Справа № 400/2799/24
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

01 квітня 2024 р. № 400/2799/24

м. Миколаїв

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Гордієнко Т. О., ознайомившись з позовною заявою:

за позовомМиколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, вул. Потьомкінська, 17, м. Миколаїв, 54005,
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
простягнення 24605,49 грн,
В С Т А Н О В И В:

Позивач, Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю , звернувся до суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 24605,49 грн.

Суд перевірив відповідність позовної заяви вимогам, встановлених статтею 160-161 Кодексу адміністративного судочинства України, і дійшов наступного висновку.

Згідно з частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За приписами частини другої статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Частиною 4 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 року № 875-XII (далі - Закон № 875-XII) передбачено, що адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Верховний Суд у постановах від 06.11.2020 року у справі № 160/8707/19, від 06.02.2018 року у справі № П/811/2242/15, від 05.07.2018 року у справі № 809/1933/16 та від 08.08.2019 року у справі № 809/1931/16 зазначив, що адміністративно-господарські санкції за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів сплачується (нараховується, застосовується) підприємствами самостійно до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

При цьому, Верховним Судом зазначено, що саме з 16 квітня відповідного року у контролюючого органу виникає право на стягнення несплачених підприємством самостійно сум санкцій у судовому порядку.

Позивач просить стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції та пеню за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2022 році.

До суду з позовом позивач звернувся 28.03.2024 року, тобто з пропуском 3-місячного строку звернення до суду.

До позову позивач додав клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому зазначив, що строк пропущено у зв`язку з відсутністю коштів на сплату судового збору.

Так, ухвалою суду від 17.08.2023 по справі № 400/9415/23 повернуто позовну заяву Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 24605,49 грн. у зв`язку з несплатою судового збору.

У клопотанні позивач зазначив, що кошти на сплату судового збору надійшли на рахунок позивача з Державного бюджету України частково 14.12.2023 року, а залишок - 27.12.2023.

Відділенням 27.12.2023 було сплачено судовий збір в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого на 2023 рік - 2684,00 грн. Сплачувати судовий збір в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого на 2024 рік - 3028,00 грн., у позивача не було правових підстав. Станом на 01.01.2024 року у відділення були відсутні кошти за напрямом "Судові витрати" для доплати судового збору у встановленому розмірі. Кошти на сплату судового збору надішли у березні 2024, та залишок судового збору був перерахований у березні 2024.

При цьому позивач не вказує які поважні причини зумовили неможливість звернення до суду з позовом у 2023 році, після надходження коштів, достатніх для сплати судового збору за ставками, що були дійсні у 2023 році, - з 27.12.2023 по 31.12.2023.

Відсутність коштів у суб`єкта владних повноважень коштів на сплату судового збору не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 12.10.2022 року по справі № 640/11452/19.

На виконання вищезазначеного позивачу необхідно надати суду докази поважності причин пропуску строку звернення до суду, вказати обставини, які були б об`єктивно непереборними та не залежали від їх волевиявлення, були б пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Наслідками подання позовної заяви без додержання вимог, встановлених статтею 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з частиною 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, є залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Залишити позовну заяву без руху.

2. Позивачу у десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки позову шляхом подання суду доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, вказати обставини, які були б об`єктивно непереборними та не залежали від його волевиявлення, були б пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення у справі процесуальних дій.

3. Роз`яснити позивачу, що наслідками невиконання ухвали суду відповідно до частини 5 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України є повернення позовної заяви.

Ухвала про залишення позовної заяви без руху набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Гордієнко