Справа № 260/1195/24
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 рокум. Ужгород№ 260/1195/24

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Рейті С.І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Захарчук Івана Івановича, звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

1) Визнати дії і рішення командира військової частини НОМЕР_1 про притягнення військовослужбовця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності і позбавлення його додаткової винагороди і грошового забезпечення протиправними;

2) Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 10.06.2022 року № 67 в частині проведення щодо військовослужбовця ОСОБА_1 службового розслідування та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді Догани і позбавлення додаткової грошової винагороди скасувати;

3) Зобов`язати відповідача, військову частину НОМЕР_1 , поновити військовослужбовцю ОСОБА_1 виплату додаткової грошової винагороди з дня видання оскаржуваного наказу від 10.06.2022 року № 67.

Ухвалою судді від 05.03.2024 року вказана позовна заява була залишена без руху у зв`язку з невідповідністю останньої вимогам Кодексу адміністративного судочинства України в частині не зазначення обгрунтованих доводів щодо причин пропуску строку для звернення до суду із даним позовом та позивачу запропоновано усунути недоліки позовної заяви шляхом подання обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

15.03.2024 року до суду надійшла заява представника позивача, адвоката Захарчук І.І., про поновлення пропущеного строку звернення до суду із даним позовом.

Так, в обгрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом, представник позивача зазначає, що, як зазначалось у позові, військовослужбовець ОСОБА_1 про позбавлення його додаткової винагороди не знав, оскільки ані йому, ані іншим військовослужбовцям, переліченим у спірному наказі № 67, такий наказ не доводився. У доданих до суду копіях відомостях про грошове забезпечення військовослужбовця ОСОБА_1 за період квітня-травня-червня-жовтня 2022 року такі відомості відсутні. Зазначає, що військова частина НОМЕР_1 створена ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на фінансовому забезпеченні ОТЦК і гроші нараховувалися частками, що створювало непорозуміння у сумах отриманих коштів.

Зауважує, що зміст наказу № 67 (і кого з військовослужбовців, зокрема, він стосується) під час дослідження доказів в судовому засіданні по справі № 260/712/23 не оголошувався, а лише було оголошено відповідь в/ч НОМЕР_1 на ухвалу суду, в якій є посилання на цей наказ.

Про наявність наказу в/ч НОМЕР_1 від 10.06.2022 року № 67, яким (зокрема) позивача було позбавлено додаткової грошової винагороди, позивач взнав лише після того як інший військовослужбовець, зазначений у цьому наказі ( ОСОБА_2 ), повідомив йому про це, тому позивач звернувся до адвоката аби отримати копію цього наказу.

Враховуючи викладене, просить поновити строк звернення до суду із даним позовом.

Розглядаючи подане представником позивача клопотання, судом враховується наступне.

Спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Згідно із ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Одночасно, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Процесуальна можливість для звернення з позовом до суду пов`язана з певним часовим проміжком, протягом якого така особа може реалізувати право на звернення без застосування до неї наслідків пропуску такого строку. В той же час, у випадку звернення до суду поза межами такого строку, до неї підлягають застосуванню відповідні правові наслідки встановлені законом, в даному випадку статтею 123 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 22.06.2021 року у справі № 120/5780/20-а, від 02.12.2021 року у справі № 640/20314/20.

Як уже зазначено судом, спірним наказом відповідача від 10.06.2022 року № 67, за самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану, зокрема, позивачу оголошено догану та позбавлено додаткової винагороди.

Як зазначає представник позивача, адвокат Захарчук І.І., про наявність спірного наказу та, як наслідок, не виплату йому додаткової винагороди, передбаченої постановою КМ України за № 168 від 28.02.2022 року, позивачу стало відомо під час спілкування з його колегою військовослужбовцем ОСОБА_2 під час розгляду його спору в Закарпатському окружному адміністративному суді.

В контексті наведеного, із комп`ютерної програми Діловодство спеціалізованого суду судом встановлено, що 20.02.2023 року адвокат Захарчук І.І. звернувся до суду із позовом в інтересах ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та скасування наказу (справа № 260/712/23).

Так, в ході розгляду справи, судом неодноразово постановлялися ухвали про витребування доказів у відповідача, зокрема, в контексті спірних правовідносин, ухвалою від 29.09.2023 року витребувано, в тому числі, належним чином засвідчену копію Наказу командира В/Ч НОМЕР_1 про результати службового розслідування № 67 від 10.06.2022 року.

Так, копія вказаного наказу надана відповідачем до суду 31.10.2023 року.

При цьому, в матеріалах електронної справи міститься заява адвоката Захарчук І.І. від 02.11.2023 року про ознайомлення із матеріалами адміністративної справи № 260/712/23.

Тобто, про наявність наказу № 67 від 10.06.2022 року та його зміст, адвокату Захарчук І.І. (як доречно припустити і його довірителю ОСОБА_2 , зі слів якого про наявність спірного наказу дізнався ОСОБА_1 ) було відомо після ознайомлення з матеріалами адміністративної справи за заявою від 02.11.2023 року, а не в лютому 2024 року, як останній зазначає.

Що стосується посилання адвоката на наявні в матеріалах справи відомості про грошове забезпечення військовослужбовця ОСОБА_1 , в яких також відсутні посилання на спірний наказ та, як наслідок, неможливість позивача дізнатися про порушення його прав з боку відповідача шляхом невиплати йому додаткової винагороди, суд констатує наступне.

Перевіривши матеріали поданої адвокатом Захарчук І.І. позовної заяви в інтересах ОСОБА_1 та доданих до неї документів, судом не встановлено наявність в додатках до такої відомостей про грошове забезпечення військовослужбовця ОСОБА_1 , натомість, в додатках міститься скріншот з особистого банківського рахунку позивача про надходження йому заробітної плати, а саме: 15.04.2022 року 7625,81 грн. та 3144,24 грн., 11.05.2022 року 13993,80 грн. та 45638,33 грн., 25.07.2022 року 8520,03 грн., 25.08.2022 року - 13345,16 грн. та 8850,50 грн., 12.09.2022 року 4650,97 грн. та 12.10.2022 року 2919,16 грн.

З приводу наведеного суд наголошує, що отримавши грошове забезпечення разом із виплатою додаткової винагороди у сумі 30000,00 грн у одному місяці та у значно меншому розмірі, тобто без цієї винагороди, у наступному місяці, позивач повинен був дізнатися, що стало підставою для позбавлення його додаткової винагороди.

Відтак, триваюча пасивна поведінка позивача щодо не вчинення впродовж восьми місяців (оспорюваний наказ датований 10.06.2022 року) дій для реалізації свого права не свідчить про існування таких обставин, які перешкоджали позивачу дізнатися про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Отже, представником позивача не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до суду протягом встановленого законом строку їх оскарження, а наведені представником позивача обставини не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду.

Судом не встановлено переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для звернення позивача до суду за захистом своїх прав протягом строку, який був об`єктивно необхідним для подання позовної заяви до суду.

За таких обставин, суд визнає неповажними вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до суду.

У постанові Верховного Суду від 19.05.2022 року у справі № 300/863/21 зазначено, що поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) обставина виникла протягом строку, який встановлений законом або судом; 4) обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій - є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом або судом. У свою чергу, поважною причиною може бути обставина, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який встановлений законом або судом та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 16.09.2021 року у справі № 560/5412/20, від 01.06.2022 року у справі № 460/100/21, від 29.03.2023 року у справі № 380/10073/20.

Водночас, як вказав Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові 04.07.2023 року у справі № 620/4707/22, законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Зі змісту заяви про поновлення строку звернення до суду не вбачається, що позивач не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо звернення до суду за захистом своїх прав у встановлений законом строк.

Суд констатує, що доступ до правосуддя не може бути безумовним, оскільки його часові рамки обумовлені певними строками. Відтак, поновлення строку звернення до суду без об`єктивних причин його пропуску призведе до порушення принципу правової визначеності в правовідносинах, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для поновлення строку для звернення до суду.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Окрім цього, згідно частин 1, 2 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, на підставі ч. 2 ст. 123 КАС України та п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Водночас, повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

При цьому, з урахуванням перебування головуючого судді Рейті С.І. у відпустці, в період з 13.03.2024 року по 19.03.2024 року включно, та у відрядженні, в період з 25.03.2024 року по 29.03.2024 року включно, питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі вирішено у перший робочий день судді 01.04.2024 року.

Керуючись ст. ст. 121, 122, 123, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 код НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачеві.

2. Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї документами невідкладно надіслати особі, що її подала.

3. Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 256 КАС України, та може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду у встановлений ст. 295 КАС України п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Суддя С.І. Рейті