Справа № 420/35532/23
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання здійснити зарахування періодів роботи до страхового стажу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому позивач просить:

визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 10 січня 2023 року №27 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо не врахування ОСОБА_1 до страхового стажу, відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 10 жовтня 1980 року періоду за записом №8-10 період з 14 квітня 1992 року по 25 листопада 1998 року та період за записом №17-18 період з 03 листопада 2002 року по 27 грудня 2004 року;

визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 14 лютого 2023 року №27 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо не врахування ОСОБА_1 до трудового стажу періоду трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 10 жовтня 1980 року з 31 серпня 1987 року по 25 листопада 1999 року; до трудового стажу періоду трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 10 жовтня 1980 року з 03 листопада 2002 року по 27 грудня 2004 року;

зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати громадянину України - ОСОБА_1 до загального трудового (страхового) стажу:

період роботи з 31 серпня 1987 року на посаді головного інженера - механіка совхоза «ДНИПРО», який було реорганізовано в агрофірму « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 14 лютого 1990 року;

період роботи з 13 квітня 1992 року в АГРОФІРМА «ДНИПРО» водієм 3-го класу в автогаражі, яка було реорганізована в КСП «ДНИПРО» по 25 листопада 1998 року;

період роботи з 03 листопада 2002 року водієм 1 класу на лінійному автобусі категорія Д.Е. регулярні міські пасажирські маршрути по терміновому трудовому договору, який був розірваний за ініціативою робітника за власним бажанням 27 грудня 2004 року в Дочірньому державному унітарному підприємстві « 14 автобусний парк» м. Москва, ГУП «Мосгортранс»;

здійснити перерахунок та виплату позивачу по справі ОСОБА_1 недоотриманої суми пенсії з 02 січня 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачами не зараховано позивачу до страхового стажу 6 років 7 місяців 11 днів стажу з 13.04.1992 р. по 25.11.1998 р. та 2 роки 1 місяць 24 дні з 03.11.2002 р. по 27.12.2004 р.

Позивачу відмовлено у призначенні пенсії двічі, з посиланням на відсутність необхідного страхового стажу. З відмовами у призначенні пенсії позивач не погоджується, вважає що в нього є достатньо стажу, він працював все свідоме життя, трудова книжка заповнювалась та оформлювалась виключно роботодавцем, через незалежні від позивача обставини, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

На переконання позивача обидві відмови у призначенні пенсії є протиправними, оскільки відповідальність за правильність ведення трудової книжки не може бути перекладена на позивача.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 21.12.2023 року залишено без руху.

12.01.2024 року до суду за вхід. №1783/24 від Позивача надійшла заяви на виконання ухвали суду.

Ухвалою суду від 15.01.2024 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

09.02.2024 року за вхід.№5781/24 надійшов відзив на позов ГУ ПФУ в Херсонській області, в якому, зокрема, наголошено на необґрунтованості вимог позивача, оскільки згідно наданих до заяви документів про стаж роботи, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період трудової діяльності відповідно трудової книжки від 10.10.1980 НОМЕР_2 , з 31.08.1987 по 25.11.1998.

Так, у записі №10, у графі 4 «на підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)», рік наказу про звільнення містить виправлення на « 1998», що суперечить вимогам Інструкції №58.

Отже, підстав для зарахування до страхового стажу Позивача вищезазначеного періоду, немає.

Крім того, згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 за №17-19 трудової книжки від 10.10.1980 НОМЕР_2 , він працював у Дочірньому державному унітарному підприємстві « 14 автобусний парк» м. Москви ГУП «Мосгортранс».

Відповідно до рішення про відмову у призначенні Позивачу пенсії за віком від 14.02.2023 року до страхового стажу, окрім іншого, не зараховано період трудової діяльності з 25.04.2013 по 02.03.2014 у Державному унітарному підприємстві « 14 автобусний парк» м. Москви ГУП «Мосгортранс».

Вищезазначені періоди не зараховано до страхового стажу у зв`язку з наступним.

13.03.1992 між країнами СНД укладено Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення (далі - Угода). У преамбулі зазначено, що Уряди держав учасниць уклали цю Угоду: «виходячи з необхідності захисту прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава - учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави - учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав - учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР з питань пенсійного забезпечення»

Відповідно до ч.2 ст.6 Угоди, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Вищезазначена міжнародна угода, при встановленні права на пенсію, надавали можливість враховувати стаж роботи набутий на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, після 31.12.1991 року.

З 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді.

Отже, з 01.01.2023 Угода залишалась чинною та обов`язковою до виконання між іншими її підписантами, окрім російської федерації.

Україна, в свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» від 29.11.2022 №1328, яка набрала чинності 02.12.2022, анонсувала свій вихід з Угоди. Оскільки, ч.1 ст. 13 Угоди визначено, що кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію, дія Угоди, стосовно цього .учасника, припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Відповідно до листа Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022, після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди, зазначений міжнародний договір припинив свою дію для України 19 червня 2023 року.

Таким чином, підстав для зарахування ОСОБА_1 періодів трудової діяльності на території російської федерації немає.

21.03.2024 року за вхід.№ЕС/11968/24 надійшла заява ГУ ПФУ в Житомирській області про залишення позову без розгляду.

Ухвалою суду від 03.04.2024 в задоволенні заяви відмовлено.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , в селі Пятихатки Великоолександрівського району Херсонської області, є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України, серія НОМЕР_3 , виданий Бериславським РВ УМВС України в Херсонській області 06 квітня 1998 року.

Станом на 01.01.2023 року позивачу виповнилось 60 років.

02.01.2023 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком.

За результатами розгляду вищезазначеної заяви, ГУ ПФУ в Херсонській області 10.01.2023 прийнято рішення №27 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю у Позивача необхідного страхового стажу 30 років. Страховий стаж склав 24 роки 9 місяців 3 дні.

Позивачу не зараховано періоди роботи:

з 14.04.1992 р. по 25.11.1998 р., оскільки у графі 2 розділу «Дата» і у графі 4 розділу «На підставі чого внесено запис", виправлений рік « 1998», що суперечить вимогам Інструкції №58;

з 03.11.2002 р. по 27.12.2004 р., оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

06.02.2023 ОСОБА_1 вдруге звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності зазначена заява роздягалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.

За результатами розгляду заяви Позивача від 06.02.2023, ГУ ПФУ в Житомирській області 14.02.2023 прийнято рішення за №27 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років. Страховий стаж склав 20 років 01 місяць 20 днів.

Позивачу не зараховано періоди роботи:

з 31.08.1987 р. по 25.11.1999 р., оскільки міститься виправлення в році наказу при звільненні, що суперечить вимогам Інструкції №58;

з 03.11.2002 р. по 27.12.2004 р., оскільки пенсія громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах закону №1058. При цьому, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991 року.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до ст.1 Закону №1058-ІV, пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із п. 1 ч.1 ст.8 Закону №1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 24 вказаного Закону визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Щодо зарахування до страхового стажу періодів з 03.11.2002 по 27.12.2004 на території російської федерації.

Суд враховує, що у своєму рішенні № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 р. Конституційний Суд дійшов висновку, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до статті 13 Угоди від 13.03.1992 кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

За приписами частини 2 статті 24 Закону України Про міжнародні договори України припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються: в) щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України Про міжнародні договори України припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення» постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, Кабінет Міністрів України, Офіс Президента України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023, яке було опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 №639 Про припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн припинено дію Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, вчиненої 14 січня 1993 р. в м. москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 10.07.2023 №72/14-612/1-80209 повідомлено Міністерство юстиції України, Кабінет Міністрів України, Офіс Президента України, Апарат Верховної Ради України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 (із змінами), Угода між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993, припинила дію 4 липня 2023 року.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України суд виснує, що денонсація Угоди від 13.03.1992 та Угоди від 14.01.1993 означає, що вказані Угоди припинили породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цих Угод, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення зазначених Угод.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та Угода між Урядом України і урядом російської федерації Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 підлягають застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача, оскільки вказані Угоди були чинними на час роботи ОСОБА_1 в росії і позивач мав легітимні очікування щодо його пенсійного забезпечення.

Таким чином стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

Разом з тим, за змістом Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та Угоди між Урядом України і урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993, пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.

З трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 10.10.1980 р. встановлено, що з 03 листопада 2002 року по 27.12.2004 р. позивач працював водієм 1 класу на лінійному автобусі категорія Д.Е. регулярні міські пасажирські маршрути по терміновому трудовому договору, який був розірваний за ініціативою робітника за власним бажанням, 27 грудня 2004 року в Дочірньому державному унітарному підприємстві « 14 автобусний парк» м. москва, ГУП «мосгортранс».

Записи в трудовій книжці зроблені охайно, з посиланням на відповідні накази та із проставленням печаток. Вказана трудова книжка була додана до заяви позивача про призначення пенсії.

Таким чином, враховуючи положення вказаної вище Угоди, яка у спірні періоди роботи позивача була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав, та Україна на той момент була учасником вказаної Угоди, суд вважає, що стаж набутий позивачем на території рф підлягає визнанню на території України та повинен бути зарахований до стажу позивача.

Також суд вважає, що за наявності чинних, у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи з 31.08.1987 по 25.11.1998

Як встановлено судом із записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.10.1980 р., ОСОБА_1 працював:

з 31.08.1987 р. на посаді головного інженера-механіка совхозу «Днипро» (наказ №592-к від 02.09.1987 р.);

з 20.02.1990 р. совхоз «Днипро» реорганізовано в Агрофірму «Днипро» (рішення від 14.02.1990 р.);

з 13.04.1992 р. переведений в автогараж водієм 3-го класу (наказ №77-к від 09.04.1992 р.);

з 26.03.1996 року агрофірма «Днипро» реорганізована в КСП «Днипро» (розпорядження Бериславської райдержадміністрації №114 від 26.03.1996 року);

з 25.11.1998 року звільнений за власним бажанням (наказ №158-к від 25.11.1998 р.).

При цьому, наступний запис (№11) трудової книжки датований 24.04.1999 р. про прийняття на посаду машиніста насосних станцій по 4 (четвертому) розряду (наказ №29-к від 22.04.1999 р.).

Як зазначено відповідачами, причиною не зарахування стажу за вказаний період є наступне: у записі №10, у графі 4 «на підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)», рік наказу про звільнення містить виправлення на « 1998», що суперечить вимогам Інструкції №58.

Як вбачається із копії трудової книжки позивача, яка наявна в матеріалах справи, дійсно у графі 4 «на підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)», рік наказу №158-к про звільнення містить нечітку останню цифру у році « 1998».

Разом з цим, графа 2 (число, місяць, рік) містить дату 25.11.1998, що дає можливість ідентифікувати нечітку дату наказу №158-к.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до архівного відділу Бериславської районної державної адміністрації для підтвердження трудового стажу в агрофірмі «Днипро».

03 лютого 2023 року позивач отримав відповідь за №01-16/01 від 03 лютого 2023 року, згідно до якої архівним відділом Бериславської районної державної адміністрації повідомлено, що не має можливості підтвердити стаж в агрофірмі «Дніпро», зазначивши, що територія м. Берислав, де знаходяться документи Національного архівного фонду, постійно обстрілюється, що унеможливлює здійснити пошук відповідних даних.

Як встановлено судом, наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» (з наступними змінами) визначено, що до переліку територій можливих бойових дій віднесено Бериславський район Херсонської області, зокрема, м. Берислав Бериславської міської територіальної громади (UA0095508) з 11.11.2022 до 01.05.2023.

Вказані обставини унеможливлюють отримання позивачем документів, які підтверджують його стаж в агрофірмі «Днипро».

Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктами 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Із положень пунктів 20, 23, 24 Порядку №637 випливає, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

При цьому, у трудовій книжці позивача відображено спірний період роботи.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу заявника за спірний період. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Окремо суд зазначає, що у рішенні про відмову у призначенні пенсії позивачу, прийнятому ГУ ПФУ в Житомирській області, зазначено, що до страхового стажу не враховано період роботи з 31.08.1987 р. по 25.11.1999 р., що є абсолютно нелогічним, оскільки наступний запис (№11) трудової книжки датований 24.04.1999 р. про прийняття на посаду машиніста насосних станцій по 4 (четвертому) розряду (наказ №29-к від 22.04.1999 р.). На цій посаді позивач пропрацював до 26.03.2001 року.

Крім цього, суд також звертає увагу на те, що пенсійним органом, як суб`єктом владних повноважень, не виконано обов`язку щодо спростування доводів позивача.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком, відповідач не врахував всі фактичні обставини справи та вдався до «надмірного формалізму» через занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог.

В адміністративному судочинстві добросовісність (несвавільність, розумність, справедливість) рішення суб`єкта владних повноважень означає, що при його прийнятті повинен бути застосований певний стандарт поведінки посадових осіб такого суб`єкта, що характеризується законністю, транспарентністю та повагою до прав та інтересів суб`єкта приватного права (від лат. uberrima fides - найбільш добросовісний).

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки вимога про здійснення перерахунку та виплати позивачу недоотриманої суми пенсії з 02 січня 2023 року задоволенню не підлягає, як передчасна. Пенсія позивачу ще не призначена, тож питання щодо виплати недоотриманої пенсії в даній справі розглядатись не може.

Водночас, суд зазначає, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно з п.п. 3 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

З аналізу наведеного вбачається, що на цей час органи Пенсійного фонду України, відповідно до покладених на них завдань, зокрема, призначають (здійснюють перерахунок) і виплату пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

За таких обставин, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Поряд з цим, відповідно до п.1.1 розділу І постанови Пенсійного фонду України від 25.11.2002 № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», серед інших заяв, заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію (п. 4.1. Порядку №22-1).

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (п. 4.2. Порядку №22-1).

Згідно з п. 4.10. Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, заява про призначення пенсії подається особою до територіального органу Пенсійного фонду України (органу, що призначає пенсію), після сканування якої та сканування копій доданих до неї документів (формування електронної пенсійної справи), за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

Отже, заява про призначення пенсії може бути розглянута як територіальним органом Пенсійного фонду, до якого заява була подана, так і іншим територіальним органом Пенсійного фонду.

А вже після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву позивача від 02.01.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Згідно з ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, з урахуванням вказаної норми КАС України на користь позивача належить стягнути 1073,60 грн. судових витрат, сплачених згідно квитанції №0.0..1 від 05.12.2023 року.

Керуючись ст.ст.2-9, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання здійснити зарахування періодів роботи до страхового стажу задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 10 січня 2023 року №27 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 14 лютого 2023 року №27 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового (страхового) стажу:

період роботи з 31 серпня 1987 року по 25 листопада 1998 року;

період роботи з 03 листопада 2002 року по 27 грудня 2004 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 02.01.2023 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три гривні) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (адреса: 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, буд. 6, ).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (адреса: 10003, м. Житомир, вул. О. Ольжича, буд. 7, , електронна пошта: )

Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (адреса: 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, буд. 6, , ел. пошта )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА