Справа № 320/10624/22
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 року № 320/10624/22

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі по тексту також відповідач, ГУ ПФУ у Львівській області, ідентифікаційний код: 13814885, адреса: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10), в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення відповідача №6 від 09.08.2022 про відмову у призначенні дострокової пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідача призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 20.07.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має статус громадянки, яка постійно працювала чи працює, або проживає чи проживала у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986-1992 роках 2 категорії, що дає їй право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Позивач стверджує, що відповідач спірним рішенням протиправно відмовив їй у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку з підстав недосягнення пенсійного віку, оскільки з наданих доказів вбачається, що ОСОБА_1 має право на зниження пенсійного віку на 4 роки, а не на 3,як зазначено відповідачем.

На думку позивача, така позиція органу Пенсійного фонду України є протиправною та порушує її право на призначення пенсії, що змусило її звернутися до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.11.2022 відкрито провадження у справі №320/10624/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Судом встановлено, що в прохальній частині позовної заяви позивач посилається рішення ГУ ПФУ у Львівській області №6 від 09.08.2022, однак, по тексту позовної заяви та відповідно до наданих позивачем відповідачем винесено рішення від 09.08.2022 №17.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем в прохальній частині позовної заяви допущено описку, в якості належного та допустимого доказу судом розглядається рішення від 09.08.2022 №17.

Відповідач правом на надання відзиву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований шляхом направлення на електронну адресу копії ухвали про відкриття провадження у цій справі, підписану кваліфікованим електронним підписом головуючого судді, що підтверджується звітом про доставку від 21.11.2022.

Відтак останнім днем на подання відзиву на позовну заяву було 06.12.2022.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта НОМЕР_2 , виданого Переяслав-Хмельницьким МРВ ГУ МВС України в Київській області 21.02.2012.

Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим 28.01.2012, підтверджується зміна позивачкою прізвища з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

Позивач має статус громадянки, яка постійно проживала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28.06.1989 №224) категорія 2, серіяНОМЕР_4, виданого 05.04.2012.

Відповідно до атестату НОМЕР_5 позивачка 01.09.1985 вступила до Поліського філіалу СПТУ-10; 01.07.1987 закінчила повний курс Поліського філіалу СПТУ №10.

Довідкою Поліської селищної ради від 15.06.2021 №55 підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно проживала та була зареєстрована в селі Шевченкове Поліського району Київської області, яке відносилось до 2 категорії зони обов`язкового відселення (постанова КМУ від 23.07.1991 №106) з 19.08.1987 по 16.10.1990. Село Шевченкове відноситься до Рагівської сільської ради.

Відповідно до довідки Опорного навчального закладу Мар`янівське навчально-виховне об`єднання «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дитячий садок» від 14.06.2021 №1 ОСОБА_1 дійсно працювала на посаді повара шкільного інтернату Рагівської середньої школи з 01.09.1989 по 02.08.1993.

Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 09.08.2022 №17 за наслідками розгляду заяви позивачки від 02.08.2022 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі по тексту - Закону №796) для осіб, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють в зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років становить 4 роки* та додаткового 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років, у призначенні пенсії позивачці відмовлено. Вказано, що початкова величина зниження пенсійного віку поширюється лише на тих громадян, які постійно проживали або працювали чи навчалися в зазначених зонах з моменту аварії, тобто з 26.04.1986 по 31.07.1986, незалежно від тривалості роботи чи проживання в цей період та які мають статус потерпілої особи.

Вік заявника 52 роки 7 місяців 23 дні. Страховий стаж складає 22 роки 2 місяці 20 днів.

Зазначено, що документами підтверджено факт проживання (роботи) в зоні безумовного (обов`язкового) відселення 3 роки 1 місяць 28 днів, що дає право виходу на пенсію у віці 57 років (початкова величина не застосовується).

Не погоджуючись з правомірністю прийнятого відповідачем спірного рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання його протиправними та скасування, з приводу чого суд зазначає таке.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з абзацом 22 статті першої Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Абзацом 1 частини першої 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон №796-XII).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

За правилами пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII потерпілі від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років мають право на зниження пенсійного віку 4 роки* та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років.

*Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Положеннями частини першої статті 26 Закону №1788-ХІІ визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Перелік необхідних документів для призначення пенсії передбачений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 НОМЕР_5-1.

Згідно з абзацом 7 пункту 2.1 вказаного Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відповідно до частини третьої статті 55 Закону №796-ХІІ призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років, на підставі вказаних абзаців пункту другого статті 55 Закону №796 є факт проживання та/або праці такої особи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення протягом двох років з 26 квітня 1986 року до 01 січня 1993 року. При цьому, особам, які додатково проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 4 роки.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у період з 19.08.1987 по 16.10.1990 позивачка проживала та була зареєстрована в селі Шевченкове Поліського району Київської області, яке відносилось до 2 категорії зони обов`язкового відселення (постанова КМУ від 23.07.1991 №106); у період з 01.09.1989 по 02.08.1993 працювала на посаді повара шкільного інтернату Рагівської середньої школи.

Крім того, позивач має статус громадянки, яка постійно проживала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28.06.1989 №224) категорія 2, серія НОМЕР_4, виданого 05.04.2012.

Відповідно до пункту 4 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 (який був чинний на момент видачі позивачу посвідчення категорії 2 серії НОМЕР_4 від 05.04.2012), потерпілим від Чорнобильської катастрофи потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) і особам, які постійно прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 р. N224), віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення сірого кольору, серія Б.

Згідно з пунктом 10 Порядку видача посвідчень провадиться, зокрема іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого ов`язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

З аналізу наведених норм права слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, статус особи, яка постійно проживає у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аваріїта надає право користування пільгами, встановленимиЗаконом №796,є відповідне посвідчення.

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від21.11.2019 у справі №572/47/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 85804084), від 15.01.2021 у справі №520/7846/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 94171730) та від 08.06.2022 у справі №805/3752/18-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 104677535).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином посвідчення громадянина, який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986-1992 рр. надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, у тому числі, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Як було вказано раніше, 05.04.2012 Київською обласною державною адміністрацією було видано позивачу посвідчення громадянина, який постійно проживав у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (категорії 2), серії НОМЕР_4.

Суд наголошує на тому, що матеріали справи не містять доказів визнання недійсним цього посвідчення як на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, так і на момент розгляду даної справи.

У спірному рішенні відповідач, відмовляючи у призначенні позивачу пенсії, зазначив, що документами підтверджено, що позивачка проживала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з 19.08.1987 по 16.10.1990 (3 роки 1 місяць 26 днів), що дає право на зниження пенсійного віку на 3 роки.

В свою чергу, суд зазначає, що позивачка має право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку на 4 роки у зв`язку з наявністю у неї посвідчення громадянина, який постійно проживав у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (категорії 2), серії НОМЕР_4, яким, на переконання суду, підтверджується статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи - громадянина, який постійно проживав у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (категорії 2).

Факт проживання позивачки у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з 19.08.1987 по 16.10.1990 (3 роки 1 місяць 26 днів) визнано відповідачем та не заперечується позивачкою, а тому в силу положень частини першої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України означений факт не підлягає доказуванню.

Відповідно до атестату НОМЕР_5 позивачка 01.09.1985 вступила до Поліського філіалу СПТУ-10; 01.07.1987 закінчила повний курс Поліського філіалу СПТУ №10.

Довідкою Поліської селищної ради від 15.06.2021 №55 підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно проживала та була зареєстрована в селі Шевченкове Поліського району Київської області, яке відносилось до 2 категорії зони обов`язкового відселення (постанова КМУ від 23.07.1991 №106) з 19.08.1987 по 16.10.1990. Село Шевченкове відноситься до Рагівської сільської ради.

Отже, подані позивачкою документи не викликають сумнівів щодо її проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення протягом періоду, достатнього для виникнення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55Закону №796 зі зниженням пенсійного віку на 7 років, тобто, за умови досягнення нею віку 53 роки.

Відповідно до довідки Опорного навчального закладу Мар`янівське навчально-виховне об`єднання «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дитячий садок» від 14.06.2021 №1 ОСОБА_1 дійсно працювала на посаді повара шкільного інтернату Рагівської середньої школи з 01.09.1989 по 02.08.1993. Означений заклад знаходиться за адресою: вул. Шляхова, 3, с. Мар`янівка, Поліського району, Київської області.

Водночас, с. Мар`янівка, Поліського району, Київської області згідно з постановою Кабінету Міністрів Української СРС від 23.07.1993 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, а тому, з урахуванням можливості зниження пенсійного віку тільки за однією з підстав, визначених статтею 55 Закону №796-ХІІ, означений період не зараховується як підстава для зниження пенсійного віку позивачці.

Означене, на переконання суду, свідчить про помилковість висновків відповідача щодо підтвердження факту проживання (роботи) в зоні безумовного (обов`язкового) відселення 3 роки 1 місяць 28 днів, що дає право виходу на пенсію у віці 57 років без застосування початкової величини, оскільки матеріалами справи підтверджено наявність у неї права на зниження пенсійного віку на 7 років.

З урахуванням викладеного, спірне рішення відповідача підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині - задоволенню як такі, що підтверджені документально та нормативно.

Водночас, позовні вимоги про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 20.07.2022 не підлягають задоволенню, оскільки, враховуючи, що станом на дату звернення позивачки із заявою від 02.08.2022 вік позивачки становив 52 роки при необхідному віці з урахуванням наявності права на зниження пенсійного віку на 7 років, вона не досягла віку 53 роки.

При цьому, судом не досліджуються викладені у рішенні від 25.03.2022 №17 обставини, оскільки таке рішення не є предметом позову в межах цієї справи.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням №9293-7556-9410-5197 від 16.01.2023.

Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 992,40 грн, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 04.08.2022 №6.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість грн 20 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ідентифікаційний код: 13814885, адреса: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

рішення виготовлене та підписане 01.04.2024

Суддя Панченко Н.Д.