Справа № 120/1287/24
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 квітня 2024 р. Справа № 120/1287/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - Головне управління ПФУ у Вінницькій області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідач 2) із позовом, в якому просила:

- визнати протиправним рішення №50 від 24.01.2024 р. про відмову у призначенні пенсії як державному службовцю по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу", на підставі даних довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 18.01.2024 року № 0200-0602-8/6620 та № 0200-0602-8/6613 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) , а також про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", в розмірі 60% від заробітку, зазначеного в даних довідках, в редакції, чинній на момент призначення з урахуванням п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 року "Про державну службу;

- зобов`язати призначити та виплачувати пенсію як державному службовцю по інвалідності з 18.01.2024 року відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ, на підставі даних довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 18.01.2024 року за № 0200-0602-8/6620 та № 0200-0602-8/6613 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) , а також про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", в розмірі 60% від заробітку, зазначеного в даних довідках, в редакції, чинній на момент призначення з урахуванням п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 року "Про державну службу, без обмеження максимальним розміром;

- зобов`язати нарахувати та виплатити недоплачену суму пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу» з 18.01.2024 р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначила, що звернулась із заявою до відповідача 1 про призначення пенсії державного службовця як інваліду II групи, на виконання вимог статті 37 Закону України "Про державну службу" та статті 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення", із включенням в розрахунок всіх складових до суми заробітної плати, які відображені в наданих ним довідках. Однак відповідач відмовив в переведенні на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу", вказуючи що такий вид пенсії не передбачений.

Ухвалою від 19.02.2024 р. відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження в письмовому провадженні.

15.03.2024 р. представником відповідача 1 подано відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову з підстав, що з 01.05.2016 р. особи втратили право на призначення пенсії по інвалідності на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" .

З аналогічних підстав просив відмовити в задоволенні позову представник відповідача 2, про що зазначив у поданому відзиві, що надійшов на адресу суду 12.03.2023 р.

Ухвалою від 21.03.2024 р. витребувано додаткові докази.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК серія ААГ № 362425, виданої 24.05.2023 року.

18.05.2020 року позивачку звільнено з посади начальника відділу з питань виплати пенсії №4.

18.01.2024 року позивачка звернулась до відповідача 1 із заявою щодо призначення/перерахунку пенсії державного службовця, як інваліду ІІ групи, на виконання вимог ст. 37 Закону України "Про державну службу".

За екстротериторіальністю заяву передано на розгляд до ГУ ПФУ в Полтавській області.

За наслідком розгляду поданої заяви Головним управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення №50 від 24.01.2024 р., яким відмовлено у перерахунку пенсії , оскільки такий вид пенсії не передбачений чинним законодавством.

Не погоджуючись із цим рішенням, позивачка звернулась до суду із позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Обґрунтовуючи свою позицію позивачка зазначає, що право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII, пов`язане лише з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця, визначеним п. 10, 12 Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу". Жодних додаткових умов для призначення такої пенсії у п. 10, 12 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII не встановлено.

За приписами ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до п. 2 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII з 01.05.2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" (далі - Закон № 3723-XII), крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч. 10 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч. 12 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Так, судом установлено, що трудовий стаж позивачки на державній службі становить 21 рік 02 місяці 03 днів, що підтверджується заявою про виконання рішення суду від 25.03.2024 р. та формою РС право.

Більш того, згідно форми РС право станом на 01.05.2016 р. стаж державної служби позивачки становить понад 20 років.

Також ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК №362425 від 24.05.2023 р.

Відтак, враховуючи, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 20 років та перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді віднесеній до посад державних службовців, суд дійшов висновку, що вона має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому наявні правові підстави для переведення позивачки з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.02.2019 року у зразковій справі № 822/524/18 (Пз/9901/23/18).

Суд вказує, що ЄСПЛ у п. 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З огляду на проаналізовані норми законодавства й ураховуючи наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення державних службовців, а також з метою реалізації положень ст. 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, суд дійшов висновку , що слід визнати протиправним і скасувати рішення №50 від 24.01.2024 р.

Оскільки рішення про відмову в переведенні позивачки на пенсію є протиправним та підлягає скасуванню, як наслідок, підлягає задоволенню похідна вимога про зобов`язання Головне управління ПФУ у Вінницькій області призначити пенсію як державному службовцю по інвалідності з 18.01.2024 року відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ, на підставі поданих довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 18.01.2024 року № 0200-0602-8/6620 та № 0200-0602-8/6613 в розмірі 60% від заробітку, зазначеного в цих довідках.

При цьому, щодо вимог про нарахування та виплату недоплаченої суми пенсії з 18.01.2024 р., то достатнім та ефективним способом захисту прав позивачки є зобов`язання виплатити пенсію з 18.04.2024 р. Відтак, в частині нарахування та виплати недоплаченої суми пенсії з 18.01.2024 р. позов задоволенню не підлягає.

Одночасно, надаючи оцінку вимозі "призначити без обмеження максимального розміру", то суд підстав для її задоволення не вбачає, виходячи з наступного.

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин, а не можливіть їх порушення у майбутньому.

Отже, вимога про зобов`язання " призначити без обмеження максимального розміру", є передчасною (заявленою на майбутнє) адже відповідний перерахунок/призначення пенсії не здійснено, а отже розмір пенсії не визначено, відтак, спір в цій частині фактично не існує.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Разом з тим, відповідно до статті 5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору, відтак такий не сплачувався, а отже не підлягає стягненню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №50 від 24.01.2024 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію як державному службовцю по інвалідності з 18.01.2024 року відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ, на підставі даних довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 18.01.2024 року за № 0200-0602-8/6620 та довідки № 0200-0602-8/6613 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) , а також про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", в розмірі 60% від заробітку, зазначеного в даних довідках, в редакції, чинній на момент призначення з урахуванням п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 року "Про державну службу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 ).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул.Зодчих, 22, м. Вінниця, ).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Гоголя, 34, ).

Повний текст судового рішення сформовано: 02.04.2024 р.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна