Справа № 440/17481/23
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/17481/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Костенко Г.В.,

за участю: секретаря судового засідання - Гаврильєва С.С.,

представника позивача - Чальцева Д.В.,

представника відповідача - Жук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЕЛЕКТРОПЛАСТ" до Полтавської митниці Державної митної служби про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЕЛЕКТРОПЛАСТ" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавської митниці Державної митної служби , в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Полтавської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA806000/2023/000019/2 від 23.05.2023.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що спірне рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним, а тому, підлягає скасуванню, оскільки при здійсненні митного оформлення для підтвердження митної вартості конкретної поставки товару та її визначення за основним методом - ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) позивачем було надано усі документи, які передбачені чинним законодавством. Проте, відповідачем прийняте рішення про коригування митної вартості, згідно з яким, основний метод визначення митної вартості товару не застосовується, а митна вартість ввезеного товару визначена з використанням резервного методу - другорядного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України. Підставою коригування митної вартості відповідачем вказано, що подані позивачем документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а також не надано на вимогу митного органу додаткових документів. На думку позивача, приймаючи оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів з картками відмови в прийнятті митних декларацій контролюючий орган діяв з порушенням вимог діючого законодавства, позаяк, надані на митне оформлення документи не містять жодних розбіжностей та в повному обсязі підтверджують ціну товару, визначену контрактом.

Відповідач з поданим позовом не погодився, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що в спірних правовідносинах митниця діяла з дотриманням норм чинного законодавства України, а тому, оскаржувані рішення є правомірними, підстави для їх скасування відсутні. Документи надані позивачем не підтверджували заявлену митну вартість товару, а на запит митного органу додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару надано не було.

У відповіді на відзив позивач не погодився з запереченнями відповідача та наполягав на своїй правовій позиції, викладеної в позовній заяві. Позивач зазначає, що надані ним документи під час розмитнення товару не містили жодних розбіжності, а вартість перевезення товару ним підтверджено у повній мірі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 19.12.2023.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 22.02.2024.

Суд, вивчивши доводи адміністративного позову та заперечень проти позову, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЕЛЕКТРОПЛАСТ" (надалі - "Позивач") являється юридичною особою приватного права та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 37386691.

10.08.2020 між Позивачем і компанією NINGBO KINGSUN TRADING CO., LTD (Китай) було укладено Контракт № 10-08/2020 (надалі - "Контракт"), з подальшими змінами і доповненнями, відповідно до умов якого Продавець здійснює поставку товарів Покупцю на умовах визначених цим Контрактом.

22.05.2023 до відділу митного оформлення Полтавської митниці Держмитслужби Позивачем була подана електронна митна декларація типу ІМ 40 ДЕ, якій присвоєно № 23UA18U6 (надалі - "ЕМД").

Перелік товарів за вказаною ЕМД склали Частини для побутових вилок та розеток, призначені виключно до електричної апаратури для напруги не більш як 1000В (220-230В), виготовлені з металу та пластику, не мініатюрні, не містять у своєму складі радіообладнання, радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв, а також не містять джерел радіоактивного випромінювання, радіопередавачів та радіоприймачів.

До поданої ЕМД Позивачем було додано: копія Контракту № 10-08/2020 від 10.08.2020 р.; копія Додаткової угоди № 1 від 10.08.2020 р.; копія Митної декларації на експортні товари № 49897137 від 17.03.2023 р.; копія Міжнародної товаротранспортна накладна (CMR) № NBOGDK233056 від 08.05.2023 р.; копія Коносаменту № NBOGDK233056 від 23.03.2022 р.; копію Рахунка-фактури № KS230109 від 09.01.2023 р.; копію Замовлення № 7 від 04.01.2023 р.; копію Пакувального листа від 09.01.2023 р.; копія Специфікації від 04.01.2023 р.; копія Заяви про купівлю іноземної валюти № 1 від 07.04.2023 р.; копію платіжного доручення в іноземній валюті № 1 та SWIFT від 07.04.2023 р.; копія Рахунка на оплату від 08.05.2023 р. № 152; копія Рахунка на оплату від 09.05.2023 р. № 154; копія Рахунка на оплату від 09.05.2023 р. № 155; копія Довідки про транспортно-експедиційні витрати № 10/05 від 10.05.2023 р.; копія Довідки про транспортно-експедиційні витрати № OL01351 від 09.05.2023 р.; копія Договору про організацію перевезень автомобільним транспортом № 0710/22/1-авто/СРШ від 07.10.2022 р.; копія Договору транспортного експедирування № 0804/21-04 від 08.04.2021 р.; копія Генерального договору транспортного експедирування № 1702/2020 від 17.03.2020 р.; копія Заявки на транспортне експедирування № 8 від 21.02.2023 р.; копія Технічного опису від 09.01.2023 р.; копія Маркування від 12.05.2023 р.;

23.05.2023 на адресу Позивача надійшло Повідомлення № 404884, відповідно до якого посадова особа ОСОБА_1 повідомив про те, що з метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, відповідно до ч. 5 ст. 54 МКУ, використовуючи право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, з урахуванням ч.2, 3 ст. 53 МКУ, в рамках проведення консультацій, декларанта зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: - виписку з бухгалтерської документації; - каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.) На підставі ст. 254 МКУ необхідно надати переклади документів, складених іноземною мовою відповідно до вимог п. 2.5. розділу II Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 30.05.12 №631 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.08.12 за №1360/21672.

На виконання вищезазначеного Повідомлення Позивачем, з метою підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару, додатково було надано Відповідачу відповідні документи

23.05.2023 на адресу Позивача від Відповідача надійшло Повідомленням № 404966 про надіслання Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA806000/2023/000182 (надалі - "Картка відмови").

23.05.2023 на адресу Позивача від Відповідача надійшло Повідомленням № 404983 про прийняття Рішення про коригування митної вартості товарів № UA806000/2023/000019/2 (надалі - "Рішення").

Не погодившись з вищевказаним рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду .

Як встановлено під час розгляду справи, юридичною підставою для прийняття оскарженого рішення контролюючий орган посилається на положення ст.ст. 54, 55, 57, 58 МК України, а фактичною підставою слугувало судження суб`єкта владних повноважень про не подання документів, що підтверджують митну вартість товару.

Відповідно до ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (ст. 51 МК України).

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч. 2 ст. 52 МК України).

Згідно ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій ст. 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 цього Кодексу.

Згідно ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість

операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

В силу положень ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу (ч. 3 ст. 58 МК України).

Із системного аналізу вищенаведеного слідує, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) і єдиною підставою його незастосування є, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є

обов`язковою при її обчисленні.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що орган доходів і зборів має право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.04.2018р. у справі № 826/27058/15.

Відповідно до частини одинадцятої статті 264 Митного кодексу України орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: 1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; 2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; 3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

Стосовно тверджень посадової особи Відповідача, які зроблені у оскаржуваному рішенні: "Для підтвердження транспортних витрат надано рахунок на оплату №152 від 08.05.2023, рахунок на оплату №154 від 09.05.2023, рахунок на оплату №155 від 09.05.2023, довідку №10/05 від 10.05.2023, довідку №OL01351від 09.05.2023, але в даних документах відсутня інформація про вартість вивантаження, завантаження в порту Гданськ.." суд зазначаємо наступне.

До митного оформлення подано Рахунок № 152 від 08.05.2023 р. на суму 23 769,59 грн. - за транспортно-експедиційні послуги з міжнародного перевезення вантажу морським транспортом.

Вказана інформація також зазначена в Довідці про транспортно-експедиційні витрати № OL01351 від 09.05.2023 р. та Довідці № 10/05 від 10.05.2023 р. Вказана сума охоплює послуги з вивантаження вантажу в порту Гданськ із контейнера і завантаження в транспортний засіб ( НОМЕР_1 /НОМЕР_2), вартість яких склала 1828, 43 грн.

Щодо тверджень посадової особи Відповідача, які зроблені у оскаржуваному Рішенні: "Згідно умов п. 2.6. контракту №10-08/2020 від 10.08.2020 ціна товару включає вартість транспортної упаковки, тари, маркування і піддонів, навантажувальних робіт, витрат на митне оформлення для експорту на території країни продавця однак відсутні документи, в яких було б виділено дані складові, що унеможливлює перевірку складових митної вартості (неможливість виділення із заявленої ціни товару вартості всіх її складових, не дає можливості перевірити й оцінити фактурну (дійсну) вартість товару, а також установити фактичний розмір витрат на митні платежі та інші витрати, з урахуванням яких було сформовано митну вартість оцінюваного товару). Виходячи з цього не відомо, яким чином сформована ціна даного товару та чи всі складові вартості товару входять до ціни товару."

Судом встановлено, що фактурна вартість Товару зазначена в Рахунку-фактурі № KS230109 від 09.01.2023 р., та яка складає 5 050, 00 Доларів США.

Згідно з Прайс-листом від 04.01.2023 р. вартість Товару за 1 од. коливається від 0,021 до 0,78 долара США.

Вказана вартість включає в себе вартість транспортної упаковки, тари, маркування і піддонів. Виходячи з вартості Товару (а конкретно дуже низької вартості за 1 од.), виокремлення вартості транспортної упаковки, тари, маркування і піддонів з загальної ціни Товару є недоречним.

У оскаржуваному Рішенні зазначено: "Надано банківський платіжний документ №1 від 07.04.2023, але в ньому відсутнє посилання на інвойс. Відповідно до п.7 висновків Постанови Пленуму ВАСУ від 13.03.2017 №2 "Про Довідку щодо Узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року" платіжне доручення без вказівки у ньому на рахунок-фактуру (інвойс), на підставі яких здійснено платіж, не є доказом, достатнім для доведення митної вартості певної поставки товару".

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Митного кодексу України, при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, чинні на день прийняття митної декларації митним органом України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Митного кодексу України, законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

У зазначених вище нормах немає жодної згадки та посилання на судову практику.

Таким чином, митний орган позбавлений можливості застосовувати судову практику під час виконання своїх функцій.

Отже, посилання Відповідача на Постанову Пленуму ВАСУ є неприпустимими, а тому не враховувалося Позивачем під час митного оформлення ЕМД.

Окрім цього зазначаємо що, п. 70 платіжного доручення в іноземній валюті № 1 від 07.04.2023 р. містить інформацію про зовнішньоекономічний контракт, за яким було проведено платіж в сумі 5 050,00 доларів США. Дане платіжне доручення є підтвердженням оплати за партію товару, що постачається по Контракту на адресу Позивача, Україна від NINGBO KINGSUN TRADING CO., LTD (Китай) згідно рахунку-фактури № KS230109 від 09.01.2023 р. та був заявлений до митного оформлення за ЕМД. Сума рахунку-фактури № KS230109 від 09.01.2023 р. складає 5 050,00 доларів США, а асортимент та фактурна вартість товару чітко відповідає даним, що зазначені декларантом в ЕМД.

Згідно інформації, яка міститься у джерелах цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби, ціна на товари, що імпортуються з Китаю до України та мають схожі характеристики, заявлені по вищій митній вартості ніж товар задекларований Позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України від 13 березня 2012 року №4495-VI зі змінами та доповненнями для підтвердження митної вартості товарів подаються, зокрема, бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Згідно з п. 15 Розділу ІІ Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах (далі - Положення №216), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 25.08.2022 №189), платник заповнює реквізит "Призначення платежу" платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіжну операцію та документи, на підставі яких вона здійснюється. Повноту інформації забезпечує платник з урахуванням вимог законодавства України.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Варто зауважити, що договір (контракт) є лише підтвердженням домовленості його сторін, але не може виступати в якості підтвердження виконання зобов`язань, що виникають за даним договором.

Разом з цим, розрахунки операцій, які пов`язані з зовнішньоекономічною діяльністю, здійснюються між договірними сторонами на підставі інвойсу (рахунку-фактури).

Інвойс - це документ, у якому зазначаються товари та послуги, які компанія надає клієнту, та визначається зобов`язання клієнта на оплату цих послуг. Інвойси є основою системи податкового обліку малого та середнього бізнесу. В інвойсі вказується, які саме послуги надаються клієнту, та яку оплату він зобов`язаний здійснити за виконані послуги чи надані товари.

Частиною 2 ст. 53 МК України визначений перелік документів, які подаються у своїй сукупності для підтвердження задекларованої митної вартості товарів, зокрема зовнішньоекономічного договору та рахунок-фактура (інвойсу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Відповідно, у разі здійснення розрахунків посилання в платіжній інструкції про сплату коштів лише на зовнішньоекономічний договір (контракт) є недостатнім та таким, що не відповідає вимогам п. 15 Положення №216. Поряд з цим, суд зазначає, що саме інвойс виступає документом, за яким виникає зобов`язання здійснення оплати за товар або за отримані послуги.

Щодо ігнорування Експертного висновку №В-124 від 16.08.2023 суд вважає таким, що не відповідає дійсності, адже відповіддю Полтавської митниці від 25.08.2023, зазначено, що Експертний висновок Полтавської торгово-промислової палати від 16.08.2023 №В-124 не може бути підставою для

підтвердження заявленої митної вартості товару, оскільки носить лише інформаційний характер і не може бути визначальним при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару, що декларується, оскільки експерт посилається на інформацію з мережі Інтернет щодо цін на подібну продукцію із зазначенням адрес українських сайтів, при цьому, не проаналізувавши ціни на аналогічну продукцію від інших виробників на зовнішньому ринку. Також аналіз проводився на підставі наданих документів: контракту від 10.08.2020 №10-08/2020, рахунку-фактури від 09.01.2023 №09.01.2023 №KS230109.

У даному випадку, митницею застосовано метод визначення митної вартості, передбачений ст. 64 МК України.

Згідно з ч. 2 ст. 64 МК України митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

При цьому, частиною 3 ст. 64 МК України зауважено, що митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

У той же час, у висновку експерта №В-124 від 16.08.2023 зазначено, що визначена ним вартість "можлива" , тобто не точно не визначена та відповідає поточному рівню цін на подібні товари на території України.

При цьому, експертом застосовано метод "віднімання вартості", але не зазначено якими саме нормативно-правовими актами визначено даний метод, яким він керувався, а сам розрахунок ґрунтується на припущеннях: «…підхід має в своїй основі припущення…", що відповідно не може бути врахованим, оскільки митна вартість задекларованих товарів являється основою для нарахування та сплати митних платежів до Державного бюджету України під час імпорту товарів.

Таким чином, Полтавська митниця не може врахувати наданий висновок №В-124 від 16.08.2023, оскільки має обов`язок перед державою щодо контролю за повнотою нарахування та стягнення податків до бюджету.

Тому, обґрунтування рівня митної вартості побудованих на припущеннях для цілей митного контролю є недопустимим.

Як вбачається з документів поданих під час митного оформлення місця вивантаження товару, м. Гданськ, у заявці № 8 від 21.02.2023 жодним чином не підтверджує, що вартість навантажувально-

розвантажувальних робіт в якості складової до митної вартості. Жодними належними документальними доказами цього не підтверджено.

Суд зазначає, що доводи позивача про те, що товари, зазначені у ЕМД від 22.05.2023 №23UA18U6 не є ідентичними за своїми фізичними характеристиками до товарів, задекларованих ТОВ "Техноелектропласт", не можуть бути підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішення, оскільки Полтавською митницею використано саме резервний метод (ст. 64 Митного кодексу України), а не метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, передбачений ст. 59, 60 Митного кодексу України, якими встановлено ознаки ідентичності та подібності оцінюваних товарів .

Твердження Позивача про відсутність в рішеннях відповідача інформації (у тому числі щодо митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), яка призвела до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та обґрунтування митної вартості товарів, не може бути єдиною підставою для визнання рішень Митниці незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Аналогічну позицію висловлено судом касаційної інстанції в постанові Верховного Суду від 28.11.2019 по справі №820/12061/15.

Крім того, відповідно до п.2.1. Правил заповнення рішення про коригування митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012 (далі - Порядок), яким "Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу), зазначається докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні".

З аналізу наведених положень Порядку слідує, що при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів.

При цьому, вимога щодо наведення у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товару пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови тощо, стосується виключно випадків коригування митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 МК України, оскільки дотримання умов щодо обсягу товару та комерційного рівня (ч.4 ст.59 та ч.4 ст.60 МК України), врахування різниці у відстанях і способах транспортування (ч.6 ст.59 та ч.6 ст.60 МК України) передбачено законодавством виключно при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів та методу визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

В свою чергу, відповідно до ст. 64 МК України митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, з дотриманням обмежень, передбачених ч.3 цієї статті.

З наведеного слідує, що у разі визначення митної вартості митним органом за ст.64 МК України, в рішенні про коригування митної вартості зазначається докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні, та у разі використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби обов`язково зазначається номер та дата митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів.

З урахуваннями викладеного, суд приходить до висновків, що позивачем подано до митниці пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, відповідачем не підтверджено належними доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачами не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачами не доведена.

Відповідач не спростовує дійсність поданих до митного оформлення основних документів, достовірність і об`єктивність зазначених в них відомостей, не підтверджує належними доказами та аргументованими доводами наявність у документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відповідач не спростовує контрактну ціну оцінюваних товарів, об`єктивну можливість і спроможність перевірити згідно з ч.ч.1, 2 ст. 54 МК України вартість операції на підставі наданих документів, а відповідно й рівень митної вартості товарів за ціною контракту за правилами, визначеними у ст. 58 МК України.

Під час проведення митного контролю не доводить аргументовано, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, його сумніви є необґрунтованими та носять суб`єктивний характер, тому заявлена декларантом митна вартість повинна вважатися визнаною автоматично.

Згідно ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 МК України, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів.

Відповідно до ст. 29 МК України, рішення, дії або бездіяльність митних органів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За ч. 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України при самостійному визначенні митної вартості товару за резервним методом.

Факт порушення суб`єктивного права заявника знайшов своє підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом підставою для задоволення позову.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав розгорнуту оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Згідно зі частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом із цим, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 5368,00 грн, що підтверджено платіжною інструкцією № 862 від 22.11.2023.

Щодо клопотання позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

За змістом пункту 3 частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, як визначено частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 у справі №814/698/16, від 18.10.2018 у справі №813/4989/17.

У цій справі представник позивача просив відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правової допомогу у загальному розмірі 8500,00 грн.

На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 3632 від 04.08.2020 (а.с.191-192), договір про надання правової допомоги № 01/11/23 від 01.11.2023 (а.с. 197-204), копію додаткової угоди № 1 від 28.11.2023 (а.с.205), копію акту прийняття-передачі наданих послуг від 22.03.2024 (а.с.193-194), копію рахунку №22/03/24 від 22.03.2024 (а.с.195-196).

Оцінивши обставини цієї справи та надані представником позивача докази у їх сукупності, суд, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність стягнення витрат на професійну правничу допомогу в даній справі у розмірі 8500,00 грн.

При цьому, як зазначено вище, відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Зважаючи на задоволення адміністративного позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської митниці Державної митної служби України на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 5368,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8500,00 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЕЛЕКТРОПЛАСТ" (вул. Комарова, буд. 5,м. Полтава, ) до Полтавської митниці Державної митної служби України (вул. А.Кукоби, 28, м. Полтава, ) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Полтавської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA806000/2023/000019/2 від 23.05.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської митниці Державної митної служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЕЛЕКТРОПЛАСТ" витрати зі сплати судового збору у сумі 5368,00 (п`ять тисяч триста шістдесят вісім гривень) та витрат на правову допомогу в сумі 8500,00 (вісім тисяч п`ятсот гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03 квітня 2024 року.

Головуючий суддя Г.В. Костенко