Справа № 320/22678/23
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про витребування доказів

01 квітня 2024 року 320/22678/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Київ питання витребування доказів в межах адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_2 з позовом до Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просила суд: примусити працівників Святошинського управління ПФУ в м. Києві прийняти документи на поновлення пенсії у порядку та зразком, встановленим ПФУ, поновити виплату пенсії її мамі, ОСОБА_1 , 1938 року народження, виплатити гроші, які вона не отримувала весь період часу, починаючи з 2014 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 позовну заяву залишено без руху із встановленням позивачці строку для усунення недоліків.

На виконання ухвали суду ОСОБА_2 подано позовну заяву (виправлену), в якій зазначено, що ОСОБА_2 подає позов на підставі довіреності з наступними позовними вимогами: відмінити рішення ГУ ПФУ №2600-0308-8/120166 від 15.06.2023, поновити виплату пенсії мамі ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , виплатити гроші, які вона не отримувала за весь період часу, починаючи з 2014 року та виплатити ОСОБА_1 недоотриману з 2014 року пенсію її покійного чоловіка ОСОБА_3 , тим самим відмінивши рішення ПФУ №30369-31066/К-2600/23 від 10.08.2023.

ОСОБА_2 подано до суду клопотання №1 від 09.10.2023 про зміни у позовних вимогах (у виправленій позовній заяві) шляхом виключення наступного речення: «Прошу примусити працівників Святошинського управління ПФУ в м. Києві прийняти документи для поновлення пенсії у порядку та зразком, встановленим ПФУ».

У клопотанні №2 ОСОБА_2 дублює вимогу, подану у клопотанні від 21.09.2023, з проханням відмінити рішення ГУ ПФУ №2600-0308-8/120166 від 15.06.2023, поновити виплатити пенсії мамі ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , виплатити гроші, які вона не отримувала весь період часу, починаючи з 2014 року, виплатити ОСОБА_1 недоотриману з 2014 року пенсію її покійного чоловіка ОСОБА_3 , тим самим відмінивши рішення ПФУ №30369-31066/К-2600/23 від 10.08.2023.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.10.2023 позовну заяву ОСОБА_2 до ГУ ПФУ в м. Києві залишено без руху. Встановлено строку для усунення недоліків позовної заяви.

На виконання вимог ухвали суду від 26.10.2023 до суду надійшла позовна заява (виправлена вдруге), відповідно до якої до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту також відповідач 1, ГУ ПФУ в м. Києві; ідентифікаційний номер 42098368; місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16), Пенсійного фонду України (далі по тексту також відповідач 2, ПФУ; ідентифікаційний номер 00035323; місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 9), з наступними позовними вимогами:

- відмінити рішення ГУ ПФУ №2600-0308-8/120166 від 15.06.2023, поновити виплатити пенсію позивачці, виплатити гроші, які вона не отримувала весь період часу, починаючи з 2014 року;

- відмінити рішення ПФУ №30369-31066/К-2600/23 від 10.08.2023 та виплатити позивачці недоотриману з 2014 року пенсію її покійного чоловіка ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що є пенсіонером, має статус внтурішньо переміщеної особи, яка проживає у м. Києві, з 2014 року не отримує пенсію, призначену їй з 1993 року.

Позивачкою в адміністративному позові описано протиправні, на ї думку, дії працівників органів ПФУ.

На думку позивачки, позиція відповідачів, викладена у листа від 15.06.2023 та від 10.08.2023 є протиправною та порушує її право на отримання пенсії, що змусило її звернутися до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 виправлено описки в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Предметом позову в межах цієї справи є оскарження позивачкою рішень відповідачів №2600-0308-8/120166 від 15.06.2023 щодо невиплати їй пенсії та №30369-31066/К-2600/23 від 10.08.2023 щодо невиплати недоотриманої пенсію її покійного чоловіка ОСОБА_3 .

При цьому, в адміністративному позові позивачка зазначає, що є пенсіонером та у 2023 році переїхала з Криму до м. Києва, де стала на облік як внутрішньо переміщена особа.

Водночас, матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності у позивачки статусу пенсіонера та внутрішньо переміщеної особи.

Крім того суд зауважує, що згідно з частиною першою статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Адміністративна процесуальна правоздатність - абстрактна умова володіння всіма процесуальними правами і обов`язками, яка передбачає можливість конкретної особи стати суб`єктом конкретних процесуальних правовідносин, стати персоніфікованим носієм прав і обов`язків, передбачених законом для даного суб`єкта і даних правовідносин. Тому особою, що бере участь у справі, можуть бути лише особи, які володіють процесуальною правоздатністю.

Для особистої участі в адміністративній справі недостатньо володіти лише правоздатністю, необхідна ще й адміністративна процесуальна дієздатність, тобто здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді.

Відповідно до частини другої статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Таким чином, змістом адміністративної процесуальної дієздатності є здатність особисто здійснювати процесуальні права та обов`язки, яка породжує відповідні юридичні наслідки. Вона визнається за фізичними особами, які досягли повноліття.

Положеннями статті 34 Цивільного кодексу України, серед іншого, передбачено, що особа вважається повнолітньою, якщо вона досягнула вісімнадцяти років.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 р. №5492-VІ паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку належним доказом наявності у позивачки адміністративної процесуальної правосуб`єктності є саме паспорт громадянина України. Проте, матеріали справи не містять належним чином завіреної копії такого документа.

Статтею 129 Конституції України обов`язковість рішень суду (до яких належать і ухвали) визначена як одна з основних засад судочинства.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Суд зазначає, що за приписами статті 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 9 КАС України принципами адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Суть офіційного з`ясування всіх обставин у справі визначена в частині четвертій статті 9 цього Кодексу, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Таким чином, принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі зобов`язує суд вчинити всі необхідні дії для повного та всебічного з`ясування фактичних обставин справи з метою забезпечення прийняття правосудного рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Положеннями частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи.

Згідно частини шостої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно частини третьої, шостої - дев`ятої статті 80 КАС України, про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом.

У разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Положеннями частини другої, третьої статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне витребувати від позивачки належними чином завірені копії паспорта громадянина України; пенсійного посвідчення або інших доказів, якими підтверджується наявність у позивачки статусу пенсіонера; докази взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Керуючись статтями 9, 14, 72, 77, 80, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Витребувати від позивачки належними чином завірені копії паспорта громадянина України; пенсійного посвідчення або інших доказів, якими підтверджується наявність у позивачки статусу пенсіонера; докази взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи.

2. Витребувані докази надати суду протягом п`ятнадцяти календарних днів з моменту отримання копії цієї ухвали (або її тексту засобами зв`язку).

У випадку неможливості подати докази, який витребовує суд, чи неможливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язати позивачку повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

3. Роз`яснити, що відповідно до положень статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи.

4. Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Панченко Н.Д.