Справа № 120/11675/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 р. Справа № 120/11675/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну за позовом Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі,

УСТАНОВИВ:

31.07.2023 поштою до суду надійшла позовна заява Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба (далі Університет або позивач) до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 або відповідач) про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, в сумі 861904,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що в період з 17.08.2017 до 11.11.2021 ОСОБА_1 проходив навчання та військову службу в Університеті на посаді курсанта. Після розірвання контракту та відрахування з Університету у відповідача виникло зобов`язання щодо відшкодування витрат на його утримання під час навчання в сумі 861904,79 грн. Однак станом на дату подання адміністративного позову відповідні витрати відповідачем добровільно не відшкодовано, а тому Університет звертається до суду щодо їх примусового стягнення.

Разом з позовною заявою позивач подав клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою суду від 04.08.2023 у задоволенні вказаного клопотання відмовлено, а позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення виявлених судом недоліків позовної заяви протягом 10 днів з отримання копії ухвали шляхом подання до суду клопотання (заяви) про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

23.08.2023 до суду надійшла заява позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою суду від 25.08.2023 наведені позивачем причини пропущення строку звернення до суду визнано неповажними, у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду відмовлено, а позовну заяву Університету до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, повернуто заявнику разом з доданими до заяви документами.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2023 вищезазначену ухвалу про повернення позовної заяви скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

09.01.2024 після апеляційного перегляду матеріали адміністративної справи № 120/11675/23 повернулися до Вінницького окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.01.2024 справу передано для розгляду судді Вінницького окружного адміністративного суду Салу П.І.

Ухвалою суду від 15.01.2024 з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції позивачу продовжено строк для виконання ухвали суду від 04.08.2023 про залишення позовної заяви без руху шляхом надання додаткових доказів (наведення додаткових обставин) на підтвердження поважності причин пропущення строку звернення до суду з цим позовом внаслідок запровадження в Україні воєнного стану.

19.01.2024 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 23.01.2024 вказану заяву та додані на її підтвердження докази визнано недостатніми для об`єктивного вирішення питання щодо поновлення строку звернення до суду. Відтак позивачу на 10 днів продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі від 04.08.2023, з урахуванням мотивів, наведених в ухвалі від 15.01.2024.

02.02.2024 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла заява представника позивача на виконання вимог ухвали суду про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 07.02.2024: 1) клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду задоволено та поновлено Університету строк звернення до суду у цій справі; 2) відкрито провадження у справі за позовом Університету та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); 3) витребувано від позивача та зобов`язано його надати суду оригінал позовної заяви з усіма додатками, що були повернуті на адресу Університету згідно з ухвалою від 25.08.2023.

16.02.2024 на електронну адресу суду надійшло клопотання відповідача (не підписане КЕП) про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 06.03.2024 вказане клопотання повернуто заявнику без розгляду через недотримання визначеної законодавством електронної форми звернення до суду.

22.02.2024 до суду від позивача на виконання вимог ухвали від 07.02.2024 надійшов адміністративний позов з додатками.

01.03.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_1 позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що у законодавстві України відсутні умови щодо відшкодування, повернення правильно обрахованих та виплачених сум грошового забезпечення військовослужбовця, у тому числі з підстав розірвання контракту чи звільнення з військової служби, а умови Порядку № 964 та Наказу № 419 є такими, що мають дискримінаційні ознаки та не відповідають положенням Конституції України.

Відповідач вказує на те, що грошове забезпечення військовослужбовця є винагородою за державну службу особливого характеру, виплата грошового забезпечення є мінімальною державною гарантією в оплаті праці та соціального захисту військовослужбовця, а тому не підлягає стягненню.

Крім того, відповідач посилається на те, що з 2017 року він мешкав з сім`єю на житловій площі рідної бабусі жінки, відтак позивач не поніс витрат на його утримання.

Особливу увагу позивач приділяє питанню строку звернення до адміністративного суду та вважає, що Університет без поважних причин та істотно пропустив такий строк.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Водночас частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив таке.

Відповідач ОСОБА_1 проходив навчання у Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба з 17.08.2017 до 11.11.2021 на посаді курсанта згідно з укладеним контрактом про проходження військової служби від 17.08.2017.

Відповідно до наказу начальника Університету № 260 від 10.11.2021 старшого солдата ОСОБА_1 , курсанта 241/3 навчальної групи 4-го курсу (набору 2017 року) інженерно-авіаційного факультету університету (колишній військовослужбовець, військова служба за контрактом) відповідно до пп. 3.2 та 3.9 Інструкції № 490 відраховано від подальшого навчання у зв`язку з розірванням контракту через невиконання освітньої програми, припинено чинність дії контракту, виключено зі списків змінного складу університету та всіх видів забезпечення з 11.11.2021.

Цим же наказом з ОСОБА_1 вирішено стягнути кошти в розмірі 861904,79 грн як відшкодування витрат за період його навчання в Університеті.

Згідно із загальним розрахунком коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 № 840 від 19.11.2021, затвердженого ТВО начальника Університету, фактичні витрати, пов`язані з утриманням, складають: по грошовому забезпеченню 752164,02 грн; по продовольчому забезпеченню 101902,79 грн; по речовому забезпеченню 3901,41 грн; по медичному забезпеченню 3936,57 грн; по перевезенню до місця щорічної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку 00 грн; по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв 00 грн; всього 861904,79 грн.

Як зазначає позивач, вказані витрати відповідачем у добровільному порядку не відшкодовані, а тому Університет вимушений звертатися до суду з позовом про їх примусове стягнення.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується такими мотивами.

Порядок проходження громадянами України військової служби (навчання) у вищих військових навчальних закладах врегульований Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно з пунктом 3 частини 1, частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

За правилами частин 3 та 5 статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" зарахування громадян України до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів проводиться на добровільних засадах відповідно до особистих заяв після успішного складення вступних іспитів та відповідних випробувань; з громадянами України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення № 1153/2008).

Відповідно до пункту 15 розділу ІІ Положення № 1153/2008 одним із видів контрактів, які укладаються з громадянами, які добровільно вступають на військову службу, є контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі контракт про навчання) письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби (навчання).

Судом встановлено, що згідно з пунктом 1 Контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України в особі начальника Університету і ОСОБА_1 , останній взяв на себе зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу у випадках, визначених частиною 10 статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Так, частиною 10 статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності), в інших випадках, передбачених законом, та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського або офіцерського складу після закінчення відповідно закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "з", "и" пункту 1, підпунктів "д", "е", "ж", "з" пункту 2 та підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі фахової передвищої військової освіти, вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, відповідно до порядку та умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до 1 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964 (далі Порядок), цей Порядок визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі.

Пунктом 3 Порядку встановлено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.

За приписами пунктом 4 Порядку розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

Відповідно до абз. 1, 2 пункту 6 Порядку № 964 витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю: курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, за весь період навчання.

У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку (пункт 7 Порядку № 964).

В силу вимог пункту 8 Порядку сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони.

З метою впорядкування діяльності посадових осіб та органів військового управління щодо відшкодування курсантами, які проходять підготовку на посади осіб офіцерського складу, Міністерству оборони України, Міністерству внутрішніх справ України, Державній прикордонній службі України, Управлінню державної охорони України, Службі безпеки України та Державній спеціальній службі транспорту України (далі міністерства) витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу, у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу у військових формуваннях, правоохоронних органах або органах спеціального призначення після закінчення ВНЗ розроблено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затверджений Наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року № 419/831/240/605/537/219/534 (далі Порядок № 419/831/240/605/537/219/534).

За змістом пункту 2.1. Порядку № 419/831/240/605/537/219/534 відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі (далі ВНЗ), а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. Витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання. Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту. Курсанти, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, за визначений період навчання відшкодовують фактично отримане грошове забезпечення. Для курсантів, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, до розрахунку береться різниця між грошовим забезпеченням, фактично отриманим курсантом за відповідний період навчання, та витратами на виплату посадового окладу за відповідною посадою військовослужбовця строкової військової служби за цей самий період. Витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування. Для курсантів, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, утримання провадиться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником продовольчої служби, за визначений період навчання (у тому числі перебування на стажуванні, на лікуванні, на польовому виході тощо, за винятком терміну перебування у відпустках). У довідці-розрахунку відображається кількість діб перебування на харчуванні та фактична його вартість, яка підраховується на підставі відповідних норм харчування. Для курсантів, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, за визначений період навчання до розрахунку береться різниця вартості норм харчування курсанта та військовослужбовця строкової військової служби. Витратами на речове забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта речовим майном згідно з нормами забезпечення та лазне-пральними послугами. Для курсантів, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, утримання провадиться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником речової служби, про вартість фактично отриманого речового майна та лазне-прального забезпечення. При цьому для курсантів, які не вислужили встановленого законодавством строку строкової військової служби до вступу у ВНЗ, до розрахунку береться вартість речового майна та послуг лазне-прального забезпечення, отриманих лише за термін, що перевищує строк строкової військової служби, визначений статтею 23 Закону № 2232-XII. Для курсантів, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, до розрахунку береться вартість отриманого речового майна, але пропорційно фактичному часу його використання. Утримання вартості речового майна провадиться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником речової служби. Визначення залишкової вартості військового майна провадиться на підставі методики визначення залишкової вартості майна Збройних Сил України та інших військових формувань. Вартість отриманих послуг лазне-прального забезпечення цією категорією осіб за визначений період навчання не відшкодовується. Витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях. Курсанти, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, відшкодовують вартість фактично отриманих послуг за відповідний період навчання. Курсанти, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, витрати на медичне забезпечення за відповідний період навчання не відшкодовують, окрім витрат на проведення військово-лікарської комісії. Сума витрат на проведення військово-лікарської комісії утримується незалежно від періоду навчання. Витрати на перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад визначаються виходячи з фактичних витрат, пов`язаних з оплатою транспортних послуг (вартість квитків, зборів та платежів, постільної білизни тощо). Курсанти, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, відшкодовують фактичні витрати на їх перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад за визначений період навчання. Курсанти, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, витрат на їх перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад за визначений період навчання не відшкодовують. До спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія. Розрахунок здійснюється виходячи з середнього обсягу споживання на одного курсанта за добу: тепла та гарячої води 0,0134 ГКал.; води та водовідведення 0,2074 куб.м; електроенергії 2,56 кВт/г. При проведенні розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для бюджетних установ і діють у місцевості, в якій розташований ВНЗ, у відповідному навчальному році. Курсанти, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, витрати на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв відшкодовують за визначений період навчання, за винятком терміну перебування у відпустках. Курсанти, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, витрати на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв за визначений період навчання не відшкодовують.

Відповідно до пункту 2.3. Порядку № 419/831/240/605/537/219/534 у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ. У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ.

В силу вимог пункту 7 цього ж Порядку у разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється в судовому порядку.

Отже, відповідно до проаналізованих вище нормативних положень, у разі укладення контракту про проходження військової служби між вищим військовим навчальним закладом, військовим навчальним підрозділом вищого навчального закладу та курсантом, на останнього покладаються відповідні обов`язки, передбачені чинним законодавством України та контрактом, зокрема зобов`язання відшкодувати понесені навчальним закладом витрати на утримання у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість. Водночас право на звернення до суду з позовом про примусове стягнення таких витрат виникає у навчального закладу тільки якщо курсант відмовився добровільно відшкодувати відповідні витрати.

Судом встановлено, що наказом начальника Університету № 260 від 10.11.2021 старшого солдата ОСОБА_1 відраховано від подальшого навчання у зв`язку з розірванням контракту через невиконання освітньої програми.

Відповідно до загального розрахунку коштів на відшкодування витрат на утримання курсанта № 840 від 19.11.2021 фактичні витрати Університету, пов`язані з утриманням ОСОБА_1 , становлять 861904,79 грн.

Вказана сума коштів в розмірі 861904,79 грн, що підлягає відшкодуванню, визначена також і в наказі № 260 від 10.11.2021 про відрахування.

Водночас суд зауважує, що датою відповідного розрахунку коштів на відшкодування витрат на утримання в навчальному закладі є 19.11.2021, тоді як відповідач був ознайомлений з ним 11.11.2021, про що свідчить його особистий підпис у відповідній графі розрахунку.

Крім того, в розрахунку № 840 від 19.11.2021 не визначено строку, протягом якого відповідач має здійснити добровільне відшкодування витрат (відповідна графа у розрахунку не заповнена).

З наведеного висновується, що ОСОБА_1 не був обізнаний про строк, протягом якого він зобов`язаний добровільного сплатити витрати, пов`язані з його утриманням в університеті, а наданий суду розрахунок містить істотні недоліки, які ставлять під сумнів достовірність і допустимість цього документа (доказу).

Суд зауважує, що за приписами частини десятої статті 25 Закону № 2232-XII та пункту 7 Порядку № 964 право на звернення до суду може виникнути у позивача лише у разі відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати, і це право повинно бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 340/685/19, від 23.03.2023 у справі № 420/24331/21, від 06.04.2023 у справі № 400/4280/20, від 11.05.2023 у справі № 400/4281/20.

При цьому у постанові від 01.02.2024 у справі № 400/210/21 Верховний Суд наголосив на тому, що у разі дострокового розірвання контракту з курсантом, саме вищий навчальний заклад (позивач) здійснює розрахунок фактичних витрат за видами забезпечення відповідно до правил пунктів 2.1, 2.3 Порядку, про що складає відповідні довідки-розрахунки, а також зазначає суму відшкодування у наказі про звільнення курсанта. Тож зважаючи на нормативне регулювання спірних правовідносин, вирішення спору цієї категорії залежить від того, чи було курсанта ознайомлено із розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, здійсненим відповідно до приписів Порядку № 964 та Порядку № 419/831/240/605/537/219/534, та запропоновано йому добровільно відшкодувати такі витрати, адже саме з відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі законодавець пов`язує можливість звернення Міністерства оборони України та інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані відповідні навчальні заклади, з позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.

Також у вищезазначеній постанові Верховний Суд вказав на те, що обізнаність відповідача (курсанта) з розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням в академії, не є рівнозначним наданню йому часу на добровільне відшкодування таких витрат. Відтак, оскільки позивачем (ВНЗ) не було встановлено строк, протягом якого курсант повинен був відшкодувати витрати на утримання, треба розцінювати як недоведення позивачем (суб`єктом владних повноважень) факту відмови відповідача (фізичної особи) від добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у ВНЗ. А отже, зважаючи на положення частини десятої статті 25 Закону № 2232-XII та пункту 7 Порядку № 964, у ВНЗ були відсутні законні підстави для звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення таких витрат, тобто у даному випадку звернення до суду є передчасним.

Крім того, Верховний Суд не погодився з міркуваннями суду апеляційної інстанції про те, що частина десята статті Закону № 2232-XII не вимагає обов`язкового досудового врегулювання спору та зазначив, що сама по собі обізнаність відповідача з обов`язком відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у ВНЗ, та з розміром таких витрат, не може слугували підставою для їх стягнення у судовому порядку, тому що у розрахунку не визначено строк добровільного відшкодування відповідачем цих витрат.

Таким чином, застосовуючи згідно з вимогами ч. 5 ст. 242 КАС України правову позицію, сформовану Верховним Судом при вирішенні справи № 400/210/21, та беручи до уваги описані вище недоліки загального розрахунку коштів на відшкодування витрат на утримання курсанта № 840 від 19.11.2021, зокрема відсутність підпису відповідача ОСОБА_1 у графі "Зобов`язуюсь добровільно відшкодувати витрати на моє утримання в університеті в університеті не пізніше п`ятнадцяти днів з дати видання наказу про моє відрахування" (та ненадання суду належно оформленого акту відмови відповідача у підписанні відповідного зобов`язання), суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба належить відмовити.

При цьому суд не вбачає за потрібне надавати оцінку іншим доводам сторін на підтримку своїх вимог та заперечень, враховуючи що наведені вище мотиви суду є достатніми для ухвалення рішення по суті заявлених позовних вимог.

Відповідно до положень ст.ст. 9, 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п. 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Також суд враховує Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому зазначений Висновок акцентує увагу на тому, що згідно з практикою ЄСПЛ очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а, крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Крім того, суд бере до уваги позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні вимог адміністративного позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: Харківський національний університет повітряних сил ім. Івана Кожедуба (, місцезнаходження: вул. Сумська, 77/79, м. Харків, 21023);

2) відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 );

Повне судове рішення складено 01.04.2024.

Суддя Сало Павло Ігорович