Справа № 200/462/24
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2024 року Справа№200/462/24

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягали у нарахуванні та виплаті на користь ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, в розмірі 30 000 грн за період лютий 2022 року - січень 2023 року включно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити користь позивача додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за період лютий 2022 року - січень 2023 року включно з розрахунку 100 000 грн щомісячно з урахуванням фактично отриманих сум додаткової винагороди.

19 лютого 2024 року ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №200/462/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про: визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 , які полягали у нарахуванні та виплаті на користь ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, в розмірі 30 000 грн за період лютий 2022 року - липень 2022 року включно; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити користь позивача додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за період з лютого 2022 року по липень 2022 року включно з розрахунку 100 000 грн щомісячно з урахуванням фактично отриманих сум додаткової винагороди.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в частині позовних вимог про: визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 , які полягали у нарахуванні та виплаті на користь ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, в розмірі 30 000 грн за період з серпня 2022 року по січень 2023 року включно; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити користь позивача додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за з серпня 2022 року по січень 2023 року включно з розрахунку 100 000 грн щомісячно з урахуванням фактично отриманих сум додаткової винагороди, цією ж ухвалою повернуто позивачу.

04 березня 2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

22 березня 2024 року ухвалою суду витребувано у відповідача рішення (телеграми) Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 та від 23.06.2022 №912/з/29 за умови відсутності обмежень у розголошенні інформації викладеної у них.

25 березня 2024 року від відповідача до суду надійшли рішення (телеграми) Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 та від 23.06.2022 №912/з/29.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши наявні матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактична адреса місця проживання (для листування ) згідно позовної заяви: АДРЕСА_2 .

Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 21 листопада 2016 року, виданим Управлінням персоналу штабу управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Позивач в обґрунтування позовної заяви зазначає, що предметом спору є її вимога про стягнення з відповідача на додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», оскільки на її переконання за період лютий 2022 року - січень 2023 року, коли вона виконувала завдання у складі Військової частини НОМЕР_1 , яка виконувала бойові завдання, вона мала право на отримання додаткової винагороди з розрахунку 100000,00 грн, проте, відповідач виплачував їй додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн на місяць, тобто у зниженому розмірі.

Посилаючись на довідку Військової частини НОМЕР_1 від 24.07.2023 року № 6438, позивач зазначає, що приймала участь у бойових діях (забезпеченні відповідних заходів з відсічі збройної агресії) протягом періодів: з 24.02.2022 по 21.04.2022, з 01.06.2022 по 01.12.2022, з 08.01.2023 по 06.06.2023.

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що позивач в обґрунтування позовних вимог долучила довідку від 24.07.2023 №6438 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та стверджує, що згідно цієї довідки безпосередньо приймала участь у бойових діях, проте така довідка за формою згідно із додатком №6 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413, видається військовослужбовцям з метою отримання статусу учасника бойових дій.

Водночас відповідач зазначає, що зазначена довідка не може бути підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, чи документально підтверджувати необхідність виплати військовослужбовцю додаткової винагороди у розмірі 30000 або 100000 гривень.

Відповідачем надано до суду витяги із наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.04.2022 №223, від 01.06.2022 №307, що були підставами для видачі зазначеної довідки, зокрема, вказані накази стосуються перебування позивача у м. Вінниця у військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону.

Відповідач також зазначив, що доводи позивача щодо прийняття нею участі у бойових діях з 24.02.2022 по 21.04.2022, з 01.06.2022 по 01.12.2022, з 08.01.2023 по 06.06.2023 не відповідають дійсності, оскільки перебування на території певних населених пунктів Донецької та Запорізької областей не тотожне участі у бойових діях, зокрема, перебування позивача у селі Карлівка Донецької області, селі Воздвижівка Запорізької області, місті Слов`янськ Донецької області, селі Білокузьминівка Донецької області у складі сил та засобів оперативно-тактичного угрупування Донецьк та оперативного угрупування Запоріжжя та, головне, виконання нею відповідних службових завдань давало право на нарахування та виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень.

Перелічені населені пункти (Карлівка, Воздвижівка, Слов`янськ, Білокузьминівка) не відносяться до території, на якій ведуться (велися) бойові дії.

Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 (зі змінами): село Карлівка у Новогродівській міській територіальній громаді Покровського району Донецької області - з 24.02.2022 по даний час територія можливих бойових дій; село Воздвижівка у Воздвижівській сільській територіальній громаді Пологівського району Запорізької області - з 01.01.2023 по даний час територія можливих бойових дій; місто Слов`янськ у Слов`янській міській територіальній громаді Краматорського району Донецької області - з 24.02.2022 по даний час територія можливих бойових дій; село Білокузьминівка у Костянтинівській міській територіальній громаді Краматорського району Донецької області - з 24.02.2022 по 31.12.2022 територія можливих бойових дій.

Відповідач акцентує увагу суду, що в межах зазначених населених пунктів ніколи не велися та не ведуться активні бойові дії, також зазначені населені пункти ніколи не були тимчасово окупованою територією.

При цьому, інші підстави видачі ОСОБА_1 довідки для отримання статусу учасника бойових дій, а саме витяги з журналу ведення бойових дій військової частини НОМЕР_1 інв 22т від 01.01.2021 та інші, містять інформацію з обмеженим доступом про смуги відповідальності військової частини.

Відповідач зазначає, що згідно довідки-розрахунку фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_1 про грошове забезпечення військовослужбовця ОСОБА_1 , позивачу нараховано та виплачено таку додаткову винагороду: лютий 2022 року (починаючи з 24.02.2022) - 7821,43 грн; березень 2022 року - 30 000,00 грн; квітень 2022 року - 30 000,00 грн; травень 2022 року - 30 000,00 грн; червень 2022 року - 30 000,00 грн; липень 2022 року - 30 000,00 грн; серпень 2022 року - 30 000,00 грн; вересень 2022 року - 30 000,00 грн; жовтень 2022 року - 30 000,00 грн; листопад 2022 року - 30 000,00 грн; грудень 2022 року - 30 000,00 грн.

Відповідач вказує на те, що посадові особи Військової частини НОМЕР_1 дотримувалися вимог чинного законодавства України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за період дії воєнного стану, тому протиправна бездіяльність відповідача є надуманою, а позовні вимоги безпідставні та необґрунтовані.

Дослідивши надані учасниками справи документи, суд встановив наступне.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.07.2023 року № 208, капітана ОСОБА_1 заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 наказано вважати такою, що з 23.07.2023 року справи та посаду здала та вибула до нового місця служби, знято зі всіх видів забезпечення та виключено зі списків особового складу військової частини.

Згідно цього наказу, позивачу також за період з 01.07.2023 року по 23.07.2023 року виплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» пропорційно дням участі із розрахунку 30000,00 грн за місяць.

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 17.07.2023 року № 0989/10/2437, ОСОБА_1 за період служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року, позивачу виплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»: за лютий 7821,43 грн, з березня 2022 року по липень 2022 року включно по 30000,00 грн щомісяця.

Згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та оборони держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України від 24.07.2023 року № 6438, виданої Військової частини НОМЕР_1 , капітан ОСОБА_1 дійсно у період з 24.02.2022 по 21.04.2022, з 01.06.2022 по 01.12.2022, з 08.01.2023 по 06.06.2023 брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у с. Білокузьминівка Донецької області, с. Карлівка Донецька області, с. Воздвижівка Запорізької області, м. Слов`янськ Донецька області.

Згідно витягу із Журналу ведення бойових дій Військової частини НОМЕР_1 (інв. 22т від 01.01.2021, інв. РЗ 57т від 27.09.2022, інв. РЗ 58т від 06.01.2023), 08.11.2021 року: З метою виконання бойового розпорядження Об`єднаного командного пункту об`єднаних сил 01.11.2021 №БР-669Т. БР командування Сухопутних Військ Збройних Сил України від 30.10.2021 №1/94Т та якісної передачі в/ч НОМЕР_1 з підпорядкування ОК Південь в підпорядкування ОК Схід. Відповідно до бойового наказу ОТУ Схід №18т/окп від 04.11.2021, щодо застосування в/ч НОМЕР_1 в ході ведення стабілізаційних (оборонних) дій; 30.11.2022 року: Бойове розпорядження оперативно-тактичного угруповання Донецьк №БР-466т/УО, від 09.00 27.11.2022 з метою виконання бойового розпорядження ОСУВ Хортиця №116/1/1769т від 26.11.2022 та організації заміни підрозділів в/ч НОМЕР_1 на підрозділи в/ч НОМЕР_6 , своєчасного прибуття у визначений район оборони.

Згідно Витягу з наказу командира оперативно-тактичного угруповання «Схід» від 16.11.2021 року № 299 (по стройовій частині), вирішено вважати такими, що прибули до складу сил і засобів здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, з метою виконання службових (бойових) завдань в оперативно-тактичному угрупованні «Схід», у тому числі лейтенанта ОСОБА_1 , заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи Військової частини НОМЕР_1 з 08.11.2021 року.

Згідно Витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.04.2022 року № 223, позивача вирішено вважати такою, що вибула до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, м. Вінниця з 21.04.2022 року.

Згідно Витягу з наказу командира оперативно-тактичного угруповання «Схід» від 14.05.2022 року № 106 (по стройовій частині), вирішено вважати такими, що вибули зі складу сил і засобів здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, з метою виконання службових (бойових) завдань в оперативно-тактичному угрупованні «Схід», у тому числі лейтенанта ОСОБА_1 , заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи Військової частини НОМЕР_1 з 21.04.2022 року.

Згідно Витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.06.2022 року № 307, позивача вирішено вважати такою, що повернулась та приступила до виконання службових обов`язків після звільнення у зв`язку з хворобою з 01.06.2022 року.

Згідно Витягу з наказу командира оперативно-тактичного угруповання «Схід» від 10.06.2022 року № 124 (по стройовій частині), вирішено вважати такими, що прибули до складу сил і засобів здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, з метою виконання службових (бойових) завдань в оперативно-тактичному угрупованні «Схід», у тому числі старшого лейтенанта ОСОБА_1 , заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи Військової частини НОМЕР_1 з 01.06.2022 року.

Згідно Витягу з наказу командира оперативно-тактичного угруповання «Донецьк» від 08.12.2022 року № 122 (по стройовій частині), вирішено вважати такими, що вибули зі складу сил і засобів здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, з метою виконання службових (бойових) завдань в оперативно-тактичному угрупованні «Донецьк», у тому числі старшого лейтенанта ОСОБА_1 , заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи Військової частини НОМЕР_1 з 01.12.2022 року.

Згідно наказів Головнокомандувача Збройних Сил України «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» від 13.03.2022 року № 84, 01.04.2022 року № 102, від 30.04.2022 року № 125, від 02.06.2022 року № 157, від 01.07.2022 року № 184, від 01.08.2022 року № 212, території Донецької та Запорізької областей, на території яких проходила службу позивач у період з 24.02.2022 року по 31.07.22 року було визначено як райони ведення воєнних (бойових) дій.

Відтак, спірним питанням у цій справі є право позивача на отримання додаткової винагороди, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100 000 грн на місяць пропорційно часу участі у бойових діях за період проходження позивачем служби у Військовій частині НОМЕР_1 з лютого 2022 року по липень 2022 року включно.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини справи щодо ненарахування позивачу додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень, установленої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, визнаються відповідачем, означені обставини підтверджуються матеріалами адміністративної справи, тому не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, Захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Статтею 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII установлено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Згідно ст. 16 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06 грудня 1991 року № 1934-XII, держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали особами з інвалідністю під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) і спеціальні збори, та членів їх сімей здійснюється відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та інших нормативно-правових актів.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно ст. 1-2 Закону № 2011-XII, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", згідно якого у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Президент України В. Зеленський постановив ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Згідно ст. 1 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У подальшому Указами Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 року № 2119-IX; від 18.04.2022 року № 2593/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 року № 2212-IX; від 17.05.2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 року № 2263-ІХ; від 12.08.2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 року № 2500-IX; від 07.11.2022 року №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 року № 2738-IX; від 06.02.2023 року №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 року № 2915-IX; від 01.05.2023 року № 254/23, затвердженим Законом України від 02.05.2023 року № 3057-IX, від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України № 3275-IX від 27.07.2023, від 6 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 08 листопада 2023 року № 3429-IX, від 5 лютого 2024 року № 49/2024, затвердженим Законом України 06 лютого 2024 року № 3564-IX, воєнний стан продовжений та триває на теперішній час.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію Кабінет Міністрів України прийняв Постанову Кабінет Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (надалі Постанова №168).

Згідно п. 1 Постанови №168 у редакції чинній на момент її прийняття, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил […] виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

В подальшому до Постанови №168 було внесено низку змін.

Зокрема, Постановою Кабінету Міністрів України від 1 квітня 2022 р. № 400 п. 1 Постанови №168 було доповнено нормами наступного змісту: «Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії;

захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);

загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).

Поряд з цим, Постановою Кабінету Міністрів України від 7 липня 2022 р. № 793 Постанову №168 доповнено пунктом 2--1 такого змісту: «Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів».

Пунктом 17 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260) (в редакції чинній під час спірного періоду), визначено, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України (цей пункт доповнено згідно з наказом Міністерства оборони України від 01.04.2022 №98 та застосовується із 24.02.2022).

В подальшому Порядок №260 доповнено новим розділом XXXIV «Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану», згідно Наказу Міністерства оборони № 44 від 25.01.2023, який застосовується з 01 лютого 2023 року, у зв`язку з чим його дія на спірні правовідносини не поширюється.

Відтак, порядок та умови виплати винагороди, встановленої Постановою № 168, військовослужбовцям Збройних Сил України, у спірний період був установлений рішенням Міністра оборони України, доведеним телеграмою № 248/1298 від 25.03.2022 (далі Рішення № 248/1298).

Згодом, 23.06.2022 Міністром оборони України з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 прийнято рішення № 912/з/29 (далі - Рішення № 912/з/29), яке застосовувалось з 01.06.2022 року.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ (далі - Закон № 1932-ХІІ) визначено, що бойові дії це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння), а район воєнних (бойових) дій це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Відповідно до п. 1 Рішення № 248/1298, під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:

- бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;

- бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

- бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

- завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

- бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

- бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно- розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

- виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

- здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, повітряного бою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

- здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

- виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій).

Пунктом 1 Рішення № 912/з/29 аналогічно визначено, що під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:

- бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;

- бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;

- бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

- бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

- завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

- бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

- бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно- розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);

- виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;

- виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей;

- здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;

- здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;

- виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

Відповідно до п. 3 Рішення № 248/1298 від 25.03.2022, райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

- бойовий наказ (бойове розпорядження);

- журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Відповідно до п. 3 Рішення № 912/з/29, райони ведення бойових дій визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави - відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.

Окремо, відповідними рішеннями (наказами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України визначати інші райони ведення бойових дій (у т.ч. повітряного простору), в яких також здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

- бойовий наказ (бойове розпорядження);

- журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Дослідивши надану позивачем довідку Військової частини НОМЕР_1 від 24.07.2023 року № 6438, в контексті приписів Рішення № 912/з/29, суд встановив, що вона не містить серед підстав її видачи посилання на відповідні бойові накази (бойові розпорядження) та рапорти (донесення) командира підрозділу (групи) про участь військовослужбовця у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, як це визначено Рішенням № 912/з/29.

Ураховуючи викладене, означена довідка не може слугувати доказом, що підтверджує безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в розумінні приписів п. 1 Постанови №168, якою встановлено, що розмір додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Позивачем також не надано до суду доказів, які відповідно до приписів п. 3 Рішення № 248/1298 та п. 3 Рішення № 912/з/29 слугують документальним підтвердженням безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, таких як бойові накази (бойове розпорядження); журнали бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнали ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постові відомісті (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорти (донесення) командира підрозділу (групи) про участь позивача (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Поряд з цим, з матеріалів адміністративної справи суд установив, що згідно Витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.04.2022 року № 223 та Витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.06.2022 року № 307, позивач з 21.04.2022 року по 01.06.2022 року перебувала на лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону, м. Вінниця, що виключає можливість її участі у бойових діях у цей період.

Водночас, доказів, що таке лікування пов`язано з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини сторонами суду не надано.

Водночас, згідно наказів Головнокомандувача Збройних Сил України «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» від 13.03.2022 року № 84, 01.04.2022 року № 102, від 30.04.2022 року № 125, від 02.06.2022 року № 157, від 01.07.2022 року № 184, від 01.08.2022 року № 212, території Донецької та Запорізької областей, на території яких проходила службу позивач у період з 24.02.2022 року по 31.07.22 року було визначено як райони ведення воєнних (бойових) дій.

Проте, сам факт перебування позивача на території, де ведуться бойові дії у спірний період, не є достатньою підставою для нарахування та виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 гривень, що встановлена пунктом 1 Постанови № 168, оскільки перебування на території, де ведуться бойові дії, та безпосередня участь у таких діях не є тотожними.

Слід також звернути увагу, що згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та оборони держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України від 24.07.2023 року № 6438, виданої Військової частини НОМЕР_1 , капітан ОСОБА_1 дійсно у період з 24.02.2022 по 21.04.2022, з 01.06.2022 по 01.12.2022, з 08.01.2023 по 06.06.2023 брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у с. Білокузьминівка Донецької області, с. Карлівка Донецька області, с. Воздвижівка Запорізької області, м. Слов`янськ Донецька області.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 затвердженого Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (в первісній редакції, яку слід застосовувати до спірних правовідносин), який набрав чинності 27 грудня 2022 року.

Згідно означеного Переліку території Краматорського району Донецької області, до якого належить с. Білокузьминівка та м. Слов`янськ, Покровського району Донецької області, до якого належить с. Карлівка, Пологівського району Запорізької області, до якого належить с. Воздвижівка, на момент існування спірних правовідносин були віднесені до території можливих бойових дій.

Дослідивши зміст Витягів з наказу командира оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 16.11.2021 року № 299 (по стройовій частині), з наказу командира оперативно-тактичного угруповання «Схід» від 14.05.2022 року № 106 (по стройовій частині), з наказу командира оперативно-тактичного угруповання «Схід» від 10.06.2022 року № 124 (по стройовій частині), з наказу командира оперативно-тактичного угруповання «Донецьк» від 08.12.2022 року № 122 (по стройовій частині), суд установив, що у періоди з 08.11.2021 року по 21.04.2022 року та з 01.06.2022 року по 01.12.2022 року позивач серед інших військовослужбовців Військовій частині НОМЕР_1 перебувала у складі сил і засобів здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, в оперативно-тактичному угрупованнях «Схід» та «Донецьк» з метою виконання службових (бойових) завдань.

Поряд із цим, зміст означених наказів не дає можливості установити до якого роду завдань була залучена позивач службових чи бойових.

Водночас, у Військовій частині НОМЕР_1 позивач обіймала посаду заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи, проте доказів того, що її посадові (службові) обов`язки включали безпосереднє виконання бойових (спеціальних) завдань, у тому числі на лінії бойового зіткнення, позивач до суду не надала.

Наданий позивачем витяг із Журналу ведення бойових дій Військової частини НОМЕР_1 свідчить виключно про те, що Військова частина НОМЕР_1 була залучена до виконання бойових (спеціальних) завдань, проте слід зазначити, що залучення Військової частини НОМЕР_1 до складу сил і засобів здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, в оперативно-тактичному угрупованнях «Схід» та «Донецьк» не свідчить, що всі військовослужбовці цієї частини залучались до виконання бойових завдань, і тим більш це не свідчить про те, що у такому випадку всі військовослужбовці цієї частини автоматично набувають право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, згідно п. 1 Постанови №168.

Статтею 90 КАС України установлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 72, ч.ч. 1, 2 ст. 73, ч. 2 ст. 74, ст. 76 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що належних та достатніх доказів, які підтверджували б право позивача на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, згідно п. 1 Постанови №168 позивач до суду не надала.

Натомість, відповідачем спростовано доводи позовної заяви щодо безпосередньої участі позивача у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, у період з 24.02.2022 року по липень 2022 року включно, у розумінні п. 1 Постанови №168 та рішень Міністра оборони України № 248/1298 від 25.03.2022 та № 912/з/29 від 23.06.2022.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надавши оцінку встановленим судом обставинам справи на підставі наданих сторонами доказів в контексті правових норм, якими врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що у відповідача в спірних правовідносинах не виникло обов`язку щодо нарахування та виплати позивачу збільшеної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії.

З огляду на викладене, підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору відсутні.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактична адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 , зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) про: визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 , які полягали у нарахуванні та виплаті на користь ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, в розмірі 30 000 грн за період лютий 2022 року - липень 2022 року включно; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити користь позивача додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за період з лютого 2022 року по липень 2022 року включно з розрахунку 100 000 грн щомісячно з урахуванням фактично отриманих сум додаткової винагороди.

Повний текст рішення складено та підписано 02 квітня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ст. 297 КАС України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко