Справа № 520/322/21
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 р.Справа № 520/322/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2024 (суддя Ніколаєва О.В.; м. Харків) по справі № 520/322/21

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 у справі №520/322/21, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2021, адміністративний позов ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, 36, місто Харків, 61050, ), за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області (вулиця Бакуліна, 18, місто Харків, ), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_4 суддівської винагороди за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року (за винятком днів відпустки) із застуванням статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області провести нарахування та виплату судді Ленінського районного суду міста Харкова ОСОБА_4 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 (за винятком днів відпустки) із застосуванням обмеження розміру суддівської винагороди, передбаченого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", з урахуванням виплачених сум. Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення суддівської винагороди за один місяць. У решті позовних вимог - відмовлено.

ОСОБА_4 (позивач у справі) 22.03.2021 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , яка наявна у матеріалах справи.

Адвокат Коваль Олександр Юрійович в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою, в якій просив суд замінити сторону позивача (стягувача) ОСОБА_4 на його правонаступників - ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2022 у справі №520/322/21 заяву адвоката Коваля Олександр Юрійович в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про заміну сторони правонаступниками - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, адвокат Коваль Олександр Юрійович в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2023 у справі №520/322/21 апеляційну скаргу ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2022 у справі №520/322/21 скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про заміну сторони правонаступниками - задоволено. Замінено позивача у справі №520/322/21 ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на його правонаступників ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Адвокат Коваль Олександр Юрійович, який діє в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 за допомогою системи "Електронний суд" подав заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення (у порядку 378 Кодексу адміністративного судочинства України) у даній справі, у якій просив змінити спосіб та порядок виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 у справі №520/322/21, а саме:

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ) шляхом безспірного списання за рахунок бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» 1/3 частину нарахованої та невиплаченої суддівської винагороди ОСОБА_4 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка після відрахування податку з доходів фізичних осіб та військового збору складає 69 453, 87 грн.;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), від імені та в інтересах якої діє її матір - ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ), шляхом безспірного списання за рахунок бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» 1/3 частину нарахованої та невиплаченої суддівської винагороди ОСОБА_4 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка після відрахування податку з доходів фізичних осіб та військового збору складає 69 453,87 грн.;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області на користь на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) шляхом безспірного списання за рахунок бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» 1/3 частину нарахованої та невиплаченої суддівської винагороди ОСОБА_4 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка після відрахування податку з доходів фізичних осіб та військового збору складає 69 453,87 грн..

В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що невиплата заборгованості є протиправною та свідчить про невиконання рішення суду без поважних причин.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2024 по справі № 520/322/21 заяву адвоката Коваля Олександра Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення (у порядку 378 Кодексу адміністративного судочинства України) у справі №520/322/21 - залишено без задоволення.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представник позивачів подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2024 по справі № 520/322/21 та постановити нове рішення, яким заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про зміну способу та порядку виконання рішення суду задовольнити в повному обсязі та змінити спосіб і порядок виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 по справі № 520/322/21.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що подана заява не здійснює вихід за межі заявлених вимог та не вирішує питання, що не було предметом дослідження при розгляді справи, а лише конкретизує спосіб виконання рішення суду шляхом стягнення заборгованості, оскільки після набрання рішенням суду законної сили відповідач здійснив нарахування спірної суми, однак не виплатив її.

Отже, встановлення способу виконання рішення суду шляхом стягнення направлено на своєчасне та повне виконання судового рішення, а також відповідає вимогам норм ст. 124 Конституції України.

Відтак, аналізуючи обставини справи у поєднанні з нормативними положеннями, а також враховуючи відсутність доказів виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 по справі № 520/322/21 в частині недоотриманої суддівської винагороди у розмірі 208 361 грн. 63 коп., обґрунтованим є висновок про наявність підстав для задоволення заяви позивачів про зміну способу та порядку виконання рішення відповідно до статті 378 КАС України.

Відповідач та третя особа правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення (у порядку ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України) у справі №520/322/21, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення останньої.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Порядок та підстави для зміни способу, порядку та встановлення строку виконання судового рішення закріплені статтею 378 КАС України.

Відповідно до статті 1 Закону України 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон 1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною третьою статті 33 Закон №1404-VIII, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 378 КАС України).

Отже, для застосування правил цієї норми повинні бути наявні обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин.

При цьому, відстрочити або розстрочити, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення суд може лише у виняткових випадках.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способі, раніше встановленими.

З аналізу положень частин першої, третьої статті 378 КАС України колегія суддів робить висновок, що підставою для застосування правил цієї норми є настання обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, а для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин. Тобто, зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими судом. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, однак не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.

Подібна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 800/203/17.

Судом встановлено, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області здійснило перерахування суддівської винагороди на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 у справі №520/322/21 та визначило суму недоплаченої винагороди у розмірі 208 361,63 гривень.

Колегія суддів зазначає, що у заяві не наведено конкретних обставини, що унеможливлюють виконання судового рішення у справі.

У заяві про зміну способу чи порядку виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду і не вказано, які обставини ускладнюють виконання рішення суду, враховуючи, що боржник - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області, не відмовляється виконувати рішення, на виконання рішення суду визначило суму заборгованості, при цьому частково погасивши вказану заборгованість.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що зобов`язання відповідача вчинити певні дії зі сплати заборгованості із суддівської винагороди і стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень, певного розміру грошових коштів за конкретний період є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом - при ухваленні рішення.

Резолютивна частина рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 у справі №520/322/21 має зобов`язальний характер, однак судом при розгляді вказаної справи не вирішувалися позовні вимоги майнового характеру щодо стягнення певної суми коштів і, як наслідок, не перевірялася правильність нарахування заборгованості.

Оскільки розрахунок належної позивачем заборгованості судом не здійснювався, тому, змінивши спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 у справі №520/322/21 із зобов`язання здійснити виплату заборгованості на стягнення конкретної суми цієї заборгованості з визначенням певного періоду, фактично змінить рішення по суті з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішить питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті, що не передбачено статтею 378 Кодексом адміністративного судочинства України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.

Так, у постанові від 24 грудня 2014 року у справі №21-506а14 Верховний Суд України дійшов висновку, що зміну способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти як застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Подібного підходу дотримується і Верховний Суд, зокрема у постановах від 7 березня 2018 року у справі № 456/953/15-а, від 16 липня 2020 року у справі №130/2176/17, від 11 листопада 2020 року у справі №817/628/15 та від 17 лютого 2021 року у справі №295/16238/14-а.

Окрім того, Верховним Судом у постанові від 10 липня 2018 року у справі № 490/9519/16-а сформульовано наступний правовий висновок: «Змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов`язання виплатити зазначені соціальні виплати на стягнення суми цих виплат, буде змінено постанову по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті». Подібний висновок також було зроблено Верховним Судом у постанові від 30 липня 2019 року у справі № 281/1618/14-а.

Таким чином, оскільки у справі, що розглядається, встановлено, що способом відновлення порушеного права позивача у цій справі судом обрано зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а стягнення конкретних сум невиплаченої суддівської винагороди не було предметом позовних вимог та способом відновлення порушених прав, колегія суддів приходить до висновку про неможливість зміни способу та порядку виконання рішення суду у спосіб, який просив представник позивачів, оскільки запропонований останнім спосіб виконання судового рішення фактично змінює зміст резолютивної частини судового рішення у справі №520/322/21.

При цьому, колегія суддів зазначає, що фактичне у повному обсязі виконання судового рішення можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Водночас стягнення з суб`єкта владних повноважень (територіального органу ДСА) коштів, які знаходяться на його рахунках, але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанесення шкоди необмеженій кількості осіб.

Таким чином, оскільки виконання рішення суду у справі №520/322/21 залежить від бюджетного фінансування, то його виконання не залежить від визначеного судом способу виконання. У такому випадку зміна способу і порядку виконання судового рішення не може призвести до його фактичного виконання, оскільки така процесуальна дія не може вплинути на фінансування державою витрат по виплаті заборгованості із суддівської винагороди позивачам.

З огляду на викладене, враховуючи те, що фактично єдиною причиною, яка ускладнює виконання рішення суду, є неналежне фінансування державою витрат по виплаті суддівської винагороди, колегія суддів вважає безпідставними аргументи представника позивачів, наведені в заяві про наявність правових підстав для зміни способу та порядку виконання рішення суду у справі №520/322/21.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що право особи, тобто стягувача, на здійснення виплати заборгованості із суддівської винагороди не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. У той же час, у спірних відносинах йдеться не про право особи на такі виплати, а про правові підстави для зміни способу і порядку виконання судового рішення. Суд наголошує, що зміна способу і порядку виконання рішення суду у такому випадку не захищає право позивача на отримання сум заборгованості, яка фактично може бути виплачена за наявності відповідних бюджетних асигнувань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.07.2023 у справі № 420/6671/18.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 95 Конституції України, бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства; виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків; держава прагне до збалансованості бюджету України.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що встановлені у даній справі обставини не вказують на неможливість виконання судового рішення у цій справі саме через спосіб захисту, застосований судом при його ухваленні, та не надають достатніх правових підстав для застосування процесуального інституту встановлення порядку і способу виконання судового рішення, регламентованого статтею 378 КАС України.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви представника позивачів про про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2024 по справі № 520/322/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді О.А. Спаскін В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 01.04.2024 року