Справа № 160/1006/24
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2024 рокуСправа №160/1006/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не надання відповіді на заяву про надання ОСОБА_1 відстрочки від мобілізації на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та довідки за встановленою формою про надання відстрочки від призову за мобілізацією на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 надати ОСОБА_1 , відстрочку від призову за мобілізацією на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», який здійснює постійний догляд за хворою матір`ю та довідку за встановленою формою про надання відстрочки від призову за мобілізацією на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним і його представником до ІНФОРМАЦІЯ_4 неодноразово були подані заяви і адвокатський запит про надання відстрочки від призову разом з документами, що підтверджують обставини, які є законною підставою для отримання відстрочки і виключають призов на військову службу під час мобілізації, проте ні заяви, ні адвокатський запит розглянуті не були.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі №160/1006/24 та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст. 257, ч.1 ст. 260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
За ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
12.01.2024 від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву.
Відповідач вважає, що позовна заява не може бути задоволена з наступних підстав.
Заява про надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації була подана його адвокатом і була розглянута відповідно до ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У відповіді було зазначено, що для належного оформлення відстрочки від призову під час мобілізації військовозобов`язаний має прибути особисто до РТЦК та СП.
Адвокатський запит не передбачає будь-яких дій щодо оформлення будь-яких документів в інтересах клієнта.
Позивач в порушення п. 1 абз.8 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які встановлені в Додатку №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1484, особисто не звертався до відповідача із заявою і документами, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Крім того, відповідач звертає увагу на те, що чинним законодавством України не передбачено довідки про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
На виконання ухвали суду 26.01.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшли довідка про склад сім`ї ОСОБА_2 від 23.01.2024 і довідка про склад сім`ї ОСОБА_1 від 25.01.2024.
29.01.2024 через систему «Електронний суд» позивачем для долучення до матеріалів справи надано довідку №479 від 26.01.2024 про отримання допомоги.
30.01.2024 від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи оригіналів довідок про склад сім`ї ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та клопотання про долучення до справи оригіналу довідки про отримання допомоги.
Через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив позивача.
Позивач зазначає, що ним 27.10.2023 особисто було подано до відповідача заяву про надання відстрочки проте працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовились приймати дану заяву і додані документи на підтвердження обставин, що надають право позивачу на відстрочку. 27.10.2023 заяву про надання відстрочки за особистим підписом Дубровіна з доданими до неї документами було направлено поштою, проте заява повернулась з відміткою відділення поштового зв`язку про відмову від отримання.
Позивач вважає, що відповідачем неправильно трактується норма п. 1 абз.8 Правил військового обліку «особисто повідомляти». Така норма на переконання відповідача не означає повідомляти під час особистого прийому. Закон України «Про звернення громадян» не забороняє подавати письмові заяви про відстрочку, а оскільки договором про надання правової допомоги адвокат має право підпису за свого клієнта ОСОБА_1 і такі заяви мали бути прийняті від позивача.
Заява про надання відстрочки була подана також 30.10.2023 і 15.12.2023, проте відповіді надані не були.
Від ІНФОРМАЦІЯ_5 пояснення на позовну заяву у встановлений судом строк не надійшли.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив наступне.
Позивач ОСОБА_1 зазначає, що його мати ОСОБА_2 ( підтверджується копією Свідоцтва про народження № НОМЕР_1 від 01.11.2000) за висновком лікарсько-консультативної комісії №806 від 04.10.2023 має порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.
27.10.2023 представником позивача на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 була направлена заява про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Представник позивача, посилаючись на абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» просила надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на весь час дії воєнного стану до його офіційного закінчення, та видати відповідну довідку.
До заяви були додані наступні копії документів: договір про надання правової допомоги від 01.09.2023, паспорт ОСОБА_1 , паспорт ОСОБА_2 , свідоцтво про народження ОСОБА_1 , повідомлення про призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійні основі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі» та ст. 13 Закону України «Про соціальні послуги» від 20.10.2023 №3626, висновок лікарсько-консультативної комісії №806 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 04.10.2023, довідка про склад зареєстрованих осіб №40 від 27.10.2023.
Заява була повернута з відміткою поштового відділення «адресат відмовився».
Представником позивача екземпляр заяви від 27.10.2023 був також наданий безпосередньо до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Отримання заяви 30.10.2023 підтверджується відміткою представника ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 .
У відповідь на заяву листом №4/7438 від 10.11.2023 ІНФОРМАЦІЯ_8 повідомлено, що для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» військовозобов`язаний ОСОБА_1 повинен в особистому порядку прибути до ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Представником позивача 15.11.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_1 було подано повторну заяву про надання відстрочки від призову і адвокатський запит, які 15.11.2023 були прийняті с-нт ОСОБА_4 , що підтверджується його підписом на заяві і адвокатському запиті.
За результатами розгляду адвокатського запиту відповідачем листом від 20.11.2023 повідомлено, що на заяву про надання відстрочки була надана відповідь від 10.11.2023 за вих №4/7438, яка направлена засобами поштового зв`язку.
В листі повторно зазначено, що для належного оформлення відстрочки від призову за мобілізацією військовозобов`язаний має особисто прибути до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних з військово-обліковим документом та відповідним документами, які підтверджують наявність у військовозобов`язаного права на відстрочку за мобілізацією.
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилась у не розгляді його заяв про надання відстрочки, у зв`язку з чим за захистом своїх прав і інтересів звернувся до суду з позовом.
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово був продовжений і діє станом на час розгляду справи.
Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41,44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Згідно ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII (Закон №389-VIII ) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-ХІІ (Закон №2232-XII).
Відповідно до частин 1, 3 ст.1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частинами 1, 2 ст. 2 Закону №2232-ХІІ визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Пунктом 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 передбачено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.
У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.
За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Законом, який встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів, є Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 р. №3543-XII (Закон 3543-XII).
Відповідно до ч. 1 Закону 3543-XII, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
За ч. 5 ст. 22 Закону №3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до п. 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно пп. 8 п. 1Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Отже, військовозобов`язані повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних та надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до п. 19 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.
Згідно з п. 4 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів громадяни, які ухиляються від військового обліку, навчальних (перевірочних) або спеціальних зборів, від призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, несуть кримінальну відповідальність.
Таким чином, порушення військовозобов`язаними вимог правил військового обліку має наслідком настання відповідальності згідно із законом.
Тобто, порушення позивачем вимог правил військового обліку може мати наслідком настання відповідальності, однак це не може бути підставою для не розгляду по суті його заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до п. 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема:
ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;
оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам;
розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.
В силу п. 12 згаданого Положення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.
Статтею 23 вказаного Закону визначено питання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду (абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-XIІ).
Відповідно до абз. 17 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-XIІ особи з інвалідністю, а також особи, зазначені в абзацах четвертому - дванадцятому частини першої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання.
З урахуванням зазначеного, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення питання щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, після отримання від позивача заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та документів на підтвердження цього права, повинен був прийняти рішення за наслідком розгляду цієї заяви за наявності підстав, оскільки відстрочка передбачає її письмове оформлення.
Водночас, суд враховує, що виходячи з аналізу нормативно - правових актів якими регулюються спірні правовідносини щодо прийняття/проходження військової служби, військовий облік, військовий обов`язок і військову службу, мобілізаційну підготовку та мобілізацію встановлено, що особливість ведення військового обліку виражається, серед іншого, в тому, що переважна більшість заходів, які проводяться, стосуються особисто призовника, військовозобов`язаного чи резервіста і не передбачають можливості його участі дистанційно чи через адвоката.
Відтак, надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу, під час мобілізації, можливе тільки за особистою участю військовозобов`язаного, в даному випадку позивача. Іншими словами, проходження публічної служби, а так само призов на службу чи відстрочка не може відбуватись дистанційно.
У даному випадку позивачем не надано доказів особистого звернення до відповідача щодо надання відстрочки від призову, а також відмови відповідача у наданні такої відстрочки.
Суд враховує, що заяв щодо надання відстрочки від призову під час мобілізації за підписом самого ОСОБА_1 до відповідача не надходило.
Також, суд звертає увагу на тому, що матеріали даної справи містять адвокатський запит адвоката Солодовника О.А. стосовно надання інформації про причини ненадання відстрочки від призову за мобілізацією ОСОБА_1 , що, на думку суду, також свідчить про відсутність особистого звернення ОСОБА_1 .
Суд дійшов висновку, що позивачем не дотримано порядок отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, встановлений чинним законодавством.
При цьому суд не може перебирати на себе функцію органу військового управління, що забезпечує виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, та приймати рішення про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації замість такого органу, поза встановленою процедурою, оскільки це не відноситься до завдань адміністративного судочинства, а тому позовні вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачу відстрочку від проходження військової служби під час мобілізації не підлягають задоволенню.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Оскільки у позовних вимогах відмовлено, суд не здійснює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст.139, 243-246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона