Справа № 300/8917/23
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2024 р. справа № 300/8917/23

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Біньковської Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до командира Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до командира Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Військова частина НОМЕР_2 , відповідно до змісту якого просить: визнати протиправними дії Командира Військової частини НОМЕР_1 щодо не видання наказу про звільнення за сімейними обставинами; зобов`язати Командира Військової частини НОМЕР_1 видати наказ про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, як особи, в якої перебуває на утриманні троє дітей.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 01.11.2023 подав на ім`я командира Військової частини НОМЕР_2 рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, відповідно до вимог відповідно до вимог абз. 12 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки в нього на утриманні перебуває троє дітей. На підтвердження вказаної обставини до рапорту було долучено свідоцтва про народження дітей та посвідчення батька багатодітної сім`ї. Однак, відповіддю тимчасово виконуючого обов`язки командира Військової частини НОМЕР_1 позивача було проінформовано про те, що ОСОБА_1 не підлягає звільненню з тих підстав, що в нього тільки одна дитина перебуває на утриманні, оскільки інші діти народжені від шлюбу не з позивачем. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Військова частина НОМЕР_1 скористалася правом подання відзиву на позов. Зазначає, що з наданих позивачем документів слідує, що позивач є батьком лише однієї дитини - ОСОБА_2 , а щодо інших дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , то їх рідним батьком є ОСОБА_5 . Згідно рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12.09.2023 по справі №338/1006/23 позивач є усиновлювачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Доказів, які б вказували на злісне ухилення ОСОБА_5 від сплати аліментів, матеріали справи не містять. Доданими позивачем до рапорту документами не спростовується виконання біологічним батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_4 свого обов`язку щодо утримання своїх дітей. Також додані до рапорту документи не містять жодних даних щодо місця роботи або ж роду занять позивача, що виконувалась ним до його призову на військову службу та щодо розміру отриманих ним доходів, що не дозволяє встановити, чи дійсно позивач мав фактичну можливість надавати матеріальну допомогу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тобто утримувати їх. Оскільки позивачем до рапорту не додавалась довідка про склад сім`ї, то неможливо встановити, що позивач проживає однією сім`єю з ОСОБА_6 та її дітьми, та останні не мають також діда, баби, повнолітніх братів та сестер, здатних їх утримувати. Стверджує, що посвідчення багатодітної родини серії НОМЕР_3 не є належним доказом факту перебування та на утриманні позивача трьох неповнолітніх дітей. оскільки для отримання статусу багатодітної сім`ї необхідно здійснювати виховання трьох і більше дітей, а не їх утримання. Також зазначає, що будь-яких інших доказів, які б свідчили про перебування на утриманні позивача трьох чи більше неповнолітніх дітей, зокрема судового рішення про встановлення факту перебування неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на утриманні позивача матеріали рапорту не містили, а тому у відповідача не було підстав для звільнення позивача з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.26).

Третя особа правом подання пояснення не скористалася.

Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.

Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.

01.11.2023 ОСОБА_1 звернувся із рапортом до командира Військової частини НОМЕР_2 , про звільнення на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через такі сімейні обставини: на утриманні ОСОБА_1 перебуває троє неповнолітніх дітей. До вказаного рапорту долучено: заяву ОСОБА_6 , копії посвідчення батьків багатодітної сім`ї, свідоцтв про народження дітей, свідоцтва про одруження, паспорта ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та рішення суду в справі №338/1006/23 (а.с.48).

Зі змісту аркушу бесіди від 01.11.2023 слідує, що ОСОБА_1 не бажає проходити військову службу в резерві та бажає звільнитися за сімейними обставинами.

Командиром Військової частини НОМЕР_2 прийнято подання щодо звільнення старшого солдата ОСОБА_1 з військової служби в запас на підставі частини пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини - у зв`язку із наявністю у військовослужбовця на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років) (а.с.42).

Листом від 11.11.2023 №02/01/1402 Військова частина НОМЕР_2 надіслала до Військової частини НОМЕР_1 для розгляду рапорт військовослужбовця - старшого солдата ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби. До вказаного листа було додано додатки на 21 аркуші (а.с.45).

В листі від 12.11.2023 за №6391 Військова частина НОМЕР_1 повідомила Військову частину НОМЕР_2 про те, що старший солдат ОСОБА_1 на утриманні у шлюбі має одну дитину ОСОБА_2 . Інші діти, які народжені у позашлюбних відносинах: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , є дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . До подання не надано будь-яких доказів підтвердження тієї обставини, що батьком неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є ОСОБА_1 . Вказано, що підстав для звільнення старшого солдата ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами немає (а.с.47).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі також - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

За змістом частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно частини 2 статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до частини 6 статті 2 Закону №2232-ХІІ до видів військової служби належить, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан. На час розгляду цієї справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Так, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються з військової служби під час воєнного стану, зокрема, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

У відповідності до частини 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (надалі - Положення №1153/2008) встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно із абзацом 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170 (надалі також - Інструкція №170) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема, відповідно до п. 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами, зокрема: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану, зокрема, на підставах, визначених підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед яких така обставина як перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_2 .

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 01.02.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 01.02.2023 (а.с.57).

У вказаному шлюбі 25.07.2023 народилася ОСОБА_2 (а.с.56).

За змістом свідоцтва про народження від 18.05.2015 серії НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 . У графі «батьки» зазначено: батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_6 . В свідоцтві про народження від 24.11.2017 серії НОМЕР_6 вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 . У графі «батьки» зазначено: батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_6 (а.с.54-55).

В нотаріально засвідчених заявах від 22.08.2023 і 04.09.2023, адресованих командиру Військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_6 підтверджує, що ОСОБА_1 проживає разом із нею однією сім`єю та виховує і утримує трьох неповнолітніх дітей, одна з яких народжена в шлюбі із ОСОБА_1 , а двоє інших дітей народжені ОСОБА_6 як одинокою матір`ю. Аліментів на утримання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від їхнього біологічного батька не отримує. Аліментів на утримання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . ОСОБА_6 не отримувала, не отримує, місце перебування їх біологічного батька невідоме (а.с.51, 50).

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12.09.2023 в цивільній справі №338/1006/23, яке набрало законної сили 16.10.2023, ОСОБА_1 оголошено усиновлювачем неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.67).

01.01.2023 позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_2 із рапортом, в якому просив клопотати перед вищим командуванням про його звільнення із військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку із перебуванням на його утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Підставою для незатвердження і повернення подання від 01.11.2023 №02/01/1402 із клопотанням про звільнення з військової служби старшого солдата ОСОБА_1 за сімейними обставинами Військовою частиною НОМЕР_1 , згідно листа від 12.11.2023 №9391 стало те, що старший солдат ОСОБА_1 на утриманні у шлюбі має одну дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Інші діти, які народжені у позашлюбних відносинах: ОСОБА_4 , 2017 року народження, ОСОБА_3 , 2015 року народження є дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України (надалі також - СК України) сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Загальний порядок здійснення сімейних прав та виконання сімейних обов`язків закріплено у статтях 14, 15 СК України.

Статтею 141 СК України, передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Стаття 180 СК України, визначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Стаття 232 СК України визначає правові наслідки усиновлення.

Так, згідно частин 1, 3, 4 - 5 вказаної статті з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. При усиновленні дитини однією особою ці права та обов`язки можуть бути збережені за бажанням матері, якщо усиновлювачем є чоловік, або за бажанням батька, якщо усиновлювачем є жінка.

З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

Статтею 141 СК України, передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За приписами частини 1 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Отже, з викладеного слідує, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків. Законодавець безальтернативно наголошує на тому, що батько зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей навіть в тому випадку, коли не проживає разом з ними. Форми такого утримання можуть різнитись. Тобто, законодавець надає право сторонам сімейних правовідносин диспозитивно вирішити питання про форму утримання дитини одним із батьків, який проживає окремо. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини.

Як зазначено судом вище, рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12.09.2023 в цивільній справі №338/1006/23, яке набрало законної сили 16.10.2023, ОСОБА_1 оголошено усиновлювачем двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Отже, усиновлення позивачем неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надало йому права і наклало на нього обов`язки щодо цих дітей у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини.

При розгляді цивільної справи №338/1006/23 Богородчанський районний суд Івано-Франківської встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали у фактичних шлюбних стосунках з грудня 2020 року, а зареєстрували шлюб 01 лютого 2023 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №166. Дружина заявника має дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Заявник встановив з дітьми дружини психологічний контакт та дружні стосунки, діти ставляться до нього як до батька. ОСОБА_1 з дружиною та дітьми проживають в будинку з усіма зручностями, заявник бажає та спроможний оточити дітей дружини батьківською любов`ю, турботою та ласкою, створив для них гармонійні умови життя, забезпечив необхідний рівень розвитку та освіти. Відповідно до висновку Івано-Франківської районної державної адміністрації Івано-Франківської області - Івано-Франківської районної військової адміністрації від 07 липня 2023 року № 289/01-47/085 усиновлення заявником ОСОБА_1 дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано доцільним і таким, що відповідатиме інтересам дітей (а.с.67).

В силу приписів частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 є батьком неповнолітньої доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , усиновлювачем двох неповнолітніх дітей своєї дружини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а отже, вони перебувають на його утриманні.

Оскільки позивач є багатодітним батьком та має на утриманні трьох дітей віком до 18 років, наявні підстави для його звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Щодо покликання відповідача на постанову Верховного Суду від 14 грудня 2023 року в справі №160/11228/23 суд зазначає, що висновок суду у цій справі сформований за інших фактичних обставин. Так, висновок Верховного Суду стосується позивача, який є вітчимом для неповнолітніх дітей дружини. Натомість, в цій справі позивач є усиновлювачем двох неповнолітніх дітей своєї дружини. Відтак, покликання Військової частини НОМЕР_1 на зазначену постанову є помилковими.

Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Наслідком подання та розгляду рапорта військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорта. Матеріали справи підтверджено, що за наслідками розгляду рапорта позивача відповідачем відмовлено у задоволенні рапорта. Судом встановлено, що така відмова є протиправною.

Підсумовуючи наведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, відтак, позов слід задовольнити.

Стосовно прохання позивача встановити судовий контроль за виконанням рішення, суд зазначає наступне.

Зі змісту частин 1 та 2 статті 382 КАС України слідує, що суд наділений повноваженням встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, який здійснюється судом шляхом зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним повноваженням суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Проаналізувавши наведені норми права та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність об`єктивних підстав для встановлення судового контролю за виконанням цього рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду, так як судом не встановлено обставин відмови зі сторони відповідача у добровільному виконанні судового рішення, чи зволікання у його виконанні, після набрання ним законної сили. Відтак, суд не вбачає необхідності у встановленні судового контрою на цій стадії судового провадження.

У зв`язку із тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", а доказів понесення ним будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову командира Військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років.

Зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 ),

відповідач 1 - Військова частина НОМЕР_1 (код НОМЕР_8 , АДРЕСА_2 ),

відповідач 2 - командир Військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_8 , АДРЕСА_2 ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_2 (код НОМЕР_9 , АДРЕСА_3 ).

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.