Справа № 520/25423/23
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

02 квітня 2024 року № 520/25423/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Зоркіна Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп. НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.10.2018 по день фактичного розрахунку - 11.08.2023 включно;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.10.2018 по день фактичного розрахунку - 11.08.2023 включно, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби, які передували дню звільнення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виплатив при звільненні (позивача) з військової служби грошове забезпечення у повному обсязі. Про стягнення заборгованої суми позивач звернувся до суду з відповідними позовами. На виконання рішень суду відповідачем сплачено відповідні суми, проте не виплачено середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, у якому зазначив про відсутність підстав для стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України .

Дослідивши долучені до матеріалів справи документи, перевіривши оскаржувані дії/бездіяльність на відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що позивач проходив військову службу на посаді начальника відділення експлуатації аеродромів та інженерно-аеродромних засобів - заступника начальника інженерно-аеродромної служби тилу логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України (в/ч НОМЕР_2 ).

Згідно з посвідченням від 08.09.2017 позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 01.10.2018 №188 (по стройовій частині) позивача, звільненого з військової служби в запас наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 07.09.2018 №492, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо проведення розрахунків по виплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2018 рік.

Листом від 08.05.2020 №350/118/1406/ПС Військова частина НОМЕР_2 відмовила у здійсненні виплати вказаної компенсації.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.09.2020 у справі 120/3264/20а визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_4 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2018 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_4 та Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2018 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби.

На виконання рішення суду від 23.11.2020 у справі 120/3264/2а в/ч НОМЕР_2 виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій у розмірі 15924,61 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.09.2020 у справі 120/3263/20а визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_5 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 03.10.2018 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 03.10.2018 року.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.09.2020 у справі 120/3263/20а позивачу виплачено індексацію у розмірі 4435,66 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 у справі 520/16524/21 визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін січень 2016 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, з врахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині вимог позов залишено без задоволення.

На виконання рішення суду від 21.12.2021 у справі 520/16524/21 в/ч НОМЕР_2 виплачено індексацію у сумі 77935,19 грн.

У серпні 2023 позивач звернувся до в/ч НОМЕР_2 із заявою про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2018 по 11.08.2023.

На час звернення до суду відповідь за вказаною заявою не отримано.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Так, відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 2 ст. 117 КЗпП України встановлено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ положення статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції: у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Нова редакція ст. 117 КЗпП України набрала чинності з 19.07.2022.

Так, за усталеною практикою застосування положень ст. 117 КЗпП України в редакції, яка діяла до 19.07.2022, при вирішенні спорів щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Такий підхід в частині необхідності застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності при визначенні суми розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, запроваджено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26.06.2019 та від 26.02.2020 у справах № 761/9584/15-ц та № 821/1083/17, та застосовано Верховним Судом у постанові від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17, висновки яких враховано судом першої інстанції при вирішенні даного спору, та сформований з урахуванням того, що редакція ст. 117 КЗпП України не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

У той же час, відповідно до ст. 117 КЗпП України, у чинній редакції, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

При цьому, за висновками Верховного Суду, викладеними зокрема у постановах від 29.02.2024 у справі № 460/42448/22, від 22.02.2024 у справі № 560/831/23, від 15.02.2024 у справі №420/11416/23, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22, у разі коли спірний період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні одночасно охоплюється дією редакцій ст. 117 КЗпП України, як до змін, внесених Законом № 2352-ІХ та і після їх внесення, то за такого правового врегулювання спірний період варто умовно поділяти на 2 частини: до набрання змінами чинності 19.07.2022 і після цього.

Із матеріалів справи встановлено, що при звільненні позивача 03.10.2018 відповідачем не виплачено у повному обсязі індексацію грошового забезпечення у належному розмірі та компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки

Спірні суми фактично виплачені у повному розмірі 11.08.2023.

Таким чином, враховуючи дату звільнення позивача зі служби та дату проведення остаточного розрахунку, положення ст. 117 КЗпП України, кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 1219 днів, з яких до 19.07.2022 924 днів.

Отже, у даній справі період з 03.10.2018 до 19.07.2022 (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ) регулюється редакцією ст. 117 КЗпП України, яка не передбачала обмеження строком виплати у шість місяців, та можливості у разі наявності переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати із застосуванням принципу співмірності зменшувати таку виплату.

Період з 19.07.2022 по 11.08.2023 регулюється чинною редакцією ст. 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100), який застосовується до правовідносин щодо обчислення середньої заробітної плати у визначених ним випадках, зокрема в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати (підпункт "л" пункту 1 Порядку №100).

Згідно з пунктом 2 Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Як вказано у пункті 8 Порядку №100 можливість проведення обрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи із кількості саме календарних, а не робочих днів, має бути прямо передбачена законодавством. Таким законодавством у даному випадку є Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (який набрав чинності 20.07.2018) (далі - Порядок №260).

Тобто Порядок №260 є спеціальним у спірних правовідносинах в частині особливостей обчислення грошового забезпечення військовослужбовців.

З урахуванням викладеного, Порядком №100 врегульовані загальні засади алгоритму обчислення середньоденного заробітку та середньої заробітної плати (пункти 2,8), тоді як Порядком №260 встановлено особливості обчислення грошового забезпечення для військовослужбовців. Таким чином, суд дійшов висновку, що необхідно застосовувати відповідні алгоритми, передбачені Порядком №100, залежно від кожного окремого випадку з обов`язковим врахуванням спеціального правового регулювання порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, визначеного Порядком №260.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 25.11.2020 у справі №160/2867/19.

Наведений у довідці відповідача розмір середньоденного грошового забезпечення позивача становить 283,97 грн.

Сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу, з урахуванням статті 117 КЗпП України до 19.07.2022 становить: 283,97 грн (середньоденна заробітна плата позивача) *924 день (кількість днів затримки розрахунку) = 262388,28 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначила, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця (пункт 81); суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (пункт 89).

У підпункті 94.5 пункту 94 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.

Згідно інформації, отриманої із офіційного сайту Національного банку України (https://bank.gov.ua/ua/statistic/sector-financial/data-sector-financial), середній розмір процентних ставок по кредитам у національній валюті у річному обчисленні у 2018 році складав 19,1 %, у 2019 році 19,8%, у 2020 році -14,1 %, у 2021-13,3 %, а в 2022 році - 18,5 %.

Відтак розмір процентних ставок по кредитам у національній валюті у місячному обчисленні за спірний період невиплати позивачу індексації, з урахуванням статті 117 КЗпП України (в редакції, що діє станом на дату вирішення спору), буде становити 1,59 % (19,1%/12 місяців у році) за місяць затримки розрахунку при звільненні у 2018 році; 1,65 % (19,8%/12 місяців у році) за місяць затримки розрахунку при звільненні у 2019 році; 1,18 % (14,1%/12 місяців у році) за місяць затримки розрахунку при звільненні у 2020 році; 1,11 (13,3%/12 місяців у році) за місяць затримки розрахунку при звільненні у 2021 році; 1,54% (18,5%/12 місяців у році) за місяць затримки розрахунку при звільненні у 2022 році.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у розмірі 4646,10 грн (визначено як добуток поступового множення суми виплачених сум 98295,46 грн на середній розмір процентної ставки по кредиту у місячному обчисленні (за період затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 03.10.2018 року по 19.07.2022 року: ((98295,46 грн х 1,59%) : 3 місяці 2018року) + (98295,46 грн х1,65%) +(98295,46 грн х1,18%)+ (98295,46 грн х1,11%)+(98295,46 грн х1,54%):6 місяців 2022 року)).

Відповідно сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу, з урахуванням статті 117 КЗпП України з 19.07.2022 становить: 283,97 грн (середньоденна заробітна плата позивача) *181 день (кількість днів затримки розрахунку) = 51398,57 грн.

Відповідно, загальна сума дорівнює 56044,67 грн.

Як наслідок, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд на підставі приписів статей 2, 9 КАС України, вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні та нарахувати і виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.10.2018 по день фактичного розрахунку - 10.08.2023 середнє грошове забезпечення за несвоєчасну виплату при звільненні у розмірі 56044,67 грн.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обстанини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.257-263, 293,295,297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частковою

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.10.2018 по день фактичного розрахунку - 10.08.2023 включно.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.10.2018 по день фактичного розрахунку - 10.08.2023 включно у розмірі 56044 (п`ятдесят шість тисяч сорок чотири) грн 67 коп.

В іншій частині вимог позов залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження

Суддя Зоркіна Ю.В.