Справа № 460/1443/24
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2024-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2024 року м. Рівне №460/1443/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач-2) в якому просила суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 №63 від 16.01.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

зобов`язати відповідача-1 призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 10 січня 2024 року, зарахувавши до стажу роботи періоди: з 07.09.1983 по 25.01.1986, з 20.08.1986 по 23.05.1990, з 24.03.1990 по 13.04.1990, з 1990 по 1999 рік та з 29.05.2003 по 24.11.2003.

За змістом позовної заяви, позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, по 10.01.2024 звернулась до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням відповідача-1 №63 від 16.01.2024 позивачу відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності у неї мінімального страхового стажу не менше 30 років, необхідного для призначення пенсії за віком. До страхового стажу не зараховано період роботи з 07.09.1983 по 25.01.1986, з 20.08.1986 по 23.05.1990, з 24.03.1990 по 13.04.1990, оскільки відсутня печатка підприємства, а саме колгоспу. Також не зараховано період роботи з 1990 року по 199 рік, оскільки в архівній довідці не повністю зазначено дані позивача ( ОСОБА_1 ), хоча записи за вказані періоди є у трудовій книжці.

Позивач, вважаючи оскаржене рішення відповідача-2 протиправним і таким, що суперечить вимога чинного законодавства, звернулася до суду із позовною заявою.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 14.02.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.

Заяви, клопотання учасників справи.

Відповідачі подали суду відзиви на позовну заяву, тотожні за змістом один одному, в якому заперечили проти задоволення позовних вимог. Вказали, що мінімальний страховий стаж для призначення позивачу пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи, за наявності страхового стажу, зокрема з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 - не менше 30 років.

Під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії до її загального страхового стажу не зараховано: періоди роботи згідно з трудовою книжкою Серія НОМЕР_1 , оскільки відсутня печатка підприємства, яке заповнювало трудову книжку (за періоди роботи у колгоспі з 07.09.1983 по 25.01.1986, з 20.08.1986 по 23.05.1990, з 24.03.1990 по 13.04.1990 - необхідно надати довідки про відпрацьовані трудодні та довідки про перейменування колгоспу; періоди роботи з 1990 року по 1999 рік згідно з довідкою від 06.05.2015 №03-01/247, яка видана Архівним відділом Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області, оскільки у довідці ПІБ заявниці зазначено не в повному обсязі ( ОСОБА_1 ), довідка потребує перевірки; з 29.05.2003 по 24.11.2003, періоди отримання матеріальної допомоги, оскільки частиною 1 статті 31 Закону України «Про зайнятість населення» було передбачено виплату матеріальної допомоги по безробіттю за умови, що середньомісячний сукупний дохід на члена сім`ї не перевищує встановленого законодавством неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Період одержання такої допомоги не зараховується до страхового стажу як до 01.01.2004 та і після 01.01.2004.

З таких підстав, як вважають Пенсійні органи, у позивача відсутнє право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Відповідно до вимог статті 263 КАС України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60 річного віку 10.01.2024 звернулася до відповідача-1 із заявою про призначення на пенсії за віком.

Рішенням відповідача-2 від 16.01.2024 №63 (визначеного для розгляду документів за принципом екстериторіальності) позивачу було відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного мінімального страхового стажу 30 років. Зазначено, що загальний страховий стаж складає 19 років 3 місяці, а за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно з трудовою книжкою Серія НОМЕР_1 , оскільки відсутня печатка підприємства, яке заповнювало трудову книжку (за періоди роботи у колгоспі з 07.09.1983 по 25.01.1986, з 20.08.1986 по 23.05.1990, з 24.03.1990 по 13.04.1990 необхідно надати довідки про відпрацьовані трудодні та довідки про перейменування колгоспів; періоди роботи з 1990 по 1999 роки згідно довідки від 06.04.2015 №03-01/247, яка видана Архівним відділом Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області, оскільки у довідці ПІБ заявниці зазначено не в повному обсязі ( ОСОБА_1 ), довідка потребує перевірки; з 29.05.2003 по 24.11.2003 періоди отримання матеріальної допомоги, оскільки частиною 1 статті 31 Закону України «Про зайнятість населення» було передбачено виплату матеріальної допомоги по безробіттю за умови, що середньомісячний сукупний дохід на члена сім`ї не перевищує встановленого законодавством неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Період одержання такої допомоги не зараховується до страхового стажу як до 01.01.2004 та і після 01.01.2004.

Вважаючи протиправним рішення відповідача-2 від 16.01.2024 №16, позивач звернулася до суду із позовною заявою про його скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Згідно зі статтею 44 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Станом на дату виникнення спірних правовідносин 10.01.2024 позивач досягнув 60 річного віку та жодного із видів пенсії не отримував.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Позивач вважає, що у зв`язку з наявністю у неї страхового стажу понад 30 років, вона має право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 річного віку з дня звернення із заявою про призначення пенсії 10.01.2024.

Матеріалами справи підтверджується, що обчислений відповідачами загальний страховий стаж позивача склав 19 років 3 місяці.

Перевіряючи правомірність поведінки відповідачів, суд враховує наступне.

Згідно із ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про період роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про період роботи.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 Серія НОМЕР_1 , дата заповнення 25.01.1986:

1. Запис №1 від 07.09.1983 - прийнята в члени колгоспу 40 років жовтня Нововоронцовського району Херсонської області (протокол №18 від 07.09.1983);

2. Запис №2 від 25.01.1986 - звільнена з членів колгоспу по власному бажанню відповідно до поданої заяви (протокол №2 від 22.01.1986);

3. Запис №3 від 20.08.1986 - прийнята в члени колгоспу ордена леліна «Грузія» Генічеського району Херсонської області (протокол №5 від 27.02.1987);

4. Запис №4 від 23.05.1990 - виключена із членів колгоспу «Грузія» у зв`язку з переводом в колгосп «Дружба» Генічеського району (протокол №5 від 05.04.1990);

5. Запис №5 від 24.03.1990 - прийнята в члени колгоспу «Дружба» Генічеського району Херсонської області (протокол №1 від 23.03.1990);

6. Запис №6 від 13.04.1990 - виключений з членів колгоспу за власним бажанням відповідно до поданої заяви (наказ №2 від 14.04.1990);

7. Запис №8 від 01.07.1990 - прийнята в члени колгоспу КСГП «Весна» різноробочою (рішення пр. від 02.07.1990, протокол №7);

8. Запис №9 від 09.02.2000 - звільнена з роботи в КСП «Весна» у зв`зяку з реорганізацією господарства (наказ №1 від 09.02.2000).

Як вважають відповідачі, на першій сторінці трудової книжки позивача відсутня печатка підприємства, яке її заповнювало вперше, а окрім того позивачем не надано пенсійним органам довідок про фактично відпрацьовані дні (трудодні), що слугує підставою для не зарахування зазначених вище періодів трудової діяльності до страхового стажу.

Оцінюючи вказані доводи відповідачів суд враховує, що згідно з пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 р. №162 (далі - Інструкція №162, що була чинна станом на дату внесення запису про прийняття позивача на роботу 21.01.1992), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1. Інструкції №162).

Згідно з абзацами першим, другим, четвертим пункту 2.2. Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу. Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначні). Записи виконуються акуратно, кульковою ручкою , або пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів (п.2.3 Інструкції №162).

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнялася трудова книжка (пункт 2.11 Інструкції №162).

Аналогічні положення міститься, у нормативно-правовому акті, що діє на цей час, а саме у пункті 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58), в якому зазначено, що: «Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка».

Таким чином, вимоги щодо проставлення на титульному аркуші трудової книжки працівника відбитку печатки підприємства, на якому вперше заповнялася трудова книжка дійсно були передбачені Інструкціями.

Проте, суд зауважує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

При цьому, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Вказане узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 (справа №687/975/17), від 23.04.2019 (справа №593/1452/16-а), від 30 вересня 2021 року (справа №300/860/17).

Із аналізу змісту записів трудової книжки позивача Серія НОМЕР_1 вбачається, що відомості про прийняття позивача на роботу та про звільнення з роботи за період з 07.09.1983 по 09.02.2000 відображають «порядковий номер запису», «дату прийняття і звільнення позивача з роботи», «відомості про прийняття на конкретну посаду та підставу звільнення», «номера і дати наказів про прийняття і звільнення з роботи», «печатка організації», яка відповідні записи вчинила та підпис посадової особи на записі про звільнення.

Таким чином, суд вважає, що спірні на думку Пенсійних органів періоди роботи з 07.09.1983 по 09.02.2000 із відповідними записами про прийняття позивача на роботу та про її звільнення з роботи містить достатньо інформації про те куди саме позивача було призначено на посаду, її посада та чіткий період роботи. При цьому, відсутність відтиску печатки підприємства, яке заповнювало таку трудову книжку вперше, жодним чином не може ставити під сумнів достовірності інших записів про роботу у спірний період, які підтверджені належним чином.

Отож, усі в сукупності записи трудової книжки дають підстави встановити як організацію, в які працювала позивач, так і період її роботи, чого, як встановив суд, для відповідачів було більш ніж достатньо аби зарахувати їх до загального страхового стажу ОСОБА_1 .

Окрім цього, розцінюючи доводи позивача щодо не надання уточнюючих довідок про фактично відпрацьовані трудодні (людинодні) в колективних сільськогосподарських підприємствах, як підставу для відмови у зарахування цих періодів роботи до страхового стажу, суд враховує, що згідно з п.1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 (далі - Основні положення №310) трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Пункт 2 Основних положень №310 регламентує, що трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Згідно абз. 2 п. 2 Основних положень №310 трудові книжки колгоспників раніше встановленого взірця обміну на нові не підлягають.

Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печатки (п.6 Основних положень №310).

Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (п.13 Основних положень №310).

Із аналізу змісту трудової книжки колгоспника Серія НОМЕР_1 вбачається, що позивач в період з 1983 по 1999 роки працювала, відпрацьовувала мінімум трудоднів, отримувала заробітну плату такі записи скріплені печатками та підписами уповноважених посадових осіб.

У постанові від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки та видачі довідок.

Згідно з нормами п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Водночас, відповідачами не надано доказів здійснення своїх повноважень щодо отримання додаткових документів чи допомоги позивачу в їх отриманні, які були б достатніми для підтвердження або ж спростування факту роботи у спірний період із 1983 по 1999 рік.

При цьому, зі змісту трудової книжки позивач вбачається, що колективні сільськогосподарські підприємства в якому я працювала позивач у спірний період розміщені на території Херсонської області, де ведуться активні бойові дії, надати додаткові запитувані відповідачами документи позивач не має змоги.

Таким чином, доводи відповідачів щодо відсутності печатки підприємства, яке заповнювало трудову книжку, на титульному аркуші цієї трудової книжки та довідки про відпрацьовані дні, не є достатніми підставами для відмови позивачу у зарахуванні спірного періоду роботи до загального страхового стажу, що підтверджене належними і допустимими доказами.

Зважаючи на це, суд вважає протиправною поведінку відповідача-2 щодо не зарахування до загального страхового стажу періодів роботи позивача в колективних сільськогосподарських підприємствах з з 07.09.1983 по 25.01.1986, з 20.08.1986 по 23.05.1990, з 24.03.1990 по 13.04.1990, з 01.07.1990 по 09.02.2000.

Окрім цього, оцінюючи правомірність дій відповідачів щодо відмови у зарахуванні до загального страхового стажу позивача періоди отримання нею матеріальної допомоги по безробіттю з 29.05.2003 по 24.11.2003, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до записів трудової книжки позивача Серія НОМЕР_4 №№ НОМЕР_2 , позивачу з 29.05.2003 по 24.11.2003 виплачувалась матеріальна допомога по безробіттю відповідно до п. 1 ст. 28 Закону України «Про страхування та на випадок безробіттю».

Відповідно до пункту 1 статті 31 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 №803-XII (чинного на час отримання позивачем матеріальної допомоги) безробітні після закінчення строку виплати допомоги по безробіттю можуть одержувати протягом 180 календарних днів матеріальну допомогу по безробіттю у розмірі до 75 процентів встановленої законодавством мінімальної заробітної плати за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує встановленого законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно з підпунктом «з» пункту 1 статті 30 Закону України «Про зайнятість населення» виплата допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю припиняється у разі закінчення строку їх виплати.

Приписами пункту «ж» частини 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні: включення періоду перепідготовки та навчання нових професій, участі в оплачуваних громадських роботах, одержання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю до загального трудового стажу, а також до безперервного трудового стажу.

Так, пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 №1533-III (далі - Закон №1533-III), страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає страхуванню на випадок безробіття та за який сплачено страхові внески (нею, роботодавцем).

Статтею 21 вказаного Закону передбачено, що страховий стаж обчислюється як сума періодів, протягом яких особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та сплачувала страхові внески особисто або через рахунки роботодавця та роботодавцем.

Період, протягом якого застрахована особа була звільнена відповідно до цього Закону від сплати страхових внесків або отримувала виплати за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, крім пенсій усіх видів, включається до страхового стажу.

До страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності цим Законом.

Згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ, до стажу роботи, що дає право на пенсію зараховується, зокрема, періоди одержання допомоги по безробіттю.

Зі змісту наведених норм, зокрема пункту «ж» частини 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 №803-XII (чинного на час отримання позивачем матеріальної допомоги), слідує, що на момент отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю правові норми передбачали зарахування періоду отримання такої допомоги до загального трудового стажу, а тому, неврахування до страхового стажу позивача періодів з 29.05.2003 по 24.11.2003 є протиправним.

Зважаючи на встановлені судом в ході розгляду справи обставини, оскаржене позивачем рішення відповідача-2 про відмову в призначенні пенсії за віком від 16.01.2024 №63 є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, оцінюючи обґрунтованість доводів позивача щодо наявності підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити позивачу пенсію за віком, суд враховує, що статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії, а відтак вимога позивача про зобов`язання відповідача призначити пенсію не підлягає задоволенню.

Вказана позиція відповідає висновкам Верховного Суду у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо обрання іншого способу захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, а саме шляхом зобов`язання Пенсійного повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення їй пенсії за віком з 10.01.2024, зарахувавши до загального страхового стажу періоди: з 07.09.1983 по 25.01.1986, з 20.08.1986 по 23.05.1990, з 24.03.1990 по 13.04.1990, з 01.07.1990 по 09.02.2000 та з 29.05.2003 по 24.11.2003, з врахуванням висновків суду.

Суд зазначає, що згідно з підпунктом 1 пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2 (далі - Положення №28-2), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058, Пенсійний фонд України є органом який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсію та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання пов`язані з веденням обліку пенсійних активів осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законами України і статутом Пенсійного фонду України.

Інструкцією користувача реалізації механізму розподілу та опрацювань звернень за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів від 21 грудня 2020 року внесені зміни в програмне забезпечення підсистеми призначення та виплати пенсії на базі електронної пенсійної справи в частині централізації призначення пенсії. Пенсійним фондом України впроваджено новий механізм розподілу та опрацювання звернень щодо призначення/перерахунку пенсій за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» (далі - Постанова №25-1), зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 за №339/35961, передбачено опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера.

Відповідно пункту 4.2 розділу IV Постанови №25-1, після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Заяву про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання та перебування на обліку, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, яке прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії за принципом екстериторіальності.

Відтак, на переконання суду відсутні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути подану заяву про призначення пенсії, якого за принципом екстериторіальності, не було визначено належним органом для прийняття такого рішення.

Зважаючи на це, суд вважає за необхідне зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, рішення якого від 16.01.2024 №63 визнано протиправним та скасовано, повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 10.01.2024.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Суд присуджує на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 139 КАС України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №63 від 16.01.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення їй пенсії за віком з 10.01.2024, зарахувавши до загального страхового стажу періоди: з 07.09.1983 по 25.01.1986, з 20.08.1986 по 23.05.1990, з 24.03.1990 по 13.04.1990, з 01.07.1990 по 09.02.2000 та з 29.05.2003 по 24.11.2003, з врахуванням висновків суду зазначених у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605,60 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 03 квітня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83,м. Одеса,Одеська обл.,65012, ЄДРПОУ/РНОКПП 20987385)

Суддя Д.П. Зозуля