Справа № 420/6985/24
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6985/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) (вул. Розумовська, 37, м. Одеса, 65091, ) про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови від 19.02.2024 року ВП №73847486 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - Головне управління) 22.02.2024 від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - відділ примусового виконання рішень) надійшла постанова про накладення штрафу у розмірі 5100 грн за невиконання вимог виконавчого листа, виданого у справі № 420/15770/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням стажу за період проходження строкової військової служби та роботи помічником прокурора, виконуючого обов`язки прокурора та прокурора відділу по нагляду за розглядом цивільних справ.

Головне управління вважає вказану постанову незаконною та просить її скасувати.

Позивач стверджує, що покладені судом зобов`язання виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на Головне управління. У постанові про накладення штрафу державним виконавцем зазначено, що спірний період дійсно зарахований до стажу, що дає право на отримання довічного грошового отримання, однак не зарахований до безпосереднього стажу роботи на посаді судді. При цьому позивачем звернуто увагу на те, що рішення суду від 05.01.2023 не містить зобов`язань щодо зарахування спірного стажу саме до стажу роботи на посаді судді, відтак претензії державного виконавця щодо неналежного виконання вимог виконавчого листа є безпідставними.

Отже, незважаючи на виконання судового рішення Головним управлінням в межах покладених зобов`язань, позивач вважає, що державним виконавцем безпідставно винесено постанову від 19.02.2024 ВП № 73847486 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн за невиконання рішення суду.

Ухвалою суду від 06.03.2024 року адміністративний позов залишено без руху та повідомлено про необхідність усунути недоліки у десятиденний строк з моменту отримання вказаної ухвали шляхом надання документу про сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн. (при поданні заяви в електронній формі через систему "Електронний суд" - 2422,40 грн. = 3028,00*0.8), або клопотання про звільнення від сплати, відстрочення або розстрочення сплати судового збору, у разі наявності передбачених Законом України Про судовий збір підстав, що підтверджується належними письмовими доказами.

13.03.2024 року позивачем за допомогою підсистеми «Електронний суд» на виконання ухвали суду від 06.03.2024 року подано платіжну інструкцію №2009 про сплату судового збору.

Ухвалою суду від 22.03.2024 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст.ст.268-272, 287 КАС України. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_1 . Справу призначено до судового розгляду на 28.03.2024 року 11.00 год.

Також ухвалою від 22.03.2024 року судом витребувано від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №73847486; зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області у строк до 27 березня 2024 року - 17 год. 00 хв. надати належним чином засвідчені копії документів на підтвердження відсутності належного фінансування для виконання рішення суду від 05.01.2023 по справі №420/15770/22, а також докази включення даного судового рішення до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Електронний примірник ухвали судді від 22.03.2024 року, а також адміністративного позову та повістки про виклик до суду направлено та доставлено на електронну адресу відповідача 26.03.2024 року.

Електронний примірник ухвали про відкриття провадження від 22.03.2024 року та повістки про виклик до суду було доставлено в електронний кабінет третьої особи у підсистемі Електронний суд 26.03.2024 року, про що сформовано довідку 26.03.2024 року.

Таким чином, відповідач належним чином та своєчасно повідомлявся про встановлений ухвалою суду від 22.03.2024 року строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відзив на адміністративний позов у встановлений судом строк, а також станом на час розгляду справи до суду не надходив.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на час розгляду справи від відповідача не надходило жодних повідомлень щодо неможливості надання відзиву.

28.03.2024 року до суду від відповідача надійшли витребувані ухвалою суду від 22.03.2024 року належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №73847486.

Третя особа правом на надання пояснень щодо позову не скористалась.

У судове засідання, призначене на 28.03.2024 року на 11:00 год., сторони не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно, згідно приписів ст.268 КАС України.

28.03.2024 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника Головного управління.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З урахуванням вищенаведеного, а також того, що дана справа відноситься до окремої категорії термінових адміністративних справ, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами, що передбачено ч.4 ст.229 КАС України.

Інші заяви, клопотання, а також витребувані ухвалою суду від 22.03.2024 року від позивача документи до суду не надходили.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.01.2023 року у справі № 420/15770/22 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, а саме:

визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку стажу роботи на посаді судді;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 18.02.2022 року зарахувати ОСОБА_1 до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоди строкової служби в лавах Радянської армії 03.05.1976 року по 10.05.1979 року 3 роки 0 місяців 8 днів; навчання на денній формі в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова (половина терміну) 01.09.1980 року по 01.07.1985 року 2 роки 5 місяців 1 день; а також період роботи в Прокуратурі Одеської області помічником прокурора, виконуючим обов`язки прокурора, прокурором відділу по нагляду за розглядом цивільних справ у судах Суворовського району м. Одеси 01.08.1986 року по 09.10.1989 року 3 роки 2 місяці 9 днів, та здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду набрало законної сили 07.02.2023 року.

10.02.2023 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №420/15770/22 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 18.02.2022 року зарахувати ОСОБА_1 до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоди строкової служби в лавах Радянської армії 03.05.1976 року по 10.05.1979 року 3 роки 0 місяців 8 днів; навчання на денній формі в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова (половина терміну) 01.09.1980 року по 01.07.1985 року 2 роки 5 місяців 1 день; а також період роботи в Прокуратурі Одеської області помічником прокурора, виконуючим обов`язки прокурора, прокурором відділу по нагляду за розглядом цивільних справ у судах Суворовського району м. Одеси 01.08.1986 року по 09.10.1989 року 3 роки 2 місяці 9 днів, та здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше виплачених сум.

За заявою стягувача про примусове виконання рішення суду, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) постановою від 16.01.2024 року відкрито виконавче провадження №73847486 з примусового виконання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду №420/15770/22, виданого 10.02.2023 року, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 18.02.2022 року зарахувати ОСОБА_1 до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоди строкової служби в лавах Радянської армії 03.05.1976 року по 10.05.1979 року 3 роки 0 місяців 8 днів; навчання на денній формі в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова (половина терміну) 01.09.1980 року по 01.07.1985 року 2 роки 5 місяців 1 день; а також період роботи в Прокуратурі Одеської області помічником прокурора, виконуючим обов`язки прокурора, прокурором відділу по нагляду за розглядом цивільних справ у судах Суворовського району м. Одеси 01.08.1986 року по 09.10.1989 року 3 роки 2 місяці 9 днів, та здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше виплачених сум. Пунктом 2 вказаної постанови боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Відповідно штампу на супровідному листі від 16.01.2024 №1276 постанову про відкриття виконавчого провадження №73847486 від 16.01.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області отримано 18.01.2024 року.

Листом від 25.01.2024 вих. №1500-0306-5/13171 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області повідомлено Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.01.2023 року по справі №420/15770/22.

Так, у вказаному листі зазначено, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.01.2023 по справі № 420/15770/22 ОСОБА_1 , рішенням Головного управління від 20.11.2023 здійснено перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці враховано до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоди строкової служби в лавах Радянської армії 03.05.1976 року по 10.05.1979 року 3 роки 0 місяців 8 днів; навчання на денній формі в Одеському державному університеті ім. І. І. Мечникова (половина терміну) з 01.09.1980 року по 01.07.1985 року 2 роки 5 місяців 1 день; а також період роботи в Прокуратурі Одеської області помічником прокурора, виконуючим обов`язки прокурора, прокурором відділу по нагляду за розглядом цивільних справ у судах Суворовського району м. Одеси 01.08.1986 року по 09.10.1989 року 3 роки 2 місяці 9 днів. Розмір довічного грошового утримання судді у відставці з 18.02.2022 склав 160803,00 грн. Таким чином, покладені судом зобов`язання виконані в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на Головне управління.

З огляду на зазначене Головне управління просило закінчити виконавче провадження №73847486 від 16.01.2024 року.

Разом з листом державному виконавцю направлені копія рішення від 20.11.2023 року та витяг з реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

01.02.2024 року в межах виконавчого провадження №73847486 складена вимога виконавця №2871, відповідно якої державний виконавець вимагає в триденний строк з моменту отримання вимоги надати на адресу відділу примусового виконання підтверджуючі документи (протоколи, розпорядження тощо) відповідно до яких можливо встановити факт зарахування ОСОБА_1 до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоди строкової служби в лавах Радянської армії 03.05.1976 року по 10.05.1979 року 3 роки 0 місяців 8 днів; навчання на денній формі в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова (половина терміну) 01.09.1980 року по 01.07.1985 року 2 роки 5 місяців 1 день; а також період роботи в Прокуратурі Одеської області помічником прокурора, виконуючим обов`язки прокурора, прокурором відділу по нагляду за розглядом цивільних справ у судах Суворовського району м. Одеси 01.08.1986 року по 09.10.1989 року 3 роки 2 місяці 9 днів.

На вимогу державного виконавця від 01.02.0224 року №2871 листом від 07.02.2024 року № 1500-0306-5/19868 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надало відповідь аналогічну листу від 25.01.2024, крім того повідомило, що зобов`язання щодо зарахування вищезазначених періодів до стажу роботи на посаді судді відсутні.

19.02.2024 року постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП №73847486 за невиконання рішення суду на боржника Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області накладено штраф у розмірі 5100 грн. Даною постановою також зобов`язано боржника виконати рішення протягом 10 робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність.

У встановчій частині постанови про накладення штрафу зазначено:

«Згідно зі ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 р., щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно з розпорядженням загальний відсоток з заробітку складає 68%, що відповідає періоду роботи безпосередньо на посаді судді з 21.04.1992 по 17.02.2022 р. та складає 29 років 10 місяців.

Що стосується періоду строкової служби (03.05.1976-10.05.1979), навчання (01.09.1980-01.02.1983), роботи в прокуратурі (01.08.1986-09.10.1989), що складає 08 років 07 місяців, то ці періоди в таблиці вказані як суддівський стаж, але при перерахунку довічного утримання вони не враховані.

Якби рішення суду було виконано, загальний суддівський стаж, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складав би 38 років 7 місяців (29 р.10 м.+8р.7міс.) і відсоток з заробітку при обчисленні пенсії складав би 86% (20 років 50% +36% « 18 років х2»).»

Супровідним листом від 19.02.2024 року вих. №4767 копія постанови про накладення штрафу направлена до виконання Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області та до відома стягувачу.

Постанова ВП №73847486 від 19.02.2024 року про накладення штрафу в розмірі 5100 грн. отримана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області 22.02.2024 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції на супровідному листі за вих. №4767.

Не погоджуючись із вказаною постановою про накладення штрафу від 19.02.2024 року, позивач звернувся до суду з даним позовом

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Питання примусового виконання судових рішень регулюються Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 р. №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України Про виконавче провадження).

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України Про виконавче провадження, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Примусове виконання рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи, здійснюється органами державної виконавчої служби.

Статтею 18 Закону України Про виконавче провадження, встановлені обов`язки і права виконавців. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентований статтею 63 Закону України Про виконавче провадження.

За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (ч. 1).

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2).

Як вбачається з матеріалів справи, звернувшись до суду, позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.01.2023 року у справі № 420/15770/22 ним виконано.

Водночас, відповідачем 19.02.2024 року накладено штраф у розмірі 5100 грн. на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області за невиконання рішення суду.

Як встановлено судом з матеріалів справи, рішенням Головного управління від 20.11.2023 здійснено перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та враховано до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоди строкової служби в лавах Радянської армії 03.05.1976 року по 10.05.1979 року 3 роки 0 місяців 8 днів; навчання на денній формі в Одеському державному університеті ім. І. І. Мечникова (половина терміну) з 01.09.1980 року по 01.07.1985 року 2 роки 5 місяців 1 день; а також період роботи в Прокуратурі Одеської області помічником прокурора, виконуючим обов`язки прокурора, прокурором відділу по нагляду за розглядом цивільних справ у судах Суворовського району м. Одеси 01.08.1986 року по 09.10.1989 року 3 роки 2 місяці 9 днів.

Згідно рішення 68 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 загальний відсоток з заробітку складає 68%, розмір довічного грошового утримання судді у відставці з 18.02.2022 складає 160803,00 грн.

Позивач стверджує, що виконав рішення суду у справі № 420/15770/22, оскільки здійснив перерахунок пенсії стягувача, зарахувавши відповідні періоди до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Відповідні періоди не враховуються до стажу роботи на посаді судді, оскільки у судовому рішенні зобов`язання щодо зарахування вищезазначених періодів до стажу роботи на посаді судді відсутні.

Надаючи оцінку наведеним обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтею 75 Закону України Про виконавче провадження визначена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

Зокрема, згідно з ч. 1 цієї статті, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 75 Закону).

Аналіз визначених правових норм дає підстави для висновку, що законодавство встановлює відповідальність боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання за невиконання рішення, а саме: накладення штрафу, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Водночас для накладення зазначеного штрафу, законодавство передбачає встановлення факту невиконання судового рішення без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Отже, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України Про виконавче провадження. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України Про виконавче провадження, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічні праві висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 360/3573/20.

Поряд з цим Верховний Суд у постанові від 31 травня 2021 року у справі №560/594/20 зауважив, що невиконання пенсійним органом рішення суду дозволяє державному виконавцю вжити заходи реагування у вигляді накладення штрафу, проте необхідно встановити, що послугувало причиною до невиконання рішення суду на момент накладення штрафу. Якщо встановлено, що невиконання відбулось без поважних причин, то наявні підстави для накладення штрафу, а у протилежному випадку (наявні реальні обставини, що є перешкодою до виконання), необхідно враховувати їх поважність та у кожному конкретному випадку виходити з цих обставин.

У свою чергу, Верховний Суд в постановах від 07.11.2019 у справі № 420/70/19, від 23.04.2020 у справі №560/523/19 та від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а, від 13.10. 2021 у справі № 360/4708/20 та від 13.10.2021 у справі № 360/4705/20 зазначив, невиконання судового рішення ГУ ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Суд зауважує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення спірної постанови слугувало те, що станом на час винесення останньої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області не виконано рішення суду справі № 420/15770/22.

Зазначеним рішенням суду від 05.01.2023 року у справі № 420/15770/22 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку стажу роботи на посаді судді та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 18.02.2022 року зарахувати ОСОБА_1 до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоди строкової служби в лавах Радянської армії 03.05.1976 року по 10.05.1979 року 3 роки 0 місяців 8 днів; навчання на денній формі в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова (половина терміну) 01.09.1980 року по 01.07.1985 року 2 роки 5 місяців 1 день; а також період роботи в Прокуратурі Одеської області помічником прокурора, виконуючим обов`язки прокурора, прокурором відділу по нагляду за розглядом цивільних справ у судах Суворовського району м. Одеси 01.08.1986 року по 09.10.1989 року 3 роки 2 місяці 9 днів, та здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше виплачених сум.

З відомостей Єдиного реєстру судових рішень та КП «Діловодство спеціалізованого суду» вбачається, що у вказаному рішенні встановлено, що листом від 17.10.2022 року ГУ ПФУ в Одеській області повідомило ОСОБА_1 , що з 18.02.2022 року його переведено з пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 68 % суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді, виходячи з фактичного стажу роботи на посаді судді 29 років за нормами ЗУ від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», розрахунок стажу відповідає вимогам чинного законодавства. З розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставку станом на 22.02.2022 року складеного Південно-західним апеляційним господарським судом стаж ОСОБА_1 складає 40 років 5 місяців 16 днів, зокрема, строкова служба в лавах Радянської армії 03.05.1976 року по 10.05.1979 року 3 роки 0 місяців 8 днів; Одеський державний університет ім. І.І. Мечникова, студент денної форми навчання (половина терміну) 01.09.1980 року по 01.07.1985 року 2 роки 5 місяців 1 день; прокуратура Одеської області, помічник прокурора, виконуючий обов`язки прокурора, прокурор відділу по нагляду за розглядом цивільних справ у судах Суворовського району м. Одеси 01.08.1986 року по 09.10.1989 року 3 роки 2 місяці 9 днів; Одеська обласна колегія адвокатів, член колегії 20.04.1990 року по 19.04.1992 року 2 роки 0 місяців 0 днів; управління юстиції Одеської обласної держадміністрації, народний суддя Суворовського районного народного суду 20.04.1992 року по 06.02.2002 року 9 років 9 місяців 18 днів; місцевий Суворовський районний суд м. Одеси, суддя 07.02.2002 року по 30.11.2011 року - 9 років 9 місяців 24 дні; Одеський апеляційний господарський суд, суддя 01.12.2011 року по 17.10.2019 року 07 років 10 місяців 17 днів; Південно-західний апеляційний господарський суд, суддя 18.10.2019 року по 17.02.2022 року 2 роки 4 місяці 0 днів. Разом із заявою від 23.02.2022 року ОСОБА_1 був надано розрахунок стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання. Тобто, відповідач, при призначенні позивачу з 18.02.2022 року довічного грошового утримання судді у відставці, мав всі необхідні, визначені порядком документи, в яких відповідно до вимог чинного законодавства, визначено стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зі змісту рішення суду від 05.01.2023 року у справі № 420/15770/22 вбачається, що спірним в межах даної справи є питання зарахування спірних періодів саме до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді.

Отже, з обставин справи слідує, що ОСОБА_1 у 2022 році було переведено з пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 68 % суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді, виходячи з фактичного стажу роботи на посаді судді 29 років відповідно до ЗУ від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

Надалі, рішенням суду від 05.01.2023 року у справі № 420/15770/22 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку стажу роботи на посаді судді та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 18.02.2022 року зарахувати ОСОБА_1 до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідні періоди, що разом складають 8 років 7 місяців 18 днів.

Згодом, позивач провів перерахунок пенсії стягувача з 18.02.2022 року на виконання даного рішення, після якого розмір довічного грошового утримання судді у відставці також розрахований у розмірі 68 % суддівської винагороди судді.

В оскаржуваній постанові державний виконавець зазначає, що згідно зі ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 року щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Згідно з розпорядженням загальний відсоток з заробітку складає 68%, що відповідає періоду роботи безпосередньо на посаді судді з 21.04.1992 по 17.02.2022 р. та складає 29 років 10 місяців. Якби рішення суду було виконано, загальний суддівський стаж, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складав би 38 років 7 місяців (29 р.10 м.+8р.7міс.) і відсоток з заробітку при обчисленні пенсії складав би 86% (20 років 50% +36% « 18 років х2»).

Суд погоджується з такими висновками відповідача та зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області при виконанні рішення суду не врахувало, що вимога про зобов`язання з 18.02.2022 року зарахувати ОСОБА_1 до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідні періоди є похідною від вимоги про визнання протиправними дії щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку стажу роботи на посаді судді, а тому, на власний розсуд, без урахування змісту рішення, визначило спосіб виконання рішення суду, що не відповідає суті рішення.

Суд зазначає, що Конституційний Суд України у рішенні від 15.05.2019 №2-р(ІІ)/2019 зазначив, що беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом. Конституційний Суд України наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність. (абзаци тринадцятий, чотирнадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення)

Досліджуючи практику Європейського суду з прав людини, Конституційний Суд України узагальнив, що визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право на суд було б ілюзорним, якби юридична система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (абзац одинадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019; абзац четвертий підпункту 5.1 пункту 5 мотивувальної частини рішення від 28.08.2020 №10-р/2020).

Конституційний Суд України у рішенні від 1 березня 2023 року № 2-р(ІІ)/2023 зазначає, що з принципу правовладдя та вимоги утвердження й забезпечення права особи на судовий захист в адміністративному судочинстві випливає обов`язок держави забезпечити також обов`язкове виконання судового рішення, ухваленого на користь особи, задля реального захисту та поновлення її прав, свобод, інтересів, що зазнали порушення внаслідок ухвалення рішень, учинення дій або бездіяльності органами публічної влади, їх посадовими і службовими особами. Невиконання державою цього обов`язку суперечить приписам пункту 9 частини другої статті 129, частин першої, другої статті 1291Конституції України та призводить до порушення права особи на судовий захист, підриває дієвість адміністративного судочинства, а отже, є несумісним із принципом правовладдя, що його встановлено частиною першою статті 8 Конституції України. (абзаци перший, другий, четвертий підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про помилковість твердження позивача про виконання в повному обсязі рішення суду у справі №420/15770/22.

Відтак, приймаючи оскаржувану постанову про накладення штрафу відповідач діяв правомірно, а тому підстави для визнання протиправною та скасування постанови ВП №73847486 від 19.02.2024 року про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. відсутні.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) (вул. Розумовська, 37, м. Одеса, 65091, ) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук

.