Справа № 990/18/24
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

01 квітня 2024 року

м. Київ

справа №990/18/24

адміністративне провадження № П/990/18/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шарапи В.М.,

суддів: Єзерова А.А., Стеценка С.Г., Стрелець Т.Г., Тацій Л.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами як суд першої інстанції справу № 990/18/24 за позовом ОСОБА_1 до Президента України про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

17.01.2024 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулася до Верховного Суду як до суду першої інстанції із позовною заявою до Президента України (м. Київ, вул. Банкова, 11), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Президента України (далі - відповідач) в період з 23.05.2023 по 18.07.2023 щодо непідписання у встановлений Конституцією України термін, а також, відповідно, вчасного неоприлюднення та неопублікування Закону України «Про внесення змін до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 03.05.2023 № 3096-IX (далі - Закон № 3096-IX);

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) відповіді на її звернення до Президента України від 10.06.2023 та зобов`язати відповідача невідкладно особисто надати письмову відповідь на звернення громадянки ОСОБА_1 від 10.06.2023.

Підстави позову обґрунтовані тим, що в період з 23.05.2023 року по 18.07.2023 відповідач всупереч вимогам Конституції України не виконав конституційні обов`язки щодо підписання та опублікування Закону № 3096-IX у передбачені строки. ОСОБА_1 пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 син ОСОБА_2 та онук ОСОБА_3 одночасно загинули поблизу міста Бахмут Донецької області під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій. Найближчою рідною особою та її годувальником, єдиний хто може надати догляд та піклування, є її син ОСОБА_4 , який продовжував військову службу. Позивач зазначає, що внаслідок триваючої протиправної бездіяльності відповідача її син ОСОБА_4 лише із затримкою у 57 днів зміг подати рапорт на звільнення з військової служби у зв`язку із набранням чинності Законом № 3096-IX. Через протиправну бездіяльність відповідача позивач зазнала щоденного стресу від невизначеності, хвилювань, погіршення фізичного самопочуття та емоційної стабільності, які призвели до загострення хронічних хвороб.

ОСОБА_1 також вказує на те, що 10.06.2023 направила до відповідача звернення, яке вручено останньому 15.06.2023, проте в порушення вимог статті 20 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР) відповідач протягом семи місяців так і не надав відповіді. У зв`язку з цим просить зобов`язати відповідача надати відповідь на її звернення.

У позовній заяві єдина адреса для листування зазначена: АДРЕСА_1 .

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2024 для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: Шарапа В. М.- головуючий суддя, судді: Єзеров А.А., Стеценко С.Г., Стрелець Т.Г., Тацій Л.В.

Верховний Суд ухвалою від 25.01.2024 вирішив: відкрити провадження в адміністративній справі; здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами; встановити сторонам строки для подання заяв по суті справи (відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив заперечень проти відповіді на відзив).

26.01.2024 Суд направив сторонам у справі ухвалу від 25.01.2024 про відкриття провадження у цій справі.

Ухвала Верховного Суду від 25.01.2024 про відкриття провадження, скерована на адресу позивача, яка зазначена у позовній заяві. Однак, конверт з копією ухвали від 25.01.2024 повернувся на адресу Суду без вручення адресату з відміткою підприємства поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до частини одинадцятої статті 126 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) у разі повернення поштового відправлення з повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Згідно із пунктом 4 частини шостої статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є день поставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до пункту 7 частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною першою статті 131 КАС України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Суд зауважує, що до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, а відповідно до частини другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain; заява №11681/85), Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Сторони у справі зобов`язані проявляти зацікавленість процесом її розгляду.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" (заява №3236/03) Європейський суд з прав людини зауважив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Інформації від позивача щодо іншої адреси, на яку слід направляти повідомлення щодо розгляду позову до Суду не надходило.

Окрім того, позивач не має зареєстрованого електронного кабінету у системі «Електронний суд».

Слід зазначити, що ініціювавши судовий розгляд справи, позивач, в першу чергу, має активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

На виконання частини 2 статті 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 затверджено «Правила надання послуг поштового зв`язку» (надалі - Правила).

Відповідно до пункту 2 Загальної частини Правил: рекомендоване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення, відстежується в системі оператора поштового зв`язку на шляху пересилання відправлення та вручається одержувачу з підтвердженням вручення.

Пунктом 104 Правил визначено, зокрема, що у разі неможливості вручення адресату (одержувачу) поштового відправлення, таке відправлення повертається відправнику; невручені одержувачам поштові відправлення, зберігаються об`єктом поштового зв`язку протягом строку, визначеного цими Правилами; після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені; невручені поштові відправлення, зберігаються об`єктом поштового зв`язку до закінчення строку, встановленого оператором поштового зв`язку, але не менше одного місяця.

Суд звертає увагу, що строк зберігання поштового відправлення терміном в один місяць дає можливість особі, яка звернулася із позовною заявою, вжити заходів для отримання такого відправлення та ознайомлення з ухвалою суду протягом цього строку.

З урахуванням наведеного, Суд зазначає, що вжив усі можливі заходи з використанням передбачених нормами КАС України процесуальних засобів щодо належного повідомлення позивача про відкриття провадження у цій справі.

У встановлений Судом строк, зазначений в ухвалі про відкриття провадження, відповідачем 16.02.2024 засобами поштового зв`язку на адресу Суду надіслано відзив на адміністративний позов. Відповідно до вимог частини четвертої статті 162 КАС України до відзиву додано докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, а також документи, що підтверджують надіслання відзиву і доданих до нього доказів позивачу на адресу, зазначену ОСОБА_1 у позовній заяві.

У відзиві на адміністративний позов відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на її звернення та зобов`язання надати письмову відповідь на звернення від 10.06.2023, оскільки відповідь на вказане звернення було надано листом від 26.06.2023 №22/040122-26 відповідно до вимог чинного законодавства. На підтвердження вказаної обставини до відзиву надав копію вказаного листа та докази його направлення ОСОБА_1 .

Позивач процесуальним правом на подачу відповіді на відзив не скористався.

Ухвалою Верховного Суду від 01.04.2024 закрито провадження у справі № 990/18/24 за позовом ОСОБА_1 до Президента України в частині позовних про визнання протиправною бездіяльності Президента України в період з 23.05.2023 по 18.07.2023 щодо непідписання у встановлений Конституцією України термін, а також, відповідно, вчасного неоприлюднення та неопублікування Закону України «Про внесення змін до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 03.05.2023 № 3096-IX.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи на обґрунтування позову та заперечень, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх обґрунтованість на підставі належних і допустимих доказів, Суд дійшов таких висновків.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового контролю у цій справі є перевірка бездіяльності Президента України щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на її звернення від 10.06.2023, надісланого позивачем на адресу Глави держави у порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян».

Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи, зокрема, щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Президента України.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Президента України визначено у статті 266 КАС України, згідно із пунктом 2 частини першої якої правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності дій чи бездіяльності Президента України.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Конституційний Суд України в Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту . Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити до органів державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовані Законом № 393/96-ВР (тут і далі також - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Закон № 393/96-ВР забезпечує громадянам України можливість для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Згідно із частиною першою статті 5 Закону № 393/96-ВР звернення громадян адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Частиною третьою статті 15 Закону № 393/96-ВР передбачено, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Абзацом першим статті 20 Закону № 393/96-ВР визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Системний аналіз наведених вище положень законодавства дає змогу дійти висновку, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, які зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Статтею 102 Конституції України визначено, що Президент України є главою держави і виступає від її імені, є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина.

Статтею 106 Конституції України визначені повноваження Президента України.

Вказаною нормою Конституції України не передбачено обов`язок Президента України особисто надавати відповіді на звернення громадян, які йому адресовані.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішеннях, зокрема, від 10.04.2003 у справі № 7-рп/2003, 07.04.2004 у справі № 9-рп/2004 та 16.05.2007 у справі № 1-рп/2007, повноваження Президента України визначаються виключно Конституцією України. Законодавчі акти не можуть покладати додаткових прав чи обов`язків на Президента України, крім тих, що передбачені Конституцією України.

Відповідно до пункту 28 частини першої статті 106 Конституції України для здійснення своїх повноважень Президент України створює у межах коштів, передбачених у Державному бюджеті України, консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи і служби.

Указом Президента України від 25.06.2019 № 436/2019 затверджено Положення про Офіс Президента України (далі - Положення № 436/2019, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із пунктами 1 і 3 Положення № 436/2019 Офіс Президента України є постійно діючим допоміжним органом, утвореним Президентом України відповідно до пункту 28 частини першої статті 106 Конституції України. Основними завданнями Офісу Президента України є організаційне, правове, консультативне, інформаційне, експертно-аналітичне та інше забезпечення здійснення Президентом України визначених Конституцією України повноважень.

Відповідно до підпункту 22 пункту 4 Положення № 436/2019 Офіс Президента України відповідно до покладених на нього завдань організовує прийом громадян, які звертаються до Президента України, розгляд звернень громадян, а також звернень органів місцевого самоврядування, політичних партій та громадських об`єднань (у тому числі професійних спілок), підприємств, установ, організацій, здійснює облік і аналіз таких звернень, на основі аналізу звернень розробляє та подає Президентові України пропозиції щодо розв`язання порушених у них проблем.

Пунктом 7 Положення № 436/2019 передбачено, що до складу Офісу Президента України входять: Керівник Офісу Президента України; заступники Керівника Офісу Президента України; Керівник Апарату Офісу Президента України; Перший помічник Президента України; радники Президента України; Прес-секретар Президента України; представники Президента України; уповноважені Президента України; Кабінет Президента України; Кабінет Керівника Офісу Президента України; служби, директорати; департаменти. Кабінет Президента України, Кабінет Керівника Офісу Президента України, служби, директорати та департаменти є самостійними структурними підрозділами Офісу.

Системний аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що Президент України здійснює лише ті повноваження, які йому визначені Конституцією України. При реалізації громадянами України свого права на участь в управлінні державними і громадськими справами в усіх передбачених законом формах - пропозиціях, заявах і скаргах, Президент України діє через свій допоміжний орган - Офіс Президента України.

Положенням частини третьої статті 5 Закону № 393/96-ВР визначено особливу форму колективного звернення громадян до Президента України - електронну петицію, яка розглядається в порядку, встановленому статтею 23-1 цього Закону за умови збору на її підтримку не менш як 25 000 підписів громадян протягом не більше трьох місяців з дня оприлюднення петиції. При цьому на Офіс покладено забезпечення розгляду електронної петиції, рішення ж про підтримку чи непідтримку петиції приймає Президент України особисто, після чого глава держави надає відповідь на електронну петицію, що підлягає оприлюдненню на офіційному вебсайті Президента України та надсилається у письмовому вигляді автору петиції.

Приписами частини третьої статті 5 та статті 23-1 Закону № 393/96-ВР визначено лише обов`язок Президента України особисто прийняти рішення за результатами розгляду електронної петиції як особливої форми колективного звернення громадян та надати відповідь на електронну петицію.

Враховуючи вищенаведені норми права, колегія суддів дійшла висновку про те, що ані Конституція України, ані Закон № 393/96-ВР не встановлюють обов`язок Президента України особисто розглядати індивідуальні звернення громадян України та повідомляти їх про результати розгляду таких звернень.

З огляду на викладене, твердження позивача про необхідність надання відповіді на її запит особисто відповідачем є необґрунтованими та відхиляються Судом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 9901/327/20.

Як уже було зазначено, пунктом 7 Положення передбачено, що до складу Офісу Президента України входять, зокрема, департаменти, які є самостійними структурними підрозділами Офісу, серед яких є Департамент з питань звернень громадян (далі - Департамент).

Наказом Керівника Апарату Офісу Президента України від 21.04.2020 № 11 затверджено Положення про Департамент з питань звернення громадян Офісу Президента України (далі - Положення про Департамент з питань звернення громадян).

Пунктом 3 Положення про Департамент з питань звернення громадян визначено, що основними завданнями Департаменту, зокрема, є: організація розгляду в установленому порядку звернень громадян до Президента України та Офісу Президента України (у тому числі електронних звернень та електронних петицій); здійснення обліку та аналізу звернень громадян до Президента України та Офісу Президента України, моніторингу розгляду таких звернень та вжиття заходів щодо розв`язання порушених у них питань.

Відповідно до пункту 5 Положення про Департамент з питань звернення громадян, Департамент відповідно до покладених на нього завдань: здійснює облік звернень громадян, адресованих Президентові України, Офісу Президента України; опрацьовує в установленому порядку та розглядає в межах своєї компетенції звернення громадян відповідно до законодавства, надсилає звернення за належністю для розгляду державними органами, органами місцевого самоврядування, громадськими об`єднаннями, підприємствами, установами; організаціями, засобами масової інформації, посадовими особами відповідно до їх компетенції; передає в установленому порядку звернення, в яких порушуються питання, вирішення яких належить до виключних повноважень Президента України, для організації їх розгляду структурними підрозділами Офісу Президента України; розглядає в установленому порядку звернення громадян, громадських об`єднань, центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб, а також запити на інформацію з питань, що належать до компетенції Департаменту; повідомляє громадян про результати опрацювання їх запитів на інформацію та звернень, у тому числі з питань, порушених під час особистого прийому посадовими особами Офісу Президента України;

Згідно із пунктом 8 Положення про Департамент з питань звернення громадян до складу Департаменту, зокрема, входить: управління з питань звернень громадян, що складається з відділу документального забезпечення; відділу інформаційно-аналітичної роботи; відділу опрацювання звернень громадян; відділу моніторингу організації роботи зі зверненнями громадян та відділ-приймальня Президента України.

Судом встановлено, що наказом Керівника Апарату Офісу Президента України від 12.01.2023 № 28-к на ОСОБА_5 покладено тимчасове виконання обов`язків завідувача відділу - приймальні Президента України управління з питань звернень громадян Департаменту з питань звернень громадян.

Також встановлено, що позивач звернувся до відповідача із зверненням від 10.06.2023, в якому зазначив, що Верховною Радою України 03.05.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 03.05.2023 № 3096-IX. Вказаний закон підписано Головою Верховної Ради України і направлено на підпис Президенту України 08.05.2023. Проте, станом на дату написання звернення (10.06.2023) закон не підписано Президентом України. У зв`язку із викладеним позивач просила повідомити їй, чим зумовлена бездіяльність Президента України щодо непідписання Закону України № 3096-IX, або повернення його з пропозиціями до Верховної Ради України для повторного розгляду.

Листом від 26.06.2023 № 22/040122-26 ОСОБА_5 - в.о. завідувача відділу-приймальні Президента України управління з питань звернень громадян Департаменту з питань звернення громадян надав ОСОБА_1 відповідь на її звернення від 10.06.2023.

За змістом цієї відповіді позивачу роз`яснено, що відповідно до статті 94 Конституції України закон підписує Голова Верховної Ради України і невідкладно направляє його Президентові України. Закон України «Про внесення змін до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо розширення підстав звільнення з військової служби деяких категорій громадян в період воєнного стану» 08.05.2023 прийнято Верховною Радою України та направлено на підпис Президенту України. Також проінформовано, що зазначений закон України станом на момент надання відповіді на звернення ОСОБА_1 перебуває в Офісі Президента України на опрацюванні.

Як вбачається із посадової інструкції завідувача відділу - приймальні Президента України управління з питань звернень громадян Департаменту з питань звернень громадян, затвердженої Керівником Апарату Офісу Президента України О. С.Дніпровим 03.03.2020, до основних посадових обов`язків завідувача відділу - приймальні Президента України управління з питань звернень громадян Департаменту з питань звернень громадян належить підписання листів-повідомлень про результати опрацювання відділом звернень громадян, листи-роз`яснення та відповіді громадянам щодо результатів розгляду їхніх звернень.

Відповідно до реєстру на кореспонденцію, надіслану Департаментом з питань звернення громадян №126П від 26.06.2023 вказаний лист-відповідь направлено ОСОБА_1 26.06.2023 на адресу: АДРЕСА_1 .

Отже, у контексті спірних правовідносин та встановлених Судом обставин цієї справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на звернення позивача від 10.06.2023 та зобов`язання Президента України невідкладно особисто надати відповідь на звернення, оскільки відповідь на звернення позивача надана уповноваженою на те особою в межах строку, визначеного Законом № 393/96-ВР та вказану відповідь направлено позивачеві на зазначену ним адресу.

З огляду на результат розгляду цієї справи розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статями 22, 139, 241-246, 255, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Президента України про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя В. М. Шарапа

Судді А. А. Єзеров

С. Г. Стеценко

Т. Г. Стрелець

Л. В. Тацій