Справа № 440/14885/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2024 р. Справа № 440/14885/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2023, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, м. Полтава, повний текст складено 08.11.23 у справі №440/14885/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій просив суд першої інстанції:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області стосовно відмови у призначенні пенсії за вислугу років громадянину України ОСОБА_1 , яка зазначена в листі Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23 серпня 2023 року за вихідним номером 18340-18093/Л-02/8-1600/23;

- зобов`язати вчинити певні дії, а саме зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пільгову пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 01 січня 2023 року, виходячи з вислуги років - 26 (двадцять шість) років, 02 (два) місяці, 03 (три) дні;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь громадянина України ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він проходив службу в Державній кримінально - виконавчій службі України в період з 15.08.2002 року по 31.12.2022 року. Вислуга років станом на 31.12.2022 року становила: у календарному обчисленні 20 років 04 місяці 16 днів; у пільговому обчисленні 26 років 02 місяці 03 дні. Вказував на протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області стосовно відмови у призначенні йому пенсії за вислугу років, яка зазначена в листі Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23 серпня 2023 року за вихідним номером 18340-18093/Л-02/8-1600/23.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.10.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/14885/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу (за підписом його представника), в якій просив суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року скасувати й ухвалити нове судове рішення у формі постанови, яким визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області стосовно відмови у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , яка зазначена у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23 серпня 2023 року за вихідним номером 18340-18093/ Л-02/8-1600/23 та зобов`язати вчинити певні дії, а саме зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пільгову пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 01 січня 2023 року, виходячи з вислуги років - 26 (двадцять шість) років, 02 (два) місяці, 03 (три) дні. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 (нуль) копійок. Просить про розгляд справи без участі сторони позивача за наявними матеріалами адміністративної справи.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення, Полтавський окружний адміністративний суд допустив неправильне застосування норм матеріального права, і за таких умов таке рішення підлягає скасуванню повністю. Зазначає, що слід врахувати правову позицію Верховного Суду в складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладену у постановах від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18 та від 21 жовтня 2021 року у справі № 620/940/19, зокрема про те, що для призначення пенсій за вислугу років за Законом України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ, календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до постанови від 17 липня 1992 року №393. Вказує, що зважаючи на те, що на момент звільнення ОСОБА_1 з Державної кримінально-виконавчої служби, його вислуга років в пільговому обчисленні становила 26 (двадцять шість) років, 02 (два) місяці, 03 (три) дні, тому останній мав право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до положень пункту «а» статті 12 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ та постанови від 17 липня 1992 року №393. З огляду на викладене вважає, що слід дійти до логічного висновку, що відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років за умовами, що визначені пунктом «а» ст.12 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області діяло не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та Законом України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ. Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, яке зазначене у листі від 23 серпня 2023 року за вихідним номером /Л-02/8-1600/23, стосовно відмови у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , є протиправним та підлягає скасуванню. Вважає, що Полтавським окружним адміністративним судом ухвалено рішення без правильного застосування норм матеріального права й за таких умов, підлягає скасуванню повністю.

Відповідач у даній справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України.

На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що відповідно до витягу з наказу директора Державної станови "Центр пробації" від 26.12.2022 №730/к позивача звільнено зі служби в поліції за п.5 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" та п.2 ч.1 ст.77 (через хворобу) Закону України "Про Національну поліцію" з 31.12.2022. Вислуга на день звільнення в календарному обчисленні становить 20 років 04 місяці 16 днів, у пільговому обчисленні служби - 26 років 02 місяці 03 дні.

Пенсійним посвідченням від 08.06.2023 серії НОМЕР_1 підтверджується, що позивачу призначена пенсія з інвалідності 3 групи за інвалідність армії.

10.08.2023 позивач звертався до пенсійного органу із заявою щодо призначення та перерахування йому пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Листом від 23.08.2023 відповідач повідомив, що згідно документів, наявних в матеріалах пенсійної справи, календарна вислуга років складає 20 років 04 місяці 16 днів станом на 31.12.2022. Враховуючи вище викладене, підстави для призначення пенсії за вислугу років згідно пункту "а" статті 12 Закону відсутні.

Позивач, вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області стосовно відмови у призначенні пенсії за вислугу років громадянину України ОСОБА_1 , яка зазначена в листі Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23 серпня 2023 року за вихідним номером 18340-18093/Л-02/8-1600/23, звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є необґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ст.308 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення для набуття права на призначення пенсії визначені Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року №2262-XII (далі по тексту - Закон №2262-ХІІ).

Приписами ст.1 Закону України №2262-XII встановлено, що особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до статті 2 Закону України №2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Процедуру звернення особи заявою про призначення пенсії та порядок її розгляду визначено у ст.48 Закону України №2262-XII.

Так, заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику роз`яснюється, які документи він повинен надати додатково. При наданні ним цих документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою, зазначені в частині першій цієї статті.

Особа, яка звернулася за призначенням пенсії, пред`являє паспорт або інший документ, що засвідчує особу.

Згідно зі ст.49 Закону України №2262-XII пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України.

Документи про призначення пенсії розглядає орган Пенсійного фонду України і не пізніше ніж у 10-денний строк з дня їх надходження приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії.

Документом, який підтверджує призначення пенсії, є пенсійне посвідчення, що видається органом Пенсійного фонду України.

Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причини орган Пенсійного фонду України видає (надсилає) заявникові не пізніше ніж протягом 5 днів після прийняття відповідного рішення.

З огляду на те, що спірні відносини виникли щодо реалізованого позивачем наміру змінити вид пенсії з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, відповідно до ч.3 ст.45 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі по тексту - Закон України №1058-ІV) переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно з ч.4 ст.45 Закон України №1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Колегія суддів враховує, що позивач звертався до пенсійного органу з заявою від 10.08.2023 про призначення та перерахунок пенсії відповідно до п. "а" ст.12 Закону України №2262-XII, отримуючи з 01.01.2023 пенсію по інвалідності відповідно до п. "б" ст.21 Закону України №2262-XII.

Відповідно до п. "б" ст.1-2 Закону України №2262-XII право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби).

Пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), згідно з п."а" ст.12 Закону України №2262-ХІІ незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач проходив службу в Державній кримінально - виконавчій службі України в період з 15.08.2002 року по 31.12.2022 року. Вислуга років, станом на 31.12.2022 року становила: у календарному обчисленні 20 років 04 місяці 16 днів; у пільговому обчисленні 26 років 02 місяці 03 дні (а.с.22-23).

Пенсійним посвідченням від 08.06.2023 серії НОМЕР_1 підтверджується, що позивачу призначена пенсія з інвалідності 3 групи за інвалідність армії (а.с.11).

Враховуючи те, що ОСОБА_1 було звільнено зі служби з 31.12.2022, для призначення йому пенсії за вислугу років його календарна вислуга на день звільнення мала становити 25 календарні роки і більше.

Колегія суддів зазначає, що Закон України №2262-XII чітко вказує саме на календарне, а не пільгове обчислення вислуги для призначення пенсії, без виключення.

Оскільки вислуга років позивача, станом на 31.12.2022 року, становила у календарному обчисленні 20 років 04 місяці 16 днів вона є недостатньою для призначення пенсії згідно п."а" ст.12 Закону України №2262-ХІІ.

Водночас, як вже зазначалося вище, вислуга років позивача, станом на 31.12.2022 року, становила у пільговому обчисленні 26 років 02 місяці 03 дні.

Частиною 1 статті 17 Закону України №2262-ХІІ закріплено перелік періодів, які підлягають включенню до вислуги років особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «з» статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно з частиною 4 статті 17 Закону України №2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Статтею 17-1 Закону України №2262-ХІІ визначено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби 31.12.2022) було врегульовано порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб (далі по тексту - Порядок №393).

Пунктом 2-1 Порядку №393 визначено, що для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Отже, обчислення календарної вислуги років проводиться із врахуванням пунктів 1,2 Порядку №393, якими визначено, які саме види служби зараховуються до вислуги років для призначення пенсії.

Абзацом першим пункту 3 Порядку №393 (в попередній редакції) було визначено, що: «До вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах:…».

16.02.2022 було прийнято постанову Кабінету Міністрів України №119 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393», яка набрала чинності 19 лютого 2022 року, якою абзац 1 пункту 3 Порядку №393 викладено в наступній редакції: «До вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах».

Таким чином, з огляду на наведену вище норму вислуга років у пільговому обчисленні враховується при призначенні розміру пенсії.

Окрім того, Порядок №393 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №119 від 16 лютого 2022 року) доповнено пунктом 2-1, згідно з яким для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови. У вказаних пунктах відсутні приписи про зарахування пільгової вислуги років для визначення права особи на призначення пенсії.

Відтак, з огляду на наведене вище, для призначення пенсії за вислугу років за Законом України №2262-ХІІ календарна вислуга років могла бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393 саме в редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України №119 від 16 лютого 2022 року.

В даному випадку у спірних правовідносинах для отримання права на призначення пенсії відповідно до положень Закону №2262-ХІІ обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років.

Законом №2262-ХІІ чітко визначені умови призначення пенсій за вислугу років, та зазначено, що пенсія за вислугу років призначається незалежно від віку, якщо особа звільнена зі служби у період з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вислуга років ОСОБА_1 , (на день звільнення зі служби 31.12.2022), яка складає у календарному обчисленні 20 років 04 місяці 16 днів, не дає правових підстав для виникнення права у останнього на призначення йому пенсії за п. «а» ст.12 Закону України №2262-ХІІ, приписи якої встановлюють мінімальну календарну вислугу 25 років. При цьому, з урахуванням наведеного вище, періоди служби позивача на пільгових умовах, до календарної вислуги для призначення пенсії зараховуватись не можуть.

Верховний Суд у постанові від 21.11.2018 у справі №700/668/16-а зазначив, що суб`єкт владних повноважень під час розгляду питання, пов`язаного з реалізацією особою свого права, зокрема, права на соціальний захист, зобов`язаний застосовувати той закон або інший нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення відповідних правовідносин між особою та державою, в особі її уповноважених органів.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а, від 14.04.2021 у справі №480/4241/18, від 21.10.2021 у справі 620/940/19, оскільки останні сформовані на підставі іншого правового регулювання, а саме з урахуванням положень попередньої редакції Порядку №393, які були чинні до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України №119 від 16 лютого 2022 року.

З огляду на наведені вище висновки суду, доводи апеляційної скарги про те, що, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років за умовами, що визначені пунктом «а» ст.12 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області діяло не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та Законом України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, яке зазначене у листі від 23 серпня 2023 року за вихідним номером /Л-02/8-1600/23, стосовно відмови у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , є протиправним та підлягає скасуванню, є необґрунтованими.

Таким чином, підсумовуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку щодо необґрунтованості та безпідставності заявлених позивачем вимог у даній справі до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, а відтак правильності висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Наведені вище висновки також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 31.08.2023 у справі №200/4951/22, від 15.09.2023 у справі №380/10714/22, від 18.10.2023 у справі 360/17/23.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем не було доведено обставин на яких ґрунтуються його вимоги.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, було доведено (доказано) правомірність власних дій, що є предметом оскарження у даній справі.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

З огляду на приписи ст.139 КАС України, відсутні правові підстави для розподілу судових витрат.

Оскільки дана справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 у справі №440/14885/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський