Справа № 440/413/20
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 квітня 2024 року

м. Київ

справа №440/413/20

адміністративне провадження №К/990/28438/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів: Єресько Л.О., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження клопотання Міністерства юстиції України про передачу на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи № 440/413/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України та Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Міністерство), Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (надалі - ГТУЮ у Полтавській області), в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 23 грудня 2019 року № 4154/к «Про звільнення»;

- поновити на посаді заступника начальника ГТУЮ з питань державної реєстрації - начальника Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Полтавській області;

- стягнути з ГТУЮ у Полтавській області середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2023 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 23 грудня 2019 року № 4154/к «Про звільнення».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді рівнозначної категорії і кваліфікації в Північно-Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Суми) з 25 грудня 2019 року.

Стягнуто з Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 грудня 2019 року по 31 травня 2022 року в сумі 903 262,71 грн з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Міністерство звернулось із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Верховного Суду від 28 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

У касаційній скарзі представником Міністерства також заявлено клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Посилаючись на частину п`яту статті 346 та частину першу статті 347 КАС України, представник відповідача вказує на наявність виключної правової проблеми, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. На його думку, виключною правовою проблемою є недобросовісна поведінка з боку позивача, що полягає у неоднозначності її позиції: у справі, що розглядається, ОСОБА_1 наполягає на незаконності свого звільнення, а звертаючись до суду за стягненням вихідної допомоги (справа № 440/381/20) вже не заперечувала законність свого звільнення.

Дослідивши наведені у клопотанні доводи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

В окремих випадках, відповідно до частини п`ятої статті 346 КАС України, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Згідно з частиною першою статті 347 КАС України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Ураховуючи наведені норми, проаналізувавши матеріали касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що зазначені у клопотанні мотиви не є такими, що в розумінні наведених законодавчих приписів можуть слугувати підставою для передачі справи № 440/413/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Таким чином, клопотання Міністерства юстиції України про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 344, 345, 347, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про передачу справи № 440/413/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Судді М.В. Білак

Л.О. Єресько

Ж.М. Мельник-Томенко