Справа № 320/4918/24
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2024 року № 320/4918/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши у м. Києві у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов гр. ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

До Київського окружного адміністративного суду звернулась гр. ОСОБА_1 з позовом, у якому просить:

- визнати протиправними дії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо неприйняття декларації про відмову від іноземного громадянства та не документування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 , паспортом громадянина України;

- зобов`язати ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийняти декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації та документувати ОСОБА_1 паспортом громадянина України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 17.01.2023 отримано тимчасове посвідчення громадянина України та взято зобов`язання протягом двох років з моменту набуття громадянства України подати документ про припинення громадянства Російської Федерації (далі РФ).

Разом з тим, у зв`язку із введенням воєнного стану на території України з 24.02.2022 та припинення діяльності усіх закордонних та консульських установ РФ на території України процедура виходу із громадянства Російської Федерації ускладнилася, а отримання документу від уповноваженого органу РФ про припинення громадянства РФ стала для позивача неможливою з огляду на такі обставини.

Позивачка 29.11.2022 прибула до Консульського відділу Посольства РФ у Австрії в м. Відень, де нею подана заява про отримання паспорту, що посвідчує особу громадянина РФ за межами території РФ та містить електронний носій інформації (закордонний паспорт), оскільки строк дії наявного у позивача закордонного паспорта спливав 04.06.2023.

Отримавши інформацію про виготовлення закордонного паспорта громадянина РФ, позивачка вирушила з України до Австрії з метою отримання цього закордонного паспорта та подання у Консульський відділ Посольства РФ заяви про вихід із громадянства РФ.

Однак, 22.05.2023 при перетині державного кордону України зі Словацькою Республікою в пункті пропуску Вишнє Німецьке-Ужгород представником прикордонної служби Словацької Республіки позивачу відмовлено у в`їзді у зв`язку з відсутністю діючої візи для в`їзду або дозволу на проживання на території ЄС.

Оскільки згідно з пунктом 1 статті 6 Глави 1 Розділу II «Регламенту Європейського Парламенту і Ради ( ЄС) 2016/399 від 09 березня 2016 року про Кодекс Союзу щодо правил, які регулюють рух осіб через кордони ( Шенгенський кодекс про кордони)» від осіб, громадян третіх країн для перетину кордону вимагається дійсний проїзний документ, що дає власнику право перетинати кордон та дійсність такого документу повинна тривати щонайменше трьох місяців після запланованої дати в`їзду, позивачка не могла оформити візу, оскільки термін дії її закордонного паспорту спливав 04.06.2023.

У свою чергу, позивачем міжнародною поштовою службою «DHL» направлено звернення до Консульського відділу Посольства РФ у м. Відні з проханням надіслати закордонний паспорт громадянина РФ поштою в Україну або передати його дочці позивачки, яка мешкає у м. Відні. Проте, відповіді на вказане звернення не отримала.

Таким чином, позивачка опинилася у становищі, коли термін її закордонного паспорта громадянина РФ закінчився 04.06.2023, дійсний закордонний паспорт для можливості перетинання кордону України та оформлення візи відсутній, а тимчасове посвідчення громадянина України, яке дійсне до 17.01.2025, не є документом для виїзду за межі території України.

Враховуючи вказані обставини неможливості здійснення процедури виходу із громадянства РФ з незалежних від позивачки підстав, остання звернулася до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із декларацією про відмову від іноземного громадянства.

Водночас, ця декларація не прийнята відповідачем та повернута листом від 28.12.2023 №Є-2328/6/8010-23/8010.4.1/4309-23, у якому лише повідомлено про перелік категорій особі, яким надана можливість подання декларації про відмову від іноземного громадянства, та про норми законодаства України, яким врегульовано питання процедури іноземного громадянства.

Позивачка вважає, що ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області протиправно не взято до уваги обставини неможливості її виїзду за державний кордон України для звернення до консульської установи РФ із клопотанням про припинення іноземного громадянства. Позивачка вважає, що подана нею декларація про відмову від іноземного громадянства з підстав неотримання документа про припинення іноземного громадянства з незалежної від неї причини мала бути прийнята відповідачем, за результатом чого її мало бути видано паспорт громадянина України.

Враховуючи викладене, позивачка звернулася до суду із цим позовом за захистом своїх прав.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з тих підстав, що 19.12.2021 набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України від 14.12.2021 №1941-ІХ «Про громадянство України» щодо спрощеного набуття громадянства України окремими категоріями осіб», до переліку якого позивачка не входить, з огляду на що згідно з Перехідними та прикінцевими положеннями цього Закону не має право на подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

Крім того, відповідачем вказано, що 26.10.2023 затверджено нове положення про порядок розгляду питань громадянства РФ (дата набрання законної сили федерального закону від 28.04.2023 №138-ФЗ «Про громадянство Російської Федерації»), яким врегульовано можливість подання заяви про вихід із громадянства РФ в будь-яку російську закордонну установу по місцю перебування громадянина.

Так, відповідачем зауважено, що позивачка перебувала у м. Анталія, Республіка Туреччина, та зверталася до Консульства України з метою оформлення посвідчення на повернення в Україну, разом з тим, не скористалася можливістю звернутися до Консульства РФ щодо припинення громадянства РФ.

Зокрема, відповідач вважає, що звернення позивачки із заявою про прийняття декларації про відмову від громадянства РФ як до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, так і до суду із цим позовом є передчасним, оскільки позивач має час припинити громадянство РФ до 17.01.2025.

Посилаючись на правовий висновок Верховного Суду у справі №280/7910/20, викладений у постанові від 30.06.2022, відповідач зазначає, що позивачем не вжито жодних заходів для отримання документа про припинення громадянства РФ.

Враховуючи викладене, відповідач вважає правомірними дії з повернення декларації про відмову від іноземного громадянства позивачу та просить у задоволенні позову відмовити.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій вважає зазначені відповідачем заперечення безпідставними з огляду на те, що ОСОБА_1 перебувала в м. Анталія з 12 по 18 березня 2023, тобто до набрання чинності федеральним законом від 28.04.2023 №138-ФЗ «Про громадянство Російської Федерації», який дає можливість звернутися із заявою про вихід із громадянства РФ до консульської установи РФ за кордоном.

Крім того, як попереднє, так і діюче законодавство РФ передбачає особисте звернення заявника до уповноважених закордонних установ для громадян РФ, які мешкають за межами території РФ.

Проти аргументу щодо передчасного звернення із заявою про прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства позивачем звернуто увагу не неминучі наслідки скасування громадянства України без можливості його повторного набуття, які настануть після 17.01.2025, оскільки позивач у строк, що залишився після 04.06.2023, не зможе виїхати за межі території України для ініціювання процедури виходу із громадянства РФ з підстав відсутності у неї діючого закордонного паспорту РФ для оформлення візи з метою виїзду у консульську установу РФ в іншу країну.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.02.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою РФ, з 2011 проживає в Україні, м. Києві, що підтверджується копією дозволу на імміграцію, одружена, має двох дітей, які документовані посвідками на проживання в Австрії.

Позивачка документована паспортом громадянина РФ та має закордонний паспорт громадянина РФ, термін дії якого закінчився 04.06.2023.

Згідно з копією матеріалів особистої справи позивачки про набуття громадянства України 17.08.2022 вона звернулася до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням та засвідчено зобов`язанням припинити громадянство РФ протягом двох років з моменту набуття громадянства України, а саме подати документ про припинення громадянства РФ, або ж у разі неотримання з незалежних від неї причин документа про припинення громадянства РФ подати декларацію про відмову від громадянства цієї держави та повернути національний паспорт громадянина РФ до уповноваженого органу цієї держави.

Позивачка 29.11.2022 прибула до Консульського відділу Посольства РФ у Австрії в м. Відень, де нею подана заява про отримання паспорту, що посвідчує особу громадянина РФ за межами території РФ та містить електронний носій інформації (закордонний паспорт), оскільки строк дії наявного у позивачки закордонного паспорта спливав 04.06.2023.

ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області 17.01.2023 прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України позивачці відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» та документовано позивача тимчасовим посвідченням громадянина України серії НОМЕР_2 від 17.01.2023, терміном дії до 17.01.2025.

Згідно з копії запиту Консульства України в м. Анталія станом на 14.03.2023 позивачка перебувала у м. Анталія, Туреччина, та звернулася до консульської установи з метою оформлення посвідчення на повернення в Україну. Вказаний запит отримано ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області 14.03.2023. Позивачка повернулася на територію України 18.03.2023.

Позивачка 22.05.2023 мала намір вирушити до Австрії з метою прибуття до Консульської установи РФ, отримати закордонний паспорт громадянина РФ, про готовність якого їй повідомлено Консульською установою РФ у Австрії, та подати заяву про вихід з громадянства РФ.

Водночас, згідно з наявною у матеріалах справи копією документа з перекладом українською мовою «Відмова у в`їзді на кордоні», складеного посадовою особою Словацької Республіки пункту прикордонного контролю с. Вишневе Німецьке PPZ-HCP-SO17-2023/000068-310, громадянці РФ ОСОБА_2 , паспорт № НОМЕР_3 , виданий в РФ, дата видачі 04.06.2013, тип: без візи, відмовлено у в`їзді на територію Словацької Республіки згідно ст. 14 п.1 Шенгенського кодексу про кордони з причин: (С) Немає дійсної візи або дозволу на проживання.

Згідно з копіями чеку та квитанції, долученими до позову, Міжнародною поштовою службою «DHL» позивачем направлено звернення до Консульського відділу Посольства РФ у м. Відні з проханням надіслати закордонний паспорт громадянина РФ поштою в Україну, або передати його дочці позивача, яка мешкає у м. Відні.

Відповіді на направлене звернення позивачем не отримано.

Позивачка 19.12.2023 звернулася до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою про видачу паспорта громадянина України на підставі довідки про належність до громадянства України та декларації про відмову від іноземного громадянства, яку долучено в якості одного з додатків до цієї заяви.

У поданій декларації про відмову від іноземного громадянства повідомлено про відмову від іноземного громадянства РФ у зв`язку з тим, що існують незалежні від неї причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства РФ, а саме: «У мене немає можливості подати клопотання про припинення мого громадянства Російської Федерації до уповноважених органів цієї держави, тому що я не можу виїхати за межі України через те, що термін дії мого паспорта для виїзду за кордон закінчився 04 червня 2023 року, а Тимчасове посвідчення громадянина України не дає право на перетин державного кордону».

Листом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 28.12.2023 №Є-2328/6/8010-23/8010.4.1/4309-23 «Про розгляд заяви» позивачу повернуто долучену до заяви декларацію про відмову від громадянства РФ від 19.12.2023 з таких підстав:

1) посилаючись на абзац 12 статті 1 Закону України «Про громадянство України» зауважено, що саме на особу покладається обов`язок припинити іноземне громадянство і подати документ про припинення іноземного громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України;

2) з огляду на набрання чинності Законом України від 14.12.2021 №1941-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про громадянство України» щодо спрощеного набуття громадянства України окремими категоріями осіб», разом із заявою про прийняття до громадянства України можливість подання декларації про відмову від іноземного громадянства мають вичерпна категорія осіб, зазначена в Указі Президента України від 13.08.2019 №594. В той же час, оскільки позивач не належить до вказаного переліку категорій осіб, остання не має підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

Вважаючи дії відповідача, які виявилися у поверненні декларації про відмову від іноземного громадянства, протиправними, позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З аналізу наведеної норми Основного закону висновується, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України від 18.01.2001 №2235-ІІІ «Про громадянство України» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №2235).

Згідно дефініції, наведеної у ч.1 ст.1 Закону №2235, громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Статтею 6 Закону №2235 визначені підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з пунктом 2 частини першої вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Відповідно частини першої статті 8 Закону №2235, особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону №2235, іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається : особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства; іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) усіх цих держав.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

При цьому, відповідно до частини першої статті 1 Закону №2235, зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Пунктами 117, 119 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 №215 передбачено, що у разі прийняття щодо особи рішення про встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України або оформлення набуття громадянства України територіальний орган Державної міграційної служби України, дипломатичне представництво чи консульська установа України за місцем її проживання реєструють особу громадянином України. Такій особі видається довідка про реєстрацію особи громадянином України, яка подається нею для одержання документів, що підтверджують громадянство України.

Особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Так, з матеріалів справи встановлено та сторонами справи підтверджується, що позивача, громадянку РФ, документовано тимчасовим посвідчення громадянина України 17.01.2023 з підстав, передбачених частиною першою статті 8 Закону №2235, та останньою взято зобов`язання припинити іноземне громадянство РФ в дворічний термін, який спливає 17.01.2025.

Водночас, оскільки позивач зазначає щодо неможливості отримання документа про припинення громадянства РФ з незалежних від неї підстав, остання звернулася до відповідача із декларацією про відмову від іноземного громадянства, керуючись положеннями, передбаченими статтею 8 Закону №2235.

З огляду на те, що однією з підстав повернення поданої позивачем декларації про відмову від іноземного громадянства, вказану у листі ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 28.12.2023 №Є-2328/6/8010-23/8010.4.1/4309-23, є відсутність права на подання такої декларації у особи, яка не підпадає під категорію осіб, визначених Законом України від 14.12.2021 №1941-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про громадянство України» щодо спрощеного набуття громадянства України окремими категоріями осіб» (далі також Закон №1941) та Указом Президента України від 13.08.2019 №594, першочерговим до вирішення судом є питання наявності у позивача права на подання декларації про відмову від іноземного громадянства та правомірності висновків відповідача в цій частині.

До набрання чинності Законом №1941 стаття 8 Закону №2235, якою врегульовано спірне питання права на подання декларації про відмову від іноземного громадянства в редакції від 16.07.2021, мала вісім частин (четверта виключена), п`ята частина якої викладена в наступній редакції: «Іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.»

Так, у першій третій частинах цієї статті визначено перелік осіб, на яких розповсюджувалася частина п`ята, а саме:

«Особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Дитина, яка народилася чи постійно проживала на території УРСР (або хоча б один з її батьків, дід чи баба народилися чи постійно проживали на територіях, зазначених у частині першій цієї статті) і є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за заявою одного з батьків або опікуна чи піклувальника.

Дитина, яка народилася на території України після 24 серпня 1991 року і не набула за народженням громадянство України та є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за клопотанням одного з її законних представників.».

У подальшому, з метою забезпечення захисту прав і свобод людини і громадянина, вирішення питань набуття громадянства України окремими категоріями осіб, пунктом 3 указу Президента України від 13.08.2019 №594 постановлено, серед іншого, Кабінету Міністрів України: розробити та внести на розгляд Верховної Ради України невідкладно проект закону України, спрямований на спрощення порядку набуття громадянства України громадянами Російської Федерації, які зазнали переслідувань через політичні переконання, та іноземцями і особами без громадянства, які в установленому законодавством України порядку проходили (проходять) військову службу за контрактом у Збройних Силах України та/або брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та/або брали участь у виконанні бойових або службових завдань антитерористичної операції, та/або брали (беруть) участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

На виконання вказаного указу Президента України прийнято Закон №1941, який набрав чинності 19.12.2021.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону №1941 установлено, що право подати декларацію про відмову від іноземного громадянства у разі неможливості виконати зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) мають особи, які набули громадянство України у період з 1 січня 2018 року до набрання чинності цим Законом та:

1) які в установленому законодавством України порядку проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України або які в установленому законодавством України порядку проходили військову службу за контрактом у Збройних Силах України, контракт яких припинено (розірвано), та звільнені з військової служби з підстав, передбачених підпунктами «а», «б» пунктів 1-3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

2) які мають визначні заслуги перед Україною або прийняття яких до громадянства України становить державний інтерес для України;

3) які в установленому законодавством України порядку проходять військову службу у Збройних Силах України та нагороджені державною нагородою України;

4) є іноземцями з числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»;

5) які є громадянами держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, що зазнали у країні своєї громадянської належності переслідувань через політичні переконання, що підтверджується документом, передбаченим цим Законом.

З огляду на викладене, з урахуванням вимог Закону №1941 статтю 8 Закону №2235 викладено в такій редакції:

«Особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:

особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства;

іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) усіх цих держав.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Для оформлення набуття громадянства України замість зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) може бути подано:

1) іноземцем, якого визнано біженцем або якому надано притулок в Україні, - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яку визнано біженцем або якій надано притулок в Україні;

2) іноземцем, який постійно проживає в Україні на законних підставах та є громадянином держави, з якою Україна уклала міжнародний договір, що передбачає припинення особою громадянства цієї держави одночасно з набуттям громадянства України, - заяву про зміну громадянства;

3) іноземцем, який в установленому законодавством України порядку проходить (проходив) військову службу за контрактом у Збройних Силах України, його подружжям - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка в установленому законодавством України порядку уклала контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України, та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя;

4) іноземцем із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та його подружжям - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя;

5) іноземцем, його подружжям, які є громадянами держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, та зазнали у країні своєї громадянської належності переслідувань, - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка зазнала переслідувань, разом із документом, що підтверджує переслідування.

Громадянство України за територіальним походженням не набуває особа, яка відповідно до частини п`ятої статті 9 цього Закону не приймається до громадянства України (крім випадку, передбаченого частиною шостою статті 9 цього Закону), та особа, стосовно якої рішення про оформлення набуття громадянства України скасовано на підставі статті 21 цього Закону.

Дитина, один із батьків якої або її дід чи баба, прадід чи прабаба народилися чи постійно проживали на територіях, зазначених у частині першій цієї статті, яка є особою без громадянства і стосовно якої подано декларацію про відсутність іноземного громадянства, або є іноземцем, стосовно якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за клопотанням одного з її законних представників.

Дитина, яка народилася на території України після 24 серпня 1991 року і не набула громадянство України за народженням та є іноземцем, стосовно якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, або особою без громадянства, стосовно якої подано декларацію про відсутність іноземного громадянства, реєструється громадянином України за клопотанням одного з її законних представників.

Для оформлення набуття громадянства України дитиною, яка є іноземцем, один із батьків якої або опікун чи піклувальник має право на подання декларації, передбаченої пунктами 1, 3-5 частини шостої цієї статті, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подається декларація про відмову дитини від іноземного громадянства.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яких визнано біженцями або яким надано притулок в Україні.».

Отже, з аналізу Закону №2235 в редакції Закону №1941 висновується, що Законом №1941 доповнено статтю 8 категоріями осіб, які можуть подати декларацію про відмову від іноземного громадянства особи у разі неможливості виконати зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) у період з 1 січня 2018 року до набрання чинності цим Законом (19.12.2021). Тобто, вказаній категорії осіб спрощено порядок набуття громадянства України.

Разом з тим, застереження щодо скасування права подання декларації про відмову від іноземного громадянства іншими особами, зазначеними у частині першій статті 8 в редакції Закону №1941, які не мають право на спрощений порядок набуття громадянства України, оскільки не входять до категорій осіб, визначених пунктом 2 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону №1941, у Законі №1941 та указі Президента України від 13.08.2019 №594 не встановлено.

У свою чергу, частина п`ята статті 8 Закону №2235 в редакції Закону №1941 зазнала змін лише в частині виключення посилання на частини першу третьою статті 8 Закону №2235 в редакції, чинній станом на 16.07.2021.

Отже, змінами, внесеними Законом №1941, не позбавлено позивача, яка не належить до категорії осіб, яким спрощено порядок набуття громадянства України, права на подання декларації про відмову від іноземного громадянства в порядку, встановленому частиною п`ятою статті 8 Закону №2235 в редакціях від 16.07.2021, 19.12.2021 та актуальній редакції станом на день виникнення спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, посилання відповідача у листі від 28.12.2023 №Є-2328/6/8010-23/8010.4.1/4309-23 на відсутність права у позивача на подання декларації про відмову від іноземного громадянства у разі неотримання документа про припинення громадянства (підданства) з незалежних від неї причин з підстав набрання чинності Закону №1941, є протиправним.

Оскільки судом встановлено право позивача на подання декларації про припинення громадянства у зв`язку з неотримання документа про припинення громадянства (підданства) з незалежних від неї причин, наступним до встановлення підлягають зазначені позивачем такі підстави.

Згідно з абзацом 13 статті 1 Закону №2235, незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Так, незалежними причинами неотримання документа про припинення іноземного громадянства позивачем зазначено в сукупності подій: неможливості звернення до консульської установи РФ в Україні з огляду на ведення воєнного стану та розірвання усіх дипломатичних із країною-агресором - РФ; неможливості звернення до консульської установи РФ в іншій країні, оскільки термін дії належного позивачу закордонного паспорту громадянина РФ закінчився 04.06.2023; неможливості отримання виготовленого закордонного паспорту громадянина РФ, який знаходиться у Консульській установі Австрії, оскільки позивач не може оформити візу для перетинання кордону з країнами Європейського Союзу в порядку, передбаченому законодавством країн Європейського Союзу, щоб ініціювати процедуру виходу із громадянства РФ шляхом подання відповідної заяви до консульської установи РФ в тій чи іншій країні Європейського Союзу.

Оцінюючи зазначені позивачем обставини, які останньою також були повідомлені відповідачу у заяві про видачу паспорта громадянина України від 19.12.2023, до якої долучено декларацію про відмову від іноземного громадянства в порядку частини п`ятої статті 8 Закону №2235, суд зазначає таке.

Суд бере до уваги, що позивач є громадянкою РФ.

Указом Президента України від 27.03.2001 №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі також - Порядок).

Зазначений Порядок визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Згідно пункту 119 розділу V Порядку особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Таким чином, відповідно до законодавства України особи, які набули громадянство України та отримали тимчасову посвідку, мають подати документи про припинення іноземного громадянства.

З аналізу правових норм, слідує, що документ про припинення іноземного громадянства видається консульською установою, посольством тієї держави, громадянство якої особа виявила бажання припинити.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено відповідними указами Президента України та діє наразі.

Згідно з листом Міністерства закордонних справ України від 13.10.2022 №72/11-612/1-81401 «Щодо припинення міжнародного договору», українською стороною розірвано дипломатичні відносини, встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною і Російською Федерацією, здійсненим у м. Мінську 14 лютого 1992 року, зазначений міжнародний договір припинив свою дію 24 лютого 2022 року.

У зв`язку з призупиненням діяльності російських закордонних установ в Україні та зупинення всіх дипломатичних зав`язків з країною-агресором суд враховує, що тимчасове посвідчення громадянина України позивачем отримано 17.01.2023, тобто, вже під час дії воєнного стану на території України, що виключає можливість подання позивачем заяви про припинення громадянства РФ в консульській установі РФ в Україні.

Крім цього, безпосередньо відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено, що 26.10.2023 набрав чинності федеральний закон РФ від 28.04.2023 №138-ФЗ «Про громадянство Російської Федерації», яким встановлена можливість громадянам РФ, які не проживають на її території, подавати заяви про вихід із громадянства РФ в будь-яку російську закордонну установу по місцю їх перебування.

Отже, оскільки місцем перебування позивача наразі є територія України, в якій не здійснюють роботу консульські та інші дипломатичні установи РФ, та враховуючи обставини закінчення терміну закордонного паспорта позивача 04.06.2023, висновується, що позивач після 04.06.2023 позбавлена можливості виїхати за межі території України з метою подання заяви про вихід з громадянства РФ в іншій країні.

Зокрема, суд вважає твердження відповідача про можливість подання заяви про вихід з громадянства РФ позивачем під час перебування останньої у м. Анталії, Республіка Туреччина, оскільки позивачка перебувала в м. Анталія у березні 2023 року, що не спростовано відповідачем та підтверджується матеріалами справи, в той час, як федеральний закон, яким надано право громадянам РФ які не проживають на її території, подавати заяви про вихід з громадянства РФ у будь-якій закордонній установі, набрав чинності лише 26.10.2023, про що зазначено безпосередньо відповідачем у відзиві.

Враховуючи викладене, обставини набрання чинності федерального закону 26.10.2023 виключають сумніви у тому, що позивач, якби і перебувала на території іншої країни та звернулася до відповідної консульської установи РФ, до 26.10.2023 не могла подати заяву про вихід із громадянства РФ, навіть в період дії закордонного паспорта громадянина РФ, тобто з 17.01.2023 (дата видачі тимчасового посвідчення) до 04.06.2023 (дата закінчення терміну дії закордонного паспорта громадянина РФ).

Суд також враховує й інші обставини, повідомлені позивачем, щодо намагання останньої отримати закордонний паспорт громадянина РФ з метою перетину кордону України та в`їзду на територію країн Європейського Союзу.

На переконання суду обставини закінчення терміну дії закордонного паспорту в період, коли у позивача виник обов`язок припинення іноземного громадянства, є винятковими, оскільки без можливості виїзду за кордон для подання заяви про вихід з громадянства РФ через консульство іншої країни, право на яке остання як громадянка РФ набула лише 26.10.2023, позивач реально позбавлена можливості реалізації права набуття громадянства України, що ставить її у невизначене правове становище.

Водночас, із змісту листа ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 28.12.2023 №Є-2328/6/8010-23/8010.4.1/4309-23 висновується, що вказані позивачем у заяві та декларації про відмову від іноземного громадянства від 19.12.2023 обставини неможливості отримання документа про припинення іноземного громадянства протиправно проігноровані та не взяті відповідачем до уваги.

Враховуючи викладене, встановивши наявність незалежних від позивача причин неотримання документа про припинення громадянства РФ, та з огляду на те, що відповідачем безпідставно встановлено відсутність у позивача права на подання декларації про відмову від іноземного громадянства, суд дійшов наступних висновків по суті позовних вимог.

У справі Рисовський проти України (п.70-71) Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав про особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП], заява №33202/96, п.120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП], заява №48939/99, п.128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», заява №21151/04, п.72, від 08.04.2008, і «Москаль проти Польщі», заява №10373/05, п.51, від 15.09.2009). У справі «Рисовський проти України" також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «належного урядування». ЄСПЛ вказав на те, що принцип «належного урядування» передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Москаль проти Польщі"). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки»). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії»).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (серед інших джерел, mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», п.58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії», заява №32457/05, п.40, від 13.12.2007 та у справі «Трґо проти Хорватії», заява №35298/04, п.67, від 11.06.2009).

За наслідками розгляду матеріалів справи суд дійшов висновку, що позивач мала право подання декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки отримати документ про припинення громадянства рф наразі не є можливим.

У свою чергу, відповідач, вирішуючи питання щодо повернення декларації позивача, протиправно не прийняв декларацію з підстав відсутності у неї права на подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

Суд зауважує, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами та вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права та з огляду на те, що дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, зазначає наступне.

У постанові від 22.02.2024 у справі №990/150/23 Великою Палатою Верховного Суду зазначено на тому, що звертаючись до суду, позивач самостійно визначає в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Своєю чергою, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом зазначеної норми це право суд може здійснити за результатом розгляду справи за наявності на це підстав. Тобто процесуальний закон надає право (не обов`язок) суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів.

Позивачка звернулася до суду із позовною вимогою про визнання протиправними дій ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо не прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства.

Оскільки відповідач, повернувши декларацію про відмову від іноземного громадянства позивачу, прийняв рішення, яким встановлено відсутність права позивача на подання цієї декларації, суд вважає за необхідним вийти за межі позовних вимог шляхом зміни способу захисту порушеного права позивача, та ухвалити рішення в цій частині, яким визнати протиправним та скасувати рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, оформлене листом від 28.12.2023 №Є-2328/6/8010-23/8010.4.1/4309-23.

У свою чергу, згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані сторонами докази, суд дійшов висновку, що відповідач не мав альтернативного варіанта як прийняти декларацію про відмову від іноземного громадянства, подану позивачем із заявою від 19.12.2023, оскільки право на подання декларації у неї наявне, а обставини неподання документа про припинення іноземного громадянства є дійсно такими, що свідчать про наявність незалежних від позивача причин в розумінні положень Закону №2235.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про зобов`язання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийняти декларацію про відмову від іноземного громадянства, подану ОСОБА_1 19.12.2023 разом із заявою про видачу паспорта громадянина України.

Щодо позовних вимог в частині документування позивача паспортом громадянина України, суд дійшов наступних висновків.

Пунктом 117, 119 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 №215 передбачено, що особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у зв`язку із зміною способу захисту порушеного права позивача, обравши ефективний.

Твердження відповідача про передчасність подання позивачем декларації про відмову від іноземного громадянства та цього позову, суд сприймає критично з викладених у мотивувальній частині встановлених обставин закінчення терміну закордонного паспорта позивача, що реально позбавляє її можливості виїхати за межі України для звернення до консульської установи РФ в іншій країні та отримати документ про припинення громадянства РФ від уповноваженого органу цієї країни у строк до 17.01.2025.

Зокрема, суд не бере до уваги посилання відповідача на правовий висновок Верховного Суду у справі №280/7910/20, викладений у постанові від 30.06.2022, оскільки предметом цієї справи були відмінні від справи, що розглядається, обставини, та стосувалися обґрунтувань позивача щодо наявності у нього незалежних від нього причини неотримання документа про припинення громадянства Російської Федерації, у зв`язку із отриманням листа Генерального консульства Російської Федерації щодо вартості оформлення виходу з громадянства, з якою останній не погодився. Крім того, період спірних правовідносин, який досліджувався судами у справі №280/7910/20, не є періодом введення на території України воєнного стану, судова практика за яким наразі лише формується.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність своїх дій та рішень стосовно позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на зміну способу захисту позивача.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський окружний адміністративний суд, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, оформлене листом від 28.12.2023 №Є-2328/6/8010-23/8010.4.1/4309-23, яким повернуто декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації, поданою ОСОБА_1 .

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийняти декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.