Справа № 160/2370/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2024 рокуСправа №160/2370/24
25 січня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі відповідач), в якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумський області щодо незарахування ОСОБА_1 у повному обсязі до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: періоду роботи на посаді судді з 02.06.2007 по 11.12.2023, що становить 16 років 6 місяців 9 днів; половини строку навчання за денною формою в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова у період з 28.07.1994 по 16.07.1999, що становить 2 роки 5 місяців 24 дні; стажу (досвіду) роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді: 3 роки, разом 22 роки 0 місяців 3 дні;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумський області:
- зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: період роботи на посаді судді з 02.06.2007 по 11.12.2023, що становить 16 років 6 місяців 9 днів; половину строку навчання за денною формою в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова у період з 28.07.1994 по 16.07.1999, що становить 2 роки 5 місяців 24 дні; стаж (досвід) роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді: 3 роки, разом 22 роки 0 місяців 3 дні;
- прийняти у встановленому порядку рішення про призначення ОСОБА_1 з 12.12.2023 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 54% суддівської винагороди, виходячи з 22 повних років стажу роботи на посаді судді.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність спірного рішення відповідача, що зумовлена неналежним обчисленням стажу роботи позивача на посаді судді та, як наслідок, невірним визначенням розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача як судді у відставці. Позивач вказує, що її стаж на посаді судді обраховано та встановлено Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку, саме цей розмір стажу застосовується в т.ч. для встановлення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Стосовно позивача такий розрахунок здійснено та визначено розмір стажу - 21 рік 11 місяців 20 днів, до яких належить додатково врахувати 13 днів (з дня відповідного рішення Вищої Ради Правосуддя до дня відрахування позивача зі штату суду), сумарно 22 років 0 місяців 3 дні. Це зумовлює необхідність призначення позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з 54% розміру суддівської винагороди. Відповідач в свою чергу визначив стаж позивача для цілей обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з 16 років 4 місяці 26 днів стажу роботи на посаді судді та обчислив такий розмір як 50% розміру суддівської винагороди. Позивач стверджує, що відповідач безпідставно застосував до спірних правовідносин Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та не врахував правове регулювання спірних правовідносин згідно Закону України «Про судоустрій та статус суддів» як спеціального нормативно-правового акту.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/2370/24 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/2370/24. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
29 березня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано заяву на виконання ухвали суду про витребування доказів, яка надійшла від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». До заяви додані матеріали, виходячи з яких відповідачем прийнято рішення, яке є предметом оскарження. Правом подачі відзиву відповідач не скористався. Відповідно до положень ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Відповідно до диплому спеціаліста від 30.06.1999 року № НОМЕР_2 позивач закінчила у 1999 році Одеський державний університет імені І.І. Мечникова і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста.
Згідно свідоцтва про одруження від 24.04.2004 року серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції міста Дніпропетровська, позивач 24.04.2004 року уклала шлюб, в зв`язку з чим змінила прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 ».
Відповідно до довідки Одеського національного університету імені І.І. Мечникова від 05.07.2006 року №18-01-450 позивач навчалася у вказаному закладі на денній формі навчання на юридичному факультеті за спеціальністю «правознавство»: наказ про зарахування на 1 курс від 28.07.1994 року №1130-18; наказ про відрахування у зв`язку з закінченням навчання від 16.07.1999 року №1071-18. У відповідності до рішення державної екзаменаційної комісії була присвоєна кваліфікація «юриста» та видано диплом спеціаліста. Навчалася на бюджетній формі навчання.
Згідно довідки Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова від 05.07.2006 року №ВК-18 Указом Президента України від 11 вересня 2000 року №1059/2000 Одеському державному університету ім. ІІ. Мечникова надано статус Національного вищого навчального закладу.
Указом Президента України від 02 червня 2007 року №485/2007 позивача призначено строком на п`ять років на посаду судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Наказом Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.07.2007 року №34-к позивача зараховано до складу Дніпропетровського окружного адміністративного суду та визнана такою, що з 16.07.2007 року приступила до виконання своїх обов`язків.
Рішенням Вищої Ради правосуддя від 28.11.2023 року №1129/0/15-23 звільнено позивача з посади судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

11 грудня 2023 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом складено розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання стосовно позивача, згідно якого її стаж на посаді судді складає 21 рік 10 місяців 20 днів та складається з:

1) навчання в університеті з 28.07.1994 року по 16.07.1999 року 02 роки 05 місяців 24 дні;

2) стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді 03 роки 0 місяців 0 днів;

3) суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду з 16.07.2007 року по 11.12.2023 року 16 років 04 місяці 26 днів.

Слід зауважити, що у вказаному розрахунку стаж роботи на посаді судді обчислено з дня зарахування судді до штату Дніпропетровського окружного адміністративного суду, а не з дня призначення на посаду судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду указом Президента України (02.06.2007 року).

Наказом Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 року №748 - к відраховано позивача, суддю Дніпропетровського окружного адміністративного суду, 11.12.2023 року зі штату суду.

Згідно трудової книжки позивача від 28.11.2000 року АХ №647796 позивача 16.07.2007 року зараховано до штату Дніпропетровського окружного адміністративного суду у зв`язку з призначенням Указом Президента України від 02.06.2007 року №485/2007 суддею цього ж суду (запис №9, Наказ від 16.07.2007 року №34), а 11.12.2023 року позивача відраховано зі штату суду на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 28.11.2023 року №1129/0/15-23 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» (запис №28, Наказ від 11.12.2023 року №748-к).

19 грудня 2023 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. В заяві позивачем окремо зазначено: «прошу в розрахунок стажу роботи на посаді судді врахувати періоди, зазначені в рішенні Вищої Ради Правосуддя від 28.11.2023 року №1129/0/15-23, у тому числі половину строку навчання».

22 грудня 2023 року відповідачем прийнято рішення №67, яким позивачу призначено довічне грошове утримання. Рішення оформлено протоколом призначення пенсії, який надав і позивач, і відповідач. Згідно цього рішення позивачу визначено стаж судді: 16 років 04 місяці 26 днів.

Листами від 17.01.2024 року №0400-010305-8/10853 та від 22.01.2024 року №0400-010304-8/14836 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на запит позивача повідомило, що зазначене рішення винесено саме відповідачем.

Вважаючи зазначене рішення відповідача протиправним в частині визначення стажу судді та розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Підставою для звільнення судді є подання заяви про відставку.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України також висловлював аналогічні позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях від 24 червня 1999 року № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій та гарантій), від 01 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії та щомісячного довічного грошового утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів).

Конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 28.08.2023 року у справі №360/6255/21.

За приписами п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються: судоустрій, судочинство, статус суддів.

Таким законом є Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII (далі Закон №1402-VIII), згідно ч. 1 ст. 142 якого судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Частиною 2 ст. 142 Закону №1402-VIII встановлено, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

При цьому згідно ч. 2 ст. 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Згідно абз. 4 п. 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Позивача призначено на посаду судді 02.06.2007 року згідно Указу Президента України №485/2007. В цей період часу у відповідних редакціях діяли (надалі в редакціях, чинних станом на 02.06.2007 року):

1) Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року №2862-XII (далі Закон №2862-XII);

2) Указ Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 року №584/95 (далі Указ №584/95);

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону №2862-XII на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Отже, наведене свідчить про наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, трьох років роботи за юридичною спеціальністю.

Відповідно до ст. 1 Указу №584/95 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Отже, наведене свідчить про наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, половини строку навчання - 2 роки 5 місяців 24 дні.

Застосовуючи вищевикладені нормативні положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.

Стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду від 07.11.2023 року у справі № 520/475/19, від 28.08.2023 року у справі № 360/6255/21, від 23.08.2023 року у справі № 380/17897/21 та багатьох інших.

В юридичній ситуації позивача Вищою радою правосуддя здійснено розрахунок стажу позивача станом на 28.11.2023 року 21 рік 11 місяців 20 днів.

Відрахування позивача зі штату Дніпропетровського окружного адміністративного суду здійснено 11.12.2023 року згідно наказу №748-к, тобто на 13 днів пізніше, які підлягають додаванню до стажу позивача. В сумі такий стаж складатиме 22 роки 0 місяців 03 дні.

Суд констатує, що відповідач, обчисливши стаж роботи на посаді судді позивача відповідним чином фактично заперечив відповідні висновки Вищої Ради Правосуддя, на що не мав необхідних повноважень.

Окрім цього, відповідач фактично заперечив дію ч. 2 ст. 137 Закону №1402-VIII стосовно позивача, що є прямим порушенням цієї норми права.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.02.2024 року у справі №420/14019/23 (п. 55), від 30.05.2019 року у справі №9901/805/18.

Також відповідач фактично заперечив дію абз. 4 п. 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII в аспекті положень ч. 1 ст. 7 Закону №2862-XII та ст. 1 Указу №584/95.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду від 13.12.2023 року у справі №420/9332/21, від 30.03.2023 року у справі №280/2167/21.

Отже, відповідачем допущено порушення вищевказаних положень законодавства, при цьому відповідач вийшов за межі наявних повноважень під час визначення стажу роботи на посаді судді позивача, що призвело як до невірного визначення такого стажу, так і до невірного визначення щодо позивача розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставки.

Наведене свідчить про протиправність бездіяльності відповідача під час обчислення стажу роботи на посаді судді позивача. Оскільки така бездіяльність втілена рішення, яке є предметом оскарження, та зумовило суттєві дефекти такого рішення, які мають значне юридичне значення (стаж роботи на посаді судді позивача, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставки позивача), таке рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду від 22.06.2023 року у справі № 480/4288/21, від 22.09.2022 року у справі № 380/12913/21.

В ході судового розгляду цієї справи судом надано правову оцінку спірному рішенню відповідача та результату обчислення відповідачем стажу судді позивача. В ході такої оцінки судом, з урахуванням викладених положень законодавства, визначено належний зміст правової поведінки відповідача в юридичній ситуації позивача: відповідач мав лише один правомірний варіант поведінки, що полягав у зарахування до стажу роботи на посаді судді позивача заявлених позивачем періодів.

Судом констатується, що позивач має стаж роботи на посаді судді 22 роки 0 місяців 3 дні. Згідно ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIII такий розмір стажу забезпечує право позивача на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із збільшенням на 4 відсотки в зв`язку з наявністю 2 повних років роботи на посаді судді понад 20 років. Тобто, позивач має право на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 54 відсотки.

З урахуванням вищевказаного, відповідач не має жодного іншого правомірного варіанту поведінки, окрім визначення сумарного стажу роботи позивача на посаді судді як 22 роки 0 місяців 03 дні, який складається з:

1) періоду роботи на посаді судді з 02.06.2007 року по 11.12.2023 року (16 років 06 місяців 09 днів);

2) половини строку навчання за денною формою в Одеському державному університеті імені І,І. Мечникова з 28.07.1994 року по 16.07.1999 року (02 роки 05 місяців 24 дні);

3) стажу (досвіду) роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді (3 роки).

Окрім цього, з урахуванням вищевказаного, відповідач не має жодного іншого правомірного варіанту поведінки, окрім встановлення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 54%.

Таким чином, зобов`язуючи відповідача вчинити єдиний можливий правомірний варіант поведінки суд не втручається в дискреційні повноваження відповідача, оскільки вони в спірній ситуації такими не є (іншого правомірного варіанту поведінки у відповідача не існує).

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується квитанцією від 25.01.2024 року. Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір за подання позову підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Степана Бандери, 43, ) про визнання протиправним рішення та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумський області від 22.12.2023 року №67 в частині визначення стажу роботи на посаді судді ОСОБА_1 16 років 4 місяці 26 днів та розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, обчисленого з 50% суддівської винагороди.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумський області щодо незарахування ОСОБА_1 у повному обсязі до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: періоду роботи на посаді судді з 02.06.2007 по 11.12.2023, що становить 16 років 6 місяців 9 днів; половини строку навчання за денною формою в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова у період з 28.07.1994 по 16.07.1999, що становить 2 роки 5 місяців 24 дні; стажу (досвіду) роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді: 3 роки, разом 22 роки 0 місяців 3 дні.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумський області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці:

- період роботи на посаді судді з 02.06.2007 по 11.12.2023, що становить 16 років 6 місяців 9 днів;

- половину строку навчання за денною формою в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова у період з 28.07.1994 по 16.07.1999, що становить 2 роки 5 місяців 24 дні;

- стаж (досвід) роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді: 3 роки, разом 22 роки 0 місяців 3 дні.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумський області прийняти у встановленому порядку рішення про призначення ОСОБА_1 з 12.12.2023 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 54% суддівської винагороди, виходячи з 22 повних років стажу роботи на посаді судді.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Степана Бандери, 43, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко