Справа № 520/32235/23
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

02 квітня 2024 року № 520/32235/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головне управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення суми, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні компенсації за невикористані 107 діб оплачуваних відпусток за 2015 - 2022 p.p. у сумі 154094,11 грн. та непроведення остаточного розрахунку у день звільнення;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 107 діб оплачуваних відпусток за 2015 - 2022 p.p. у сумі 154094,11 грн., та середнє грошове забезпечення за шість місяців затримки остаточного розрахунку у сумі 247904,52 грн.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати позивачу при звільненні компенсації за невикористані 107 діб оплачуваних відпусток за 2015 - 2022 p.p. у сумі 154094,11 грн. та непроведення остаточного розрахунку у день звільнення є протиправною та такою, що порушує права позивача. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 27.11.2023 року адміністративну справу за вищевказаним позовом прийнято до розгляду, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Представником відповідача через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та недоведеності. Також, представником відповідача вказано, що позивача було звільнено наказом відповідача від 22.11.2022 року №566 о/с за п. 6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з виплатою компенсацією за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за період з 01.01.2022 по 22.11.2022 у кількості 28 діб. При цьому, представником відповідача вказано, що компенсація за невикористані дні щорічної чергової основної та додаткової оплачуваної відпусток за роки, що передують року звільнення, законодавством не передбачена. Крім того, представником відповідача наголошено на обставинах того, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Отже, вимоги позивача, що стосуються нарахування та виплати грошової компенсації за невикористану щорічну оплачувану відпустку за 2015 - 2021 роки є такими, що не підлягають задоволенню. Також, представником відповідача вказано, що за невикористану відпустку у 2022 році позивачу було в повному обсязі виплачено компенсацію. В той же час, без внесення відповідних змін до наказу про звільнення, вимога про стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористані оплачувані відпустки за період за 2015, 2016, 2017, 2020 та 2021 роки є передчасною та такою, що суперечить законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат, що узгоджується з положеннями Порядку № 260. В той же час, представником відповідача вказано на помилковість обрахунку позивачем суми компенсації. Разом з тим, слід зазначити, що вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасною, оскільки за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 в період з листопада 2015 року по 08 листопада 2018 року проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Харківській області та у відповідності до наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 22.11.2022 року № 566 о/с «По особовому складу» звільнений згідно із п. 6 ч. 1 ст. 77 Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, у зв`язку з реалізацією Дисциплінарного статуту Національної поліції України з виплатою компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за період з 01.01.2022 до 22.11.2022 у кількості 28 діб.

Як вказано позивачем, остаточний розрахунок відповідач по справі здійснив 28.11.2022 року.

Також, позивачем зазначено, що ним оскаржувався наказ про звільнення до Харківського окружного адміністративного суду.

Отже, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 року у справі №520/1395/23 адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5,м. Харків, 61002, ) про поновлення на посаді залишено без задоволення.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.08.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення; рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 по справі № 520/1395/23 залишено без змін.

Позивачем у позовній заяві вказано, що на дату звільнення стаж служби в поліції для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки у календарному обчисленні складає 25 років 03 місяці 06 днів. При цьому, при проведенні з ним остаточного розрахунку при звільненні відповідач у справі виплатив компенсацію за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку лише за період з 01.01.2022 до 22.11.2022, тобто за останній рік служби в поліції.

З приводу вказаного питання адвокатом позивача було направлено на адресу відповідача адвокатський запит.

Листом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 16.09.2023 № 145аз/119/05/01-2023 представника позивача повідомлено про те, що наказом ГУНП в Харківській області від 22.11.2022 № 566 о/с ОСОБА_1 було звільнено з поліції з 22.11.2022 з виплатою компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за період з 01.01.2022 по 22.11.2022 у кількості 28 діб. ОСОБА_1 звільнено за п.6. ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» /у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України/. Згідно п.7 розділу VI наказу МВС № 260-2016 у наказі про звільнення підрозділом кадрового забезпечення в разі необхідності виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зазначається стаж служби для її виплати. Крім того, у разі необхідності в наказі про звільнення додатково вказується підстави для проведення відрахувань з грошового забезпечення та інших виплат. Отже, в наказі про звільнення ОСОБА_1 відсутній припис про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні із зазначенням стажу служби для її виплати. Також повідомлено, що під час проходження служби в органах і підрозділах ГУНП в Харківській області з 07.11.2015 по 16.06.2017 та з 20.01.2020 по 22.11.2022 щорічну чергову оплачувану основну та додаткову відпустки за 2016 рік використав частково, невикористана частина 14 діб додаткової відпустки, за 2017 рік щорічну чергову оплачувану основну та додаткову відпустки використав частково, невикористана частина 5 діб основної відпустки та 15 діб додаткової відпустки, за 2020 рік щорічну чергову оплачувану основну та додаткову відпустки використав частково, невикористана частина 15 діб основної відпустки та 15 діб додаткової відпустки, за 2021 рік щорічну чергову оплачувану основну та додаткову відпустки використав частково, невикористана частина 10 діб основної відпустки та 15 діб додаткової відпустки, за 2022 рік щорічну чергову оплачувану основну та додаткову відпустки використав частково, у кількості 10 діб. Відповідно до ч.10. ст.93 Закону України «Про Національну поліцію», за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до цього закону. Пунктом 8 розділу III Наказу МВС України від 06.04.2016 № 260 передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення зі служби. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. Відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» та наказу МВС № 260-2016, які і є спеціальним законодавством, грошова компенсація за невикористану відпустку за попередні роки не передбачена. Поліцейським, які звільняються з призначенням пенсії, фінансовий підрозділ відповідно до Інструкції про організацію роботи з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та з інших соціальних питань, затвердженої наказом МВС від 17.09.2018 № 70, готує грошовий атестат та довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, долати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби перед місяцем звільненням. Грошовий атестат та довідка про додаткові види грошового забезпечення виготовляються в одному примірнику та подаються до уповноваженого структурного підрозділу, який здійснює підготовку та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів, за запитом такого підрозділу. Разом з тим повідомлено, що зберігання копій грошового атестату та довідки про додаткові види грошового забезпечення та премії за останні 24 календарні місяці служби перед місяцем звільнення нормативно-правовими актами не передбачено.

В подальшому, листом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 19.10.2023 №170аз/119/05/29-2023 представника позивача було повідомлено проте, що під час проходження служби в ГУНП в Харківській області з 07.11.2015 по 16.06.2017 та з 22.01.2020 по 22.11.2022 щорічну чергову оплачувану основну та додаткову відпустку за 2015 не використав у кількості 3 діб, невикористана частина щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік - 14 діб додаткової відпустки, невикористана частина щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2020 рік - 15 діб основної відпустки та 15 діб додаткової відпустки, невикористана частина щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік - 10 діб та 15 діб додаткової відпустки, невикористана частина щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2022 рік - 20 діб основної та 15 діб додаткової відпустки.

У позовній заяві вказано, що на дату звільнення позивача не використано відпустки у кількості 107 діб. Однак, Відповідачем у справі при звільненні нараховано та виплачено компенсацію лише за 28 діб, а отже, фактично відповідач у справі при звільненні не виплатив позивачу компенсацію за невикористані 79 діб відпусток.

В той же час, представником позивача у позовній заяві вказано, що із наданих на адвокатський запит довідок про доходи слід дійти висновку про те, що середньоденне грошове забезпечення складає: 558194,16 грн. (грошове забезпечення за період з 1 листопада 2021р. по 31 жовтня 2022 р. (без урахування матеріальної допомоги на оздоровлення у сумі 13448,75 грн., виплаченої у грудні 2021 p., у сумі 18145,19 грн,, виплаченої у березні 2022 p. та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у сумі 1016,00 грн., виплаченої у грудні 2021 р.) : 365 днів (кількість календарних днів з 01.11.2021 по 31.10.2022) = 1529,30 грн. Відтак, на переконання позивача, компенсація за 79 діб невикористаної відпустки складає: 1529,30 грн. х 79 = 120814,70 грн. В той же час, при звільненні відповідач у справі нарахував та виплатив позивачу компенсацію у сумі 9540,99 грн. за невикористану у році звільнення відпустку у кількості 28 діб, розрахунок якої проведено з урахуванням середньоденного грошового забезпечення у розмірі 340,75 грн., тобто з огляду на розмір середньоденного грошового забезпечення, визначений позивачем, відповідач мав сплатити компенсацію за невикористану відпустку за 28 діб у значно більшому розмірі.

Представником відповідача також до суду подано додаткові пояснення у справі, в яких вказано, що Верховний Суд у постанові від 25.05.2023 у справі №620/3663/19 відступив від раніше сформованої практики Верховного Суду щодо субсидіарного застосування загальних норм трудового законодавства, та сформував новий висновок про неможливість такого застосування після змін в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що набули чинності з 01.05.2022 на підставі Закону №2123-IX. Оскільки викладена Верховним Судом позиція фактично стосується розрахунку з поліцейським при припиненні ним служби в поліції, позиція Верховного Суду у справі №620/3663/19 є релевантною і щодо цієї справи.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд стосовно позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні компенсації за невикористані 107 діб оплачуваних відпусток за 2015 - 2022 p.p. у сумі 154094,11 грн. зазначає наступне.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно із статтею 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи, встановлено Законом України «Про відпустки».

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про відпустки» встановлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Приписами ч.1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Положеннями ч.ч.1 та 3 ст.59 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про Національну поліцію» проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.ч.1 та 2 ст. 92 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Приписами ч.ч. 1, 2, 3 та 4 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до ч.ч. 8, 9, 10 та 11 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Приписами Порядку №260 визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абз. 7 та 8 п.8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.02.2020 по справі №818/1276/17, питання виплати грошової компенсації за невикористану частину відпустки поліцейським, які звільняються, врегульовані нормами пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260, які є спеціальними за своєю правовою природою та підлягають застосуванню до спірних правовідносин. На підставі пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 виплата грошової компенсації передбачена виключно за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції. Позиція аналогічного змісту також наведена Верховним Судом у постановах від 07.08.2019 в справі №820/5122/17 (провадження №К/9901/16897/19), від 31.03.2020 в справі №808/2122/18 (провадження №К/9901/68185/18, №К/9901/68414/18), від 02.07.2020 в справі №825/1038/16 (провадження №К/9901/9235/18, №К/9901/9238/18).

При цьому, Верховний Суд відступив від правового висновку, сформованого в судових рішеннях у справах №818/1276/17, №820/5122/17, №808/2122/18, №825/1038/16 і вважає правильним правовий висновок, який було викладено у постанові від 23.10.2019 в справі №826/8185/18 з таких підстав.

Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

З аналізу наведених норм законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Відтак, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

Враховуючи відсутність правового врегулювання даного питання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки».

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Таким чином, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам постанови Верховного Суду від 19 січня 2021 року по справі №160/10875/19, від 20 липня 2023 року по справі №200/18480/21.

Позивачем у позовній заяві вказано, що з листа відповідача від 19.10.2023 №170аз/119/05/29-та наданих розрахункових листів про нараховане та виплачене грошове забезпечення позивачу стало відомо про те, що він під час проходження служби в Національній поліції України не використав наступні відпустки за період з 07.11.2015 по 16.06.2017 та з 22.01.2020 по 22.11.2022, а саме: щорічну чергову оплачувану основну та додаткову відпустку за 2015 - у кількості 3 діб, частину щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік - 14 діб додаткової відпустки, частину щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2020 рік - 15 діб основної відпустки та 15 діб додаткової відпустки, частину щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік - 10 діб та 15 діб додаткової відпустки, частину щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2022 рік - 20 діб основної та 15 діб додаткової відпустки.

Відтак, позивач загалом має 107 діб невикористаної відпустки.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позивач має невикористану частину щорічної чергової відпустки за вказані роки, а отже, останній має право на отримання компенсації за таку відпустку.

При цьому, зі змісту позовної заяви встановлено доводи позивача стосовно наявності підстав для стягнення на його користь компенсації у сумі 154094,11 грн.

Натомість, представником відповідача вказано, що наведений позивачем розрахунок є помилковим та таким, що не відповідає нормам діючого законодавства.

Суд враховує наведений позивачем розрахунок суми компенсації, проте зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 7 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Згідно з абзацом 8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Верховний Суд зазначав, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону «Про відпустки» та статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (пункт 22 постанови від 7 травня 2020 року у справі №360/4127/19).

Щодо виплати поліцейським грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки, то Верховний Суд зазначав, що через відсутність правового врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки при вирішенні спору слід застосовувати приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки» (пункт 60 постанови від 19 січня 2021 року у справі №160/10875/19, постанова від 23 жовтня 2019 року у справі №826/8185/18 та інші).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» і частини першої статті 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

У випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні як основної, так і додаткової відпустки (пункт 62 постанови від 19 січня 2021 року у справі №160/10875/19).

Стосовно дискреційних повноважень, то Верховний Суд неодноразово зазначав, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав (постанови Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі №802/412/17-а, від 11 квітня 2018 року у справі №806/2208/17, від 6 квітня 2023 року у справі №420/11424/21).

Також, у постановах від 24 грудня 2020 року у справі №802/1286/18-а, від 15 грудня 2021 року у справі №1840/2970/18, Верховним Судом зазначено, що у разі якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.

Відтак, порядок нарахування поліцейському грошової компенсації за невикористану відпустку, що встановлений пунктом 8 розділу ІІІ Порядку №260, повноваження відповідача стосовно розрахунку суми цієї компенсації не є дискреційними, до вказаного висновку слід дійти з огляду на те, що порядок нарахування поліцейському грошової компенсації за невикористану відпустку визначається нормативно і залежить тільки від кількості днів невикористаної відпустки та одноденного розміру грошового забезпечення. Відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, оскільки Порядком №260 не передбачена будь-яка альтернатива під час такого розрахунку.

Отже, згідно із приписами п.8 розділу ІІІ Порядку №260 виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби та одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Судом встановлено, що позивача було звільнено зі служби 22.11.2022 року, відповідно до довідки про доходи за період з 01.01.2022 по 22.11.2022 року грошове забезпечення позивача за листопад 2022 року складає 12515,65 грн.

Відтак, одноденний розмір грошового забезпечення позивача становить 568,89 грн. (12515,65 грн. / 22 календарних дні).

Враховуючи обставини того, що позивач має невикористану частину відпустки за спірні у даній справі роки загалом у кількості 107 діб, то на його користь відповідачем мала бути виплачена компенсація у розмірі 60871,23 грн.

Однак, як встановлено під час розгляду справи відповідачем на день звільнення позивача була виплачена сума компенсації у розмірі 9540,99 грн., тобто не у повному розмірі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні компенсації за невикористані 107 діб оплачуваних відпусток за 2015 - 2022 p.p. у повному обсязі та належним способом захисту у такому випадку прав позивача є стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на його користь компенсації за невикористані 107 діб оплачуваних відпусток за 2015 - 2022 p.p. у розмірі недоплаченої суми 51330,24 грн.

Суд зазначає, що при розгляді даної справи судом було враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20 липня 2023 року у справі №200/18480/21.

Також суд зазначає, що посилання представника відповідача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25.05.2023 по справі № 620/3663/19, щодо виключення можливості субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, під час вирішення цієї справи суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають врахуванню, оскільки вказані висновки стосуються саме регулювання питання порядку переміщення поліцейських, а не компенсації невикористаних відпусток.

Стосовно позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо непроведення ОСОБА_1 остаточного розрахунку у день звільнення та стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за шість місяців затримки остаточного розрахунку у сумі 247904,52 грн. суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи було встановлено, що у день звільнення позивача зі служби в поліції йому не було виплачено компенсації за невикористані дні відпустки в повному обсязі, що в свою чергу свідчить про допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо непроведення із позивачем остаточного розрахунку при звільненні.

Як вже було вказано судом вище, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

При цьому, вважає за необхідне вказати, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на поліцейських стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

В той же час, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби в поліції (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

При цьому, такі питання врегульовані статтями 116, 117 КЗпП України.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці поліцейських, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, можливим є застосування норм статей 116-117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в поліції.

Враховуючи обставини того, що відповідачем при звільнення позивача зі служби в поліції не виплатив йому належні суми грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки, то до спірних правовідносин належить застосувати норми статей 116-117 КЗпП України.

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 07 травня 2020 року у справі №360/412719, від 31 травня 2021 року у справі №200/13837/19-а та від 20 липня 2023 року у справі №200/18480/21.

Водночас, суд вважає за необхідне вказати, що пунктом 16 частини 1 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ (далі - Закон №2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, статтю 117 викладено в наступній редакції:

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, починаючи з 19.07.2022 у КЗпП України стаття 117 передбачає відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні, зокрема, виплату працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, однак не більш як за шість місяців.

Таким чином, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини та з огляду на те, що звернення позивача щодо питань нарахування та виплати ненарахованих йому при звільненні відповідачем сум відбулось після внесення змін до положень ст.ст. 116-117 КЗпП України, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо непроведення із позивачем остаточного розрахунку при звільненні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що на користь позивача підлягає стягненню середнє грошове забезпечення за шість місяців, зокрема, за 181 календарний день.

Водночас, відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

У відповідності до п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Враховуючи вищевикладені положення, при обчисленні розміру середньоденного грошового забезпечення військовослужбовця, слід виходити з числа відпрацьованих календарних днів за цей період.

Судом встановлено, що позивача було звільнено зі служби 22.11.2022 року, відповідно до довідки про доходи за період з 01.01.2022 по 22.11.2022 року грошове забезпечення позивача за вересень 2022 року складає 82194,96 грн., за жовтень 2022 року складає 39758,56 грн.

Відтак, середньоденний розмір заробітку позивача становить 1999,23 грн. (121953,52 грн. / 61 календарних дні (вересень 2022 року - 30 календарних днів, жовтень 2022 року - 31 календарний день).

Таким чином, розмір середнього заробітку ОСОБА_1 за шість місяців (181 календарні дні) становить 361860,63 грн. (1999,23 грн х 181 дні).

Водночас, суд наголошує, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам викладеним у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30.11.2020 по справі № 480/3105/19, у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Водночас, чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19. У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Верховний Суд у постанові від 24 червня 2021 року у справі № 480/2577/20 зазначив, що для застосування критеріїв пропорційності розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, судам необхідно з`ясувати загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат для вирахування проценту, що складає грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, індексація грошового забезпечення та грошова компенсація вартості не отриманого речового майна у співвідношенні до загальної суми, що слугує підставою для застосування такого ж проценту середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні від загальної її суми, який буде визначений належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача, виходячи з принципу пропорційності.

Застосовуючи означені правові позиції до обставин даної справи, суд зазначає наступне.

У цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 73386,89 грн., з яких: 22056,65 грн. - виплачено у добровільному порядку грошове забезпечення відповідно до довідки про доходи; 51330,24 грн. - компенсація за невикористану відпустку, яка складає 69,94 % виплат, належних позивачу при звільненні.

З врахуванням принципу справедливості та співмірності, а також розміру майнових втрат, з огляду на те, що з позовом про визнання протиправною бездіяльності військової частини щодо ненарахування та невиплати індексації позивач звернувся зі спливом тривалого часу після звільненні з військової служби, чим істотно збільшив кількість днів затримки розрахунку при звільненні, суд вважає за необхідне зменшити розмір середнього грошового забезпечення з врахуванням істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Таким чином, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має бути виплачений позивачу у розмірі 253086,32 грн. (69,94% від 361860,63 грн.), з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком.

Зменшення судом суми стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні здійснено з урахуванням справедливого і розумного балансу між інтересами позивача і відповідача, оскільки стягнення компенсації у розмірі 361860,63 грн. за несвоєчасну виплату заборгованості у розмірі 51330,24 грн. було б явно неспівмірним розміру простроченої заборгованості та майнових втрат позивача.

Отже, належним способом відновлення порушених прав позивача є стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за шість місяців затримки остаточного розрахунку при звільненні з 23.11.2022 року до 23.05.2023 року у сумі 253086,32 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головне управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення суми - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні компенсації за невикористані 107 діб оплачуваних відпусток за 2015 - 2022 p.p. у повному обсязі.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 107 діб оплачуваних відпусток за 2015 - 2022 p.p. у розмірі недоплаченої суми 51330 (п`ятдесят одна тисяча триста тридцять) грн 24 коп.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не проведення із ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за шість місяців затримки остаточного розрахунку при звільненні з 23.11.2022 року до 23.05.2023 року у сумі 253085 (двісті п`ятдесят три тисячі вісімдесят п`ять) грн 32 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Мельников Р.В.