Справа № 380/13382/23
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року справа №380/13382/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

за участю:

секретар судового засідання Шийович Р.Я.,

позивач ОСОБА_1 ,

представника позивача Стефановський В.О.,

представник відповідача Лаба Я.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Франківського відділу Державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, державного виконавця Франківського відділу Державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Юрчишина Юрія Святославовича, про визнання протиправною та скасування постанови.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до Франківського відділу Державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач 1), державного виконавця Франківського відділу Державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Юрчишина Юрія Святославовича (далі відповідач 2), просить (з урахуванням заяви №7 від 22.01.2024 /арк.спр.144-151/):

- визнати протиправною і скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№71400238 від 28.03.2023.

Ухвалою суду від 19.06.2023 позовну заяву залишено без руху. Суд вказав на необхідність сплати судового збору та усунення низки інших недоліків.

Ухвалою суду від 20.07.2023 позовну заяву повернуто позивачу.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2023 ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 20.07.2023 про повернення позовної заяви у справі №380/13382/23 скасовано та передано справу (заяву) на розгляд суду першої інстанції. Зазначено, що судом першої інстанції залишено поза увагою заяву позивача №3 про необхідність зменшення розміру судового збору та заяву №4 про необхідність відстрочення сплати судового збору, які хоч і зазначено як додатки до заяви про відвід, але за формою і змістом є заявами на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху. Тому, висновок суду про повернення позовної заяви є передчасним.

Матеріали позовної заяви надійшли на адресу Львівського окружного адміністративного суду 26.12.2023.

Ухвалою суду від 28.12.2023 позовну заяву залишено без руху /арк.спр.139-141/.

Ухвалою суду від 24.01.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження у судовому засіданні, з викликом сторін /арк.спр.168/.

Позовні вимоги обґрунтовано таким. Позивач не погоджується з рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2022 у справі №380/7472/22. Зазначає, що Головне управління Держпродспоживслужби у Волинській області не мало правових підстав для звернення до суду з позовом про стягнення штрафу та пропустило строк звернення до суду з таким позовом. Також вказує, що справу №380/7472/22 розглянуто з порушенням територіальної підсудності. Додатково вказує, що заява про примусове виконання рішення подана неповноважною особою. Крім того, виконавчий документ підписано суддею, який не виносив рішення у справі. Тому, вважає постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№71400238 протиправною.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві /арк.спр.199-220/. Зазначає, що виконавчий лист №380/7472/22 від 17.03.2023 виданий Львівським окружним адміністративним судом повністю відповідає вимогам, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Зауважує, що відповідачу невідомо про факт скасування рішення від 30.12.2022 у справі №380/7472/22 чи факт визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Тому, позов вважає безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Позивачем 26.03.2024 подано відповідь на відзив, в якій він додатково обґрунтовує підставність позовних вимог, аргументує невідповідність виконавчого листа вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» /арк.спр.227-234/.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити.

У судовому засіданні відповідач проти позовних вимог заперечив, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухав доводи сторін, з`ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, відзив, відповідь на відзив, дослідив письмові докази, долучені до матеріалів справи та -

в с т а н о в и в :

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2022 у справі №380/7472/22 позов Головного управління Держпродспоживслужби у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення штрафу за порушення законодавства про рекламу задоволено; стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Державного бюджету штраф за порушення законодавства про рекламу у розмірі 18666,65 грн. (вісімнадцять тисяч шістсот шістдесят шість грн. 65 коп.) /арк.спр.204-208/.

17.03.2023 Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі №380/7472/22 /арк.спр.157-158/.

На виконання виконавчого листа №380/7472/22, виданого 17.03.2023 Львівським окружним адміністративним судом, державний виконавець Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№71400238 від 28.03.2023 /арк.спр.159-160/.

Вважаючи постанову державного виконавця протиправною, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 4 частини 3 статті 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами 2, 4 статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).

Згідно зі статтею 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 4 Закону №1404-VIII встановлено вимоги до виконавчого документа. За приписами частини 1 цієї статті у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;

12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів(далі Закон №1403-VIII) (частина 1 статті 5 Закону №1403-VIII).

За приписами частини 1 статті 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII).

Крім того, на підставі пункту 3 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Частиною 1 статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом з доказів у справі встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2022 у справі №380/7472/22, зокрема, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Державного бюджету штраф за порушення законодавства про рекламу у розмірі 18666,65 грн. (вісімнадцять тисяч шістсот шістдесят шість грн. 65 коп.).

Вказане рішення набрало законної сили 31.01.2023.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Покликання позивача про те, що Головне управління Держпродспоживслужби у Волинській області не мало правових підстав для звернення до суду з позовом про стягнення штрафу, пропустило строк звернення до суду з таким позовом та про те, що справу №380/7472/22 розглянуто з порушенням територіальної підсудності суд до уваги не бере, оскільки вказані обставини були предметом дослідження у справі №380/7472/22, рішення у якій набрало законної сили. Тому, суд не може надавати оцінку вказаним обставинам.

Суд критично ставиться до покликань позивача про те, що виконавчий лист, який видано судом 17.03.2023 у справі №380/7472/22, підписано не уповноваженою особою, з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до пункту 18.1 Розділу VII Перехідних положень КАС України оформлення і видача виконавчих документів здійснюються судом, який ухвалив відповідне рішення, в паперовій або електронній формі за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.

Пунктом 5 розділу XIX Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 №814 (в редакції, чинні на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що звернення до виконання судового рішення та контроль за його виконанням покладається на суд, що розглянув справу як суд першої інстанції.

На підставі системного тлумачення законодавчих норм слід виснувати, що у зв`язку з набранням рішенням Львівського окружного адміністративного суду законної сили, зверненням за виконавчим листом та відсутністю судді ОСОБА_2 17.03.2023, виконавчий лист у справі №380/7472/22 видано Львівським окружним адміністративним судом за підписом уповноваженої особи, заступника голови суду Мартинюка В.Я.

Покликання позивача про, те що в.о. начальника Головного управління Держпродспоживслужби у Волинській області не мав повноважень подавати заяву про примусове виконання рішення суд до уваги не бере, оскільки відповідно до частини 3 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, що приймаються судами у справах, які розглядаються в порядку цивільного, адміністративного та господарського судочинства, стягувачем виступає державний орган, за позовом якого судом прийнято відповідне рішення. Суд зауважує, що у справі №380/7472/22 позов подано Головним управлінням Держпродспоживслужби у Волинській області та позовні вимоги задоволено повністю.

Суд критично ставиться до доводів позивача про те, що до заяви про примусове виконання рішення окрім виконавчого листа у справі №380/7472/22 долучено інший виконавчий документ Рішення №0022 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, оскільки у постанові про відкриття виконавчого провадження чітко зазначено, що відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №380/7472/23 виданого 17.03.2023. Тобто, у даному виконавчому провадженні виконавчим документом є виконавчий лист, що виданий Львівським окружним адміністративним судом, а не Рішення №0022 про накладення штрафу.

Також, суд не бере до уваги покликання позивача про те, що пропущено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Суд зауважує, що заяву про примусове виконання рішення подано 22.03.2023, а граничний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання 30.04.2023 (вказано у виконавчому листі). Тому, тримісячний строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання, передбачений частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», Головним Управлінням Держпродспоживслужби у Волинській області не пропущено.

Щодо доводів позивача про винесення оскарженої постанови стосовно ФОП ОСОБА_1 , державна реєстрація підприємницької діяльності якої припинена, суд керується таким.

Положеннями статті 52 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

З позиції суду, однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця її зобов`язання не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю.

Таким чином, оскільки порушення норм законодавства про рекламу встановлено під час здійснення ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності, а зобов`язання набуті підприємцем під час здійснення ним господарської діяльності залишаються навіть після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, покликання позивача в цій частині суд до уваги не бере.

Щодо покликань позивача про відсутність коду ЄДРПОУ у виконавчому листі суд керується таким.

Приписами пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №1404-VIII встановлено, що у виконавчому документі зазначаються ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб за наявності). У вказаній нормі законодавцем передбачено зазначення ідентифікаційного коду юридичної особи. Оскільки за виконавчим провадженням ВП №71400238 стягувачем є держава, а не юридична особа то покликання позивача на недотримання пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №1404-VIII є безпідставними.

Також, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що дії та рішення державного виконавця є законними та обґрунтованими, а покликання позивача безпідставними. Тому, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 2, 77, 78, 90, 139, 241-246, 268-272, 287, 293, 370, 372 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Франківського відділу Державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, державного виконавця Франківського відділу Державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Юрчишина Юрія Святославовича, про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кравців О.Р.