Справа № 500/8276/23
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Подлісна І.М.

02 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/8276/23 пров. № А/857/4461/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року у справі № 500/8276/23 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

26.11.2023р. Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області звернувся із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 13.12.2023р. у розмірі 5100 грн. у виконавчому провадженні №66086606.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.01.2024р. в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.01.2024р. скасувати та постановити постанову, якою позов задовольнити повністю.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

13.01.2021р. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/3042/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, задоволено.

Суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019р. №124 Питання проведення індексації пенсії у 2019 році, з урахуванням раніше виплачених сум.

29.06.2021р. Тернопільський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист №500/3042/21 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019р. №124 Питання проведення індексації пенсії у 2019 році, з урахуванням раніше виплачених сум.

15.07.2021р. Постановою про відкриття виконавчого провадження Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №7839/04.1-24 зобов`язано виконати рішення суду з примусового виконання виконавчого листа №500/3042/20 від 29.06.2021р.

12.08.2021р. листом №1900-0802-5/23945 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомив орган ДВС про те, що 08.06.2021р. Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області звернулось до Тернопільського окружного адміністративного суду із заявою, у якій просив роз`яснити рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.01.2021р. у справі №500/3042/20, щодо того, з якої дати слід здійснювати перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019р. №124 Питання проведення індексації пенсій у 2019 році. Проте, Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.06.2021р. у справі №500/266/21 відмовлено в задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про роз`яснення судового рішення.

18.02.2020р. ОСОБА_1 звернулася в Управління Пенсійного фонду із заявою для проведення перерахунку пенсії (зміна страхового стажу набутого до 01.01.2004р.), після проведення перерахунку з 01.03.2020р. страховий стаж заявниці становить 31 рік 6 місяців 8 днів.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомив, що рішенням від 19.02.2020р. здійснено з 01.03.2020р. перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019р. №124 Питання проведення індексації пенсій у 2019 році (із змінами, внесеними відповідно до постанови №543), а саме: нараховано доплату до 2000 гривень.

Вимогою державного виконавця від 28.10.2021р. № 10890/04.1-24, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області виконати вимоги виконавчого листа №500/3042/21 від 29.06.2022р., який виданий Тернопільським окружним адміністративним судом.

05.11.2021р. листом №1900-0802-5/32981 пенсійний орган повідомив орган ДВС про те, що Рішенням Головного управління від 19.02.2020р. здійснено з 01.03.2020р. перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019р. №124 Питання проведення індексації пенсій у 2019 році (із змінами, внесеними відповідно до постанови №543), а саме: нараховано доплату до 2000 гривень.

13.12.2023р. вимогою державного виконавця № 13014/03.1-25, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області виконати вимоги виконавчого листа №500/3042/21 від 29.06.2022р., виданого Тернопільським окружним адміністративним судом.

26.12.2023р. листом №1900-0902-5/54843 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило орган ДВС про те, що оскільки в рішенні суду не вказано дату з якої проводити даний перерахунок, та оскільки у роз`ясненні судового рішення ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.06.2021р. у справі №500/266/21 відмовлено, здійснити перерахунок пенсії відповідно до рішення Тернопільського окружного адміністративного суду по справі №500/3042/20 від 13.01.2021р., ОСОБА_1 не має підстав. Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 19.02.2020р. здійснено з 01.03.2020р. перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019р. №124 Питання проведення індексації пенсій у 2019 році (із змінами, внесеними відповідно до постанови №543), а саме: нараховано доплату до 2000 гривень.

13.12.2023р. старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виніс Постанову про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у розмірі 5100 грн, відповідно до ст.63, ст.75 Закону України Про виконавче провадження.

ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VІІІ.

ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема:

-виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ).

ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Із змісту ч.5, ч.6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ видно, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

ч.ч.1,2 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

ч.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Кабінет Міністрів України від 23.07.2014р. прийняв Постанову №280, якою затверджено Положення про Пенсійний фонд України, відповідно до якого Пенсійний фонду України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямована і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державну соціальному страхуванню. ( далі Положення)

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

В п.3 Положення, видно, що одним з основних завдань Пенсійного фонду та його територіальних підрозділів є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу до боржника є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Водночас умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання (повторне невиконання) ним рішення суду без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про те що боржнику невідомо з якої дати слід проводи перерахунок з огляду на наступне.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.01.2021р. у справі №500/3042/20 зобов`язано відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019р. №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», з урахуванням раніше виплачених сум.

Крім того, постановляючи рішення, суд першої інстанції звернув увагу пенсійного органу на те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2019р. № 543 «Про внесення змін до деяких Постанов Кабінету Міністрів України» (далі - Постанова №543) внесено зміни в Постанову Кабінету Міністрів України від 20.02.2019р. №124 «Питання проведення Індексації пенсій у 2019 році» та доповнено п.п.3-1, зі змісту якого видно, що з 1 липня 2019р. в разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат з урахуванням передбачених законодавством надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсії (крім пенсії за особливі заслуги перед Україною) в осіб, які отримують пенсію, призначену відповідно до Закону з урахуванням страхового стажу, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 Закону, не досягає 2000 гривень, таким особам надається доплата до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру. Фінансування виплат, передбачених цим пунктом, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, що передбачені за програмою 2506080 «Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду».

Також, суд першої інстанції встановив, що у ОСОБА_1 підтверджений страховий стаж становить 31 рік 06 місяців 08 днів, що дає право на передбачену Поставною Кабінетом Міністрів від 26.06.2019р. № 543, якою внесено зміни у Постанову Кабінету Міністрів від 20.02.2019р. № 124, доплату до призначеної пенсії як матері особи з інвалідністю з дитинства.

Визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Таким чином, вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. Відповідно, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти на боржника штраф.

Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених ст.18 Закону №1404-VIII.

Відповідно до змісту положень ч.3 зазначеної правової норми, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а частина 4 наголошує на тому, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

З системного аналізу норм Закону України Про виконавче провадження видно, що єдиними заходами примусового виконання рішень зобов`язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності. Інших заходів для примусового виконання рішень немайнового характеру законодавством не визначено.

Передбачений ст.75 Закону України Про виконавче провадження штраф є заходом впливу на боржника, який застосовується за відсутності поважних причин не виконання у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.

З огляду на викладене, дані обставини свідчать про відсутність у Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільської області поважних причин не виконувати судове рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції діяв у спосіб визначений законами та Конституції України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).

Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року у справі № 500/8276/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 02.04.2024р

Дата