючи підстави для не зарахування періоду з 19.03.1993 року по 01.02.1999 року до страхового стажу позивача вказує, що у спірному періоді не читається печатка та не вказана в яку організацію остання зарахована.
Так, відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 року ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірний період роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 року №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" та даною Інструкцією.
За змістом пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 року №656 "Про трудові книжки працівників" та службовців встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
При цьому, відповідно до п.18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
Як вбачається з копії трудової книжки, позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу.
Також суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 р. у справі №687/975/17.
Суд вважає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Крім того, що відсутність будь-якої інформації від підприємства не може бути наслідком позбавлення позивача права на призначення їй пенсії за віком, враховуючи, що остання має необхідний стаж, який підтверджується записами у її трудовій книжці.
В свою чергу, доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача відповідачами суду не надано, а тому спірний період безпідставно не взято до уваги пенсійним органом при обрахуванні її стажу роботи.
Враховуючи викладене, суд вважає що відповідачем-1 неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні періоду з 19.03.1993 року по 01.02.1999 року до страхового стажу, а тому порушені права підлягають відновленню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ПФУ у Київській області від 30.10.2023 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача-2 зарахувати до її страхового стажу період роботи з 19.03.1993 року по 01.02.1999 року відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 , та здійснити перерахунок пенсії, суд зазначає наступне.
Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку № 22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій. Документи, що надійшли у паперовій формі, обробляються, реєструються та зберігаються в органі, що призначає пенсію, за правилами, встановленими постановою КМУ від 17.01.2018 року № 55 "Деякі питання документування управлінської діяльності".
Відповідно до п.4.10 розділу ІV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналіз наведених положень свідчить про те, що:
- із заявою про призначення (перерахунок) пенсії особа може звернутися до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України, через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб, (тобто до сервісного центру) або подати відповідну заяву через веб портал електронних послуг Пенсійного фонду України (п.1.1);
- при прийманні документів працівник сервісного центру територіального органу Пенсійного фонду, до якого звернувся заявник: ідентифікує заявника (його представника); реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, сканує документи; на створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених п.2.28 розділу ІІ цього Порядку (п.4.2);
- після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів, електронну пенсійну справу (п.4.2);
- принцип екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок), незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення (перерахунок) пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, тобто територіального органу Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, тобто територіальному органу Пенсійного фонду України, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п.4.10);
- виплату пенсії проводить територіальний орган Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання/перебування особи.
З огляду на приписи розділу ІV Порядку №22-1 належним відповідачем у спірних правовідносинах є саме Головне управління ПФУ у Київській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про перерахунок пенсії та прийняв рішення про відмову у перерахунку пенсії позивачу. В свою чергу Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області здійснило лише направлення позивачу рішення про відмову у перерахунку пенсії, яке прийняте відповідачем-1.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе зобов`язати відповідача-1 зарахувати до її страхового стажу період роботи з 19.03.1993 року по 01.02.1999 року відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 , та здійснити перерахунок пенсії з 26.10.2023 року.
У задоволенні решти позовної заяви позивачу слід відмовити.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовну заяву задоволено частково, слід повернути позивачу частину судових витрат по справі в розмірі 605,60 грн. (1 211,20 грн. : 2) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,
Позовну заяву задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 30.10.2023 року про відмову у перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 19.03.1993 року по 01.02.1999 року відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 , та здійснити перерахунок пенсії з 26.10.2023 року.
У задоволенні решти позовної заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма