Справа № 380/3422/24
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань закриття провадження у справі

03 квітня 2024 рокусправа № 380/3422/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами клопотання представника відповідача про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора із вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Генеральної прокуратури щодо ненадання Витягу з ЄРДР та запитуваної інформації у кримінальному провадженні №0000605 від 26.10.2014 за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.2 ст.365 КК України, у межах всієї внесеної до Реєстру інформації відповідно до глави 2 «Порядок внесення відомостей до реєстру» розділу І «Основні засади ведення ЄРДР», глави 3 «Строки внесення відомостей до Реєстру» розділу І «Основні засади ведення ЄРДР» та глави 3 «Облік кримінальних проваджень» розділу II «Порядок формування та ведення реєстру» Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань за період з 26.10.2014 р. до теперішнього часу, в об`ємі, що дозволяє не порушувати цілісність даних про вказане кримінальне провадження, разом з копіями документів. Відомості про вказане кримінальне провадження з посиланням на уповноважену особу, яка відповідає за зберігання інформації в базі даних Держателя Реєстру (дані мають бути завірені електронним цифровим підписом відповідальної особи та містити позначки часу відповідно до Положення, придатними для читання та обробки ЕОМ у форматі XML чи аналогічних форматах, що дозволяють самостійно перевірити цілісність даних, їх електронний цифровий підпис та позначки часу, з вказівкою у супровідному документі причини вибору формату);

- зобов`язати Генеральну прокуратуру надати запитувану інформацію у повному обсязі, а саме Витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000605 від 26.10.2014 за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.2 ст.365 КК України, у межах всієї внесеної до Реєстру інформації відповідно до глави 2 «Порядок внесення відомостей до реєстру» розділу І «Основні засади ведення ЄРДР», глави 3 «Строки внесення відомостей до Реєстру» розділу І «Основні засади ведення ЄРДР» та глави 3 «Облік кримінальних проваджень» розділу II «Порядок формування та ведення реєстру» Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань за період з 26.10.2014 р. до теперішнього часу, в об`ємі, що дозволяє не порушувати цілісність даних про вказане кримінальне провадження, разом з копіями документів. Відомості про вказане кримінальне провадження з посиланням на уповноважену особу, яка відповідає за зберігання інформації в базі даних Держателя Реєстру (дані мають бути завірені електронним цифровим підписом відповідальної особи та містити позначки часу відповідно до Положення, придатними для читання та обробки ЕОМ у форматі XML чи аналогічних форматах, що дозволяють самостійно перевірити цілісність даних, їх електронний цифровий підпис та позначки часу, з вказівкою у супровідному документі причини вибору формату).

Ухвалою судді від 26.02.2024 в справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

25.03.2024 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він щодо задоволення позову заперечив.

Окрім відзиву на позовну заяву від представника відповідача до суду надійшло також і клопотання про закриття провадження у справі. Обгрунтоване подане клопотання тим, що даний спір не пов`язаний із захистом прав у сфері публічно-правових відносин, оскільки Офіс Генерального прокурора, як суб`єкт владних повноважень, у правовідносинах з ОСОБА_1 не здійснював публічновладних управлінських функцій. У межах цих правовідносин, пов`язаних із розглядом запиту ОСОБА_1 про надання інформації, Офіс Генерального прокурора не вчиняв і не міг вчиняти дії або приймати рішення, які б обмежували його права або встановлювали для нього обов`язки.

Звертає увагу на те, що предметом позову у даній справі є вимоги щодо надання витягу з ЄРДР та запитуваної інформації у кримінальному провадженні №0000605 від 26.10.2014 у межах усієї внесеної до Реєстру інформації відповідно до глави 2 «Порядок внесення відомостей до реєстру» розділу І «Основні засади ведення ЄРДР», глави 3 «Строки внесення відомостей до Реєстру» розділу І «Основні засади ведення ЄРДР» та глави 3 «Облік кримінальних проваджень» розділу II «Порядок формування та ведення реєстру» Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань за період з 26.10.2014 до теперішнього часу, в об`ємі, що дозволяє не порушувати цілісність даних про вказане кримінальне провадження, разом з копіями документів. Відомості про вказане кримінальне провадження з посиланням на уповноважену особу, яка відповідає за зберігання інформації в базі даних Держателя Реєстру (дані мають бути завірені електронним цифровим підписом відповідальної особи та містити позначки часу відповідно до Положення, придатними для читання та обробки ЕОМ у форматі XML чи аналогічних форматах, що дозволяють самостійно перевірити цілісність даних, їх електронний цифровий підпис та позначки часу, з вказівкою у супровідному документі причини вибору формату).

Серед іншого, як зазначає представник відповідача, підставою для витребування таких відомостей, позивач керувався Законами України «Про доступ до публічної інформації» та «Про інформацію». Водночас запитувана інформація стосується правовідносин, які витікають з кримінального процесуального законодавства, яким регламентовано спеціальний порядок доступу (ознайомлення) до інформації, створеної (одержаної) у ході досудового провадження.

Таким чином, представник відповідача підсумовує, що заявлені позивачем позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Розглянувши подане представником відповідача клопотання, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 7 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Водночас, помилковим є застосування статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і кримінальних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року по справі № 914/2006/17.

Поряд із цим, як зазначалося, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є також і вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Слід зазначити, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України №2657-ХІІ «Про інформацію» (далі Закон № 2657-ХІІ) під документом розуміється матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі; під поняттям захист інформації - сукупність правових, адміністративних, організаційних, технічних та інших заходів, що забезпечують збереження, цілісність інформації та належний порядок доступу до неї; за терміном інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді; а під суб`єктом владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, інший суб`єкт, що здійснює владні управлінські функції відповідно до законодавства.

Відповідно до частини першої статті 2 цього Закону основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

За статтею 5 Закону № 2657-ХІІ кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно з абзацами другим-четвертим частини першої статті 6 цього Закону право на інформацію забезпечується: створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів; обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення.

За частиною другою цією статті право на інформацію не є абсолютним чи безумовним. Це право може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI.

Публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (частина перша стаття 1 Закону № 2939-VI).

З огляду на пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Відповідач, реалізуючи свої повноваження, наділений правом вчиняти певні дії на підставі та в межах чинних норм законодавства України, зокрема, надавати інформацію на звернення громадян у порядку Закону № 2939-VI.

Як встановив суд, позивач звертався до Офісу Генерального прокурора із запитом від 04.12.2023, у якому просив надати відомості з ЄРДР про рух кримінального провадження №0000605 від 26.10.2014 за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.2 ст.365 КК України, у межах всієї внесеної до Реєстру інформації відповідно до глави 2 «Порядок внесення відомостей до реєстру» розділу І «Основні засади ведення ЄРДР», глави 3 «Строки внесення відомостей до Реєстру» розділу І «Основні засади ведення ЄРДР» та глави 3 «Облік кримінальних проваджень» розділу II «Порядок формування та ведення реєстру» Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань за період з 26.10.2014 р. до теперішнього часу, в об`ємі, що дозволяє не порушувати цілісність даних про вказане кримінальне провадження, разом з копіями документів. Відомості про вказане кримінальне провадження з посиланням на уповноважену особу, яка відповідає за зберігання інформації в базі даних Держателя Реєстру (дані мають бути завірені електронним цифровим підписом відповідальної особи та містити позначки часу відповідно до Положення, придатними для читання та обробки ЕОМ у форматі XML чи аналогічних форматах, що дозволяють самостійно перевірити цілісність даних, їх електронний цифровий підпис та позначки часу, з вказівкою у супровідному документі причини вибору формату).

У відповідь на запит позивача Офіс Генерального прокурора повідомив його листом №27/3-2312вих-23 від 15.12.2023, зокрема, про наступне: «Запитувана інформація стосується правовідносин, які витікають з кримінального процесуального законодавства, яким регламентовано спеціальний порядок доступу (ознайомлення) до інформації, створеної (одержаної) у ході досудового провадження.

Відтак положення Закону України «Про доступ до публічної інформації» не поширюються на доступ учасників відповідних процесів до викладеної інформації.

Також інформуємо, що відповідно до пункту 6 розділу IV Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298 (зі змінами), Офіс Генерального прокурора, як Власник, надає інформацію з Реєстру у кримінальному провадженні з додержанням та на виконання вимог Кримінального процесуального кодексу України (глави 15, 28), які зокрема регулюють порядок доступу та витребування документів з електронних інформаційних систем або їх частин.

З огляду на викладене надання запитуваних Вами відомостей у кримінальному провадженні № 0000605 можливе при надходженні до Офісу Генерального прокурора відповідної ухвали суду».

Визначаючись щодо правомірності/протиправності підстав не надання відповідачем запитуваної ОСОБА_1 інформації суд звертає увагу на те, що згідно статті 1 Кримінально-процесуального кодексу України (далі КПК України), порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним, законодавством України, яким регламентовано повноваження учасників процесу, у тому числі прокурорів щодо нагляду за досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні, установлено порядок проведення слідчих та процесуальних дій, а також порядок доступу до матеріалів кримінального провадження.

Під кримінальним провадженням згідно з пунктом 10 частини першої статті 3 КПК України слід розуміти досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Суд відзначає, що у межах кримінального провадження, яке складається зі стадій досудового розслідування і судового провадження, під час здійснення процесуальних дій у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, здобуваються, фіксуються й оформляються відомості та документи про фактичний й юридичний склад діяння, яке посягає на об`єкти захисту права.

Проте, відомості про кримінальне правопорушення (про злочин), обставини його скоєння, про процесуальні дії у зв`язку із вчиненням такого діяння, про конкретний склад суб`єктів одного чи кількох кримінальних проваджень, про статус, права та обов`язки учасників таких відносин, про стадії та етапи кримінального провадження, про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, про порядок вчинення процесуальних дій, пов`язаних з наданням міжнародної правової допомоги на території України та оскарження рішення, дій чи без діяльності органів державної влади, їх посадових осіб у зв`язку з наданням такої допомоги та інші відомості, які охоплюються предметом кримінально-правового регулювання, за змістом, значенням, сферою виникнення та функціонування, за причинами виникнення, за правовим механізмом регулювання цих відносин, за способом і джерелами встановлення відомостей про вчинення забороненого нормами закону України про кримінальну відповідальність діяння, або виконання процесуальний дій у зв`язку із вчиненням діяння, не можуть ототожнюватися й охоплюватися загальним поняттям інформації в сенсі положень Закону.

Відомості і документи в кримінальному провадження - це конкретне індивідуально виражене знання чи річ про подію порушення об`єкта права, який перебуває під охороною кримінально-правової норми права. Ці відомості встановлюються спеціальними процесуальними засобами. За їх допомогою відбувається вирішення справи, під яким у кримінально-правовому значенні може розумітися встановлення наявності або відсутності події із зовнішніми і внутрішніми ознаками, які мають певне кримінально-правове значення, а також застосування до події відповідної правової норми через пізнання її шляхом тлумачення або аналогії.

Інформація про подію кримінально-караного діяння та його наслідки із джерела фактичних відомостей про якусь частину події набуває ознак джерела доказу після перетворення, трансформації цієї інформації шляхом застосування процесуальних дій, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Процесуальні дії провадяться в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом. Вони провадяться за наявності для цього відповідних підстав та передумов, передбачених законом. Вони не можуть провадитися за межами кримінального провадження. Сторона обвинувачення не повинна порушувати прав особи, щодо якої здійснюється процесуальна дія. Особа яка вважає, що під час досудового розслідування, яке провадиться на території України, або під час здійснення процесуальної дії у зв`язку з вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України), має право оскаржити рішення, дія чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування до суду.

Таким чином, інформацією, яка містить таємницю досудового розслідування, є та, яку було створено або одержано відповідачем у кримінальному провадженні після внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення. Доступ до такої інформації мають учасники кримінального провадження та інші особи.

Кримінальний процесуальний кодекс України регламентує спеціальний порядок доступу (ознайомлення) учасників кримінального провадження з інформацією, створеною (одержаною) у ході досудового розслідування та судового провадження відповідної кримінальної справи. А тому доступ учасників кримінального провадження до інформації, створеної (одержаної) у ході досудового розслідування, забезпечується в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Інші особи, які не є учасниками кримінального провадження, можуть реалізувати своє право на отримання відповідної інформації за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 222 КПК України.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №826/7244/18.

Зі змісту поданого позивачем запиту вбачається, що останній просив надати йому витяг з ЄРДР про рух кримінального провадження №0000605 від 26.10.2014 у межах всієї внесеної до Реєстру інформації з 26.10.2014 до теперішнього часу, разом з копіями документів.

За змістом частини 2 статті 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У відповідності до Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затверджений Наказом Офісу Генерального прокурора №298 від 30.06.2020 (далі Положення), таке визначає порядок формування та ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також надання відомостей з нього.

Пунктами 1 і 2 підрозділу 2 розділу І Положення встановлено, що власником і розпорядником Реєстру є держава в особі Офісу Генерального прокурора.

Володільцем інформації, що обробляється в Реєстрі, є Офіс Генерального прокурора.

Пунктом 1 підрозділу 1 розділу ІІ передбачено, що До Реєстру вносяться відомості про: час та дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; передачу матеріалів та відомостей іншому органу досудового розслідування, дізнання або за місцем проведення досудового розслідування (частина п`ята статті 36, частина сьома статті 214, статті 216, 218, пункт 4 частини другої статті 301 КПК України); прізвище, ім`я, по батькові керівника органу прокуратури, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, керівника органу дізнання, дізнавача, який вніс відомості до Реєстру та/або розпочав досудове розслідування та/або здійснює досудове розслідування чи процесуальне керівництво; дату та час затримання особи (звільнення); обрання, зміну та скасування запобіжного заходу (статті 176-178, 200, 201-1, 202, 299, 492, 493, 508, 615, 616 КПК України), застосування обмежувальних заходів до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством (частина шоста статті 194 КПК України); час та дату повідомлення про підозру, зміну, скасування повідомлення про підозру, особу, яку повідомлено про підозру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (частина четверта статті 278, стаття 279, частина перша статті 298-4, пункт 1-1 частини другої статті 307 КПК України); час та дату складання повідомлення про підозру, особу, стосовно якої складено повідомлення про підозру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність у разі неможливості повідомлення такій особі про підозру з об`єктивних причин (стаття 277, частина перша статті 298-4 КПК України); юридичну особу, щодо якої можуть застосовуватися заходи кримінально-правового характеру (частина восьма статті 214 КПК України, стаття 96-3 КК України); дату та підставу здійснення (скасування) спеціального досудового розслідування (частина шоста статті 297-4 КПК України); зупинення та відновлення досудового розслідування (частина четверта статті 280, частина друга статті 281, частина третя статті 282, частина третя статті 298-5, пункт 3 частини першої статті 615 КПК України); оголошення розшуку підозрюваного (стаття 281 КПК України); об`єднання та виділення матеріалів досудових розслідувань (стаття 217 КПК України); продовження строків тримання під вартою та досудового розслідування (статті 197, 199, 219, 294, частина перша статті 298-5, пункт 2 частини першої статті 615 КПК України); встановлені, відшкодовані матеріальні збитки, суми пред`явлених позовів у кримінальному провадженні, вартість арештованого майна; закінчення досудового розслідування (частина третя статті 283, стаття 301 КПК України); інші відомості, передбачені в електронних формах Реєстру.

Розділом IV Положення встановлено порядок надання відомостей з реєстру досудових розслідувань.

Згідно пунктів 2-6 Розділу IV Положення, витяг з Реєстру згенерований програмними засобами ведення Реєстру документ, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення, отриманих за визначеними у пункті 3 цієї глави параметрами, які є актуальними на момент його формування.

До витягу з Реєстру включається інформація про:

номер та дату реєстрації кримінального провадження (виділення матеріалів досудового розслідування);

дату надходження заяви, повідомлення та дату і час внесення відомостей про заяву, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Реєстру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, наслідок розслідування кримінального правопорушення;

прізвище, ім`я, по батькові потерпілого, заявника (найменування юридичної особи та ідентифікаційний код Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР);

короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

прізвище, ім`я, по батькові та дату народження особи, якій повідомлено про підозру, або особи, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, або особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, наслідки розслідування щодо особи та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування щодо неї;

найменування, код ЄДР, юридичну адресу юридичної особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, а також анкетні дані її представника;

орган досудового розслідування;

прізвище та ініціали слідчого (слідчих), дізнавача (дізнавачів), які здійснюють досудове розслідування, та прокурора (прокурорів), який (які) здійснює(ють) процесуальне керівництво;

прізвище, ініціали та посаду Реєстратора, який сформував витяг з Реєстру, та дату формування документа.

Реєстратори самостійно формують (отримують) витяг з Реєстру в межах унесеної інформації та посвідчують його своїм підписом.

Надання витягу з Реєстру на всіх стадіях кримінального провадження, а також копії інформації, яка міститься у Реєстрі, у конкретному кримінальному провадженні до закінчення досудового розслідування здійснюється Реєстраторами, уповноваженими на здійснення досудового розслідування та нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у ньому.

Власник надає інформацію з Реєстру у кримінальному провадженні з додержанням та на виконання вимог КПК України та Закону України «Про захист персональних даних».

При цьому суд звертає окрему увагу на пункт 1 Розділу IV такого Положення, згідно якого відомості з Реєстру надаються в порядку та у випадках, встановлених КПК України, у вигляді витягу за формою, наведеною у додатку 6 до цього Положення.

Зміст поданого позивачем запиту від 04.12.2023 свідчить, що він стосується надання інформації по кримінальному провадженню №0000605, яка мала місце в період з 26.10.2014 шляхом надання витягу з ЄРДР та копій документів, тобто стосується інформації, яка містить таємницю досудового розслідування, як таку, яку було створено або одержано відповідачем у кримінальному провадженні після внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, враховуючи суть спірних правовідносин, правові висновки Великої Палати Верховного Суду, зроблені в подібних правовідносинах, висновки викладені також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року по справі № 826/11699/18 (адміністративне провадження № К/9901/16573/19) суд дійшов висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що «фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)».

Таким чином, зважуючи на тлумачення ЄСПЛ поняття «судом, встановленим законом», суд апеляційної інстанції, з метою дотримання юрисдикції, визначеної чинним законодавством України, виходячи з характеру спірних правовідносин, які підлягають врегулюванню в рамках іншого судочинства, дійшов висновку, що адміністративний суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції відносно зазначених у даній справі спірних правовідносин.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За наведених обставин, провадження у вказаній справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.132, 140, 142, 238, 239, 243, 248, 256, 294, пп.15.5 п.15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження в адміністративній справі №380/3422/23 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддями.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Желік О.М.