Справа № 564/371/24
Суддя: Грипіч Л. А.
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/371/24

Рядок статзвіту № 140

11 березня 2024 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Грипіч Л. А.

з участю секретаря Вознюк Ю.В.

за участі учасників справи:

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Остапенко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору поліцейський взводу №2 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції Шиверда Лілія Леонідівна

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - поліцейський взводу №2 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції Шиверда Лілія Леонідівна.

Позовні вимоги мотивує тим, що 20.01.2024 поліцейським взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Рівненській області ДПП капралом поліції ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №486789 зі змісту якої вбачається, що 20.01.2024, о 17:24 год, на автодорозі Городище-Рівне-Старокостянтинів, поблизу населеного пункту Лісопіль, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Suzuki Grand Vitara», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи особою, яка позбавлена права керувати транспортними засобами на підставі постанови №570/5338/23 від 26.10.2023 Рівненського районного суду Рівненської області, чим порушив ст.15 ЗУ «Про дорожній рух», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП.

Вказує, що як військовослужбовець, 18.09.2023 прибув у розташування військової частини у Київську область із службового відрядження і командування надало йому дозвіл поїхати додому у м.Костопіль на п`ять днів у відпустку.

Проїжджаючи на службовому автомобілі через блокпост у Рівненській області його автомобіль зупинили працівники поліції. Після зупинки між ним та працівником поліції відбулась суперечка, під час якої йому безпідставно було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, від якого позивач відмовився. Після цього працівники поліції склали відносно позивача якісь документи, які позивач підписав не читаючи та не отримуючи їх копії, а тому їх зміст йому не відомий. Посвідчення водія у позивача не вилучали.

26.09.2023 позивач вибув у службове відрядження до ОТУ «Лиман» ОСУВ «Хортиця» для виконання поставлених завдань військової служби і як з`ясувалось, а пізніше дізнався, що відносно нього 26.10.2023 Рівненським міським судом Рівненської області винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, хоча жодного повідомлення про виклик до суду позивач не отримував і зі слів батьків також дізнався, що жодних поштових повідомлень позивачу не надходило, а тому позивач не був обізнаний про те, що його позбавлено права керування транспортними засобами.

Просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №486789 від 20.01.2024, а провадження у справі закрити.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 02.02.2024 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов відповідно до вимог ст.162, 175 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідачем, Управлінням патрульної поліції в Рівненській області, подано відзив на позов, у якому останній вказав, що дійсно 20 січня 2024 року о 17 год. 24 хв. на автодорозі Городище-Рівне-Старокостянтинів, 124 км, поблизу населеного пункту Лісопіль, позивач керував транспортним засобом «SUZUKI GRAND VITARA» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , перебуваючи особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами на підставі постанови Рівненського районного суду Рівненської області від 26.10.2023 по справі №570/5338/23, чим порушив ст.15 Закону України «Про дорожній рух» і тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 126 КУпАП.

Вказує, шо факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджується витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал національної поліції України» та фото-відеоматеріалами з місця події. Крім того, постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру судових рішень , де зазначено, що рішення набрало законної сили 07.11.2023 та було направлено Рівненським районним судом Рівненської області на виконання управлінню патрульної поліції в Рівненській області, що підтверджується витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал національної поліції України». Проте, всупереч накладеному адміністративному стягненню позбавленню права керування транспортними засобами на один рік, позивач 20.01.2024 керував транспортним засобом.

Також вказує, що позивач не заперечує сам факт керування транспортним засобом, будучи особою, яка позбавлена права керування, а лише в позовній заяві схиляється до того, що вчинив правопорушення будучи не ознайомлений з постановою Рівненського районного суду Рівненської області. Проте, як вбачається з Рішення суду по справі №570/5338/23 «..позивач в судове засідання не з`явився, хоча про місце і час розгляду матеріалів був повідомлений своєчасно та належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надійшло», а тому наведені позивачем пояснення в позові не є обґрунтованими для скасування оскаржуваної постанови, так як, ніяким чином не заперечують юридичного факту позбавлення позивача права керування транспортним засобом, що встановлене рішенням суду, що вступило в законну силу та було направлено судом на виконання у встановленому законом порядку.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Остапенко Володимир Сергійович, в судовому засіданні позов підтримали з підстав наведених у ньому та пояснили, що позивач дійсно не знав про існування рішення суду про позбавлення його права керування, оскільки буквально за кілька днів після ситуації із зупинкою на блокпосту поїхав на передову, де перебував тривалий час і не знав про розгляд справи. Просили позов задоволити.

Відповідач Головне управління національної поліції України в Рівненській області, не забезпечив явку повноважного представника в судове засідання, про дату і час судового засідання повідомлялось вчасно та належним чином, у поданому відзиві просив проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача та відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановив таке.

Так судом встановлено, що 20.01.2024 поліцейським взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Рівненській області ДПП капралом поліції Шиверда Лілією Леонідівною винесено відносно позивача Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №486789 за змістом якої: 20.01.2024, о 17:24 год, на автодорозі Городище-Рівне-Старокостянтинів, поблизу с.Лісопіль, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Suzuki Grand Vitara», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи особою, яка позбавлена права керувати транспортними засобами на підставі постанови №570/5338/23 від 26.10.2023 Рівненського районного суду Рівненської області.

Зі змісту роздрукованої з Єдиного державного реєстру судових рішень постанови Рівненського районного суду Рівненської області від 26.10.2023 у справі №570/5338/23 вбачається, що 20 вересня 2023 року о 15 год. 30 хв. в с.В.Житин на блокпості №16 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем Suzuki, реєстраційний номер НОМЕР_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest 6810 та проведення такого огляду в медичному закладі водій відмовився.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

При цьому суд враховує, що наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 22.09.2023 №285/ДСК вбачається, що молодший сержант ОСОБА_1 вважається таким, що прибув із службового відрядження, а наказом від 26.09.2023 №289/ДСК останній вважається таким, що вибув у службове відрядження до ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСУВ «Хортиця», підстава посвідчення про відрядження від 25.09.2023 №6228.

Суд враховує, що згідно диспозиції ч.4 ст.126 КУпАП адміністративну відповідальність передбачено за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім тягаря обов`язку, передбаченого загальними правилами обов`язку доказування в адміністративній справі, на відповідача суб`єкта владних повноважень покладається додатковий тягар доказування, передбачений принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі й презумпцією винуватості суб`єкта владних повноважень (ст.ст.9, 77 КАС України).

Невиконання стороною припису про обов`язок доказування в адміністративній справі (ч.1 ст.77 КАС України) і якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, має наслідком те, що адміністративний суд вирішує справу на підставі наявних доказів (ч.5 ст.77 КАС України).

В обґрунтування оскаржуваної постанови, інспектор поліції зазначав, що позивача було позбавлено права керування постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 26.10.2023 у справі №570/5338/23.

Разом з тим суд вказує, що таким доказом, у даному випадку, може бути лише завірена у встановленому законом порядку копія постанови суду, яка набрала законної сили, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності щодо позбавлення останнього права керування транспортними засобами.

Відповідне судове рішення має відповідати вимогам Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом ДСА від 20.08.2019 р. №814, наказами Державної судової адміністрації від 24.12.2019 р. №1196, від 03.06.2020 №248, в якій вказано, що копія судового рішення, виготовлена апаратом суду, засвідчується відповідальною особою апарату суду та печаткою суду із зазначенням дати. Копії судових рішень, що набрали законної сили або підлягають негайному виконанню, повинні бути прошиті, пронумеровані, засвідчені та скріплені відповідною печаткою суду.

Судом встановлено, що судове рішення, яке б свідчило про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП або за іншою статтею КУпАП, яка передбачає позбавлення права керування транспортними засобами, у матеріалах справи відсутнє та відповідачем не надано для підтвердження обставин, які були викладені в оскаржуваній постанові від 20.01.2024 серії БАД №486789.

При цьому суд не приймає до уваги долучену відповідачем роздруківку постанови суду від 26.10.20323 у справі №570/5338/23, оскільки остання є знеособленою і покладення такої постанови в обґрунтування рішення призвело б до ухвалення судом рішення на припущеннях.

Крім того, суд позбавлений можливості самостійно, без участі сторін спору, збирати докази, в обґрунтування чи спростування позовних вимог, доводів сторін.

До основних засад (принципів) адміністративного судочинства віднесено, зокрема, верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі (частина третя статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено порядок оцінки доказів в адміністративних справах.

Відповідно до частин першої та другої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина третя статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина четверта статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 75 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За змістом частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Між тим, суд зазначає, що позивачем було надано суду докази, які підтверджують його позицію щодо того, що станом на день винесення оскаржуваної постанови (20.01.2024 року) йому не було відомо про наявність будь-якого судового рішення щодо позбавлення його права керування транспортними засобами.

За наведених умов, в діях позивача ОСОБА_1 неможливо встановити одну з обов`язкових складових адміністративного правопорушення умисел і суд дійшов висновку, що позивач не вчиняв та не міг вчинити умисно адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП, оскільки він не знав та в жоден спосіб не був повідомлений про можливу наявність відносно нього будь-якого судового рішення щодо притягнення до адміністративної відповідальності та позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відсутність доказів не може слугувати підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З огляду на правову позицію Верховного Суду у справі №357/10134/17 (постанова від 23.10.2019 року) вказані вище обставини є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови, яка винесена за відсутності будь-яких належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №338/855/17, адміністративне провадження №К/9901/18195/18 від 26.04.2018 вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

До того ж такий доказ має бути обов`язково вказаний у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення зафіксоване як в автоматичному режимі так і не в автоматичному режимі.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17.

Отже, сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17.

Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна правова позиція, викладена у Постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 05.03.2020 у справі №607/7987/17.

За змістом ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, суд дійшов переконливого висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вказане вище, витрати понесені позивачем під час розгляду справи, а саме судовий збір сплачений за подання позовної заяви, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до ч.1, 2, 3, 5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано Договір доручення №150 про надання професійної правничої допомоги та представництва від 22.01.2024, Акт приймання-передачі послуг по наданню професійної правничої допомоги від 29.01.2024 на суму 3150 грн та квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки №68441254 від 29.01.2024 на суму 3150 грн, які у своїй сукупності є підставою для стягнення витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, враховуючи розмір таких витрат із складністю справи та наданих адвокатом послуг, враховуючи час, витрачений адвокатом на надання послуг і обсяг наданих адвокатом послуг, значення справи для сторони, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягнення витрати на професійну правничу допомогу 2000 грн, який буде цілком співмірним з урахуванням вимог ч.5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.123, 139, 241-246, 250, 251, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору поліцейський взводу №2 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції Шиверда Лілія Леонідівна - задовольнити.

Скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №486789 винесену 20 січня 2024 року поліцейським взводу №2 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції капралом поліції ОСОБА_2 .

Провадження у адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладання на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн. - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень Управління патрульної поліції в Рівненській області на користь позивача ОСОБА_1 витрати пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 615,60 грн. та 2000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів (ст.286 КАС) з дня його проголошення.

Повне рішення складено 16 березня 2024 року.

СуддяЛ. А. Грипіч