Справа № 420/24513/23
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (; адреса: вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73005) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

13 вересня 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надіслана поштою 09.09.2023 року) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якій представник позивачки просить суд:

розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження;

визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 01.05.2023 року №14 про відмову в перерахунку пенсії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області провести перерахунок пенсії «перехід на пенсію» в разі втрати годувальника відповідно до заяви №2256 від 26.04.2023 року. Разом з позовною заявою подане клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 18.09.2023 року позовну заяву залишено без руху з підстав необхідності надання суду заяви ОСОБА_1 (з додатками) від 26.04.2023 року до ГУПФ України в Херсонській області або клопотання про їх витребування судом; встановлено позивачу строк 10 днів з дня отримання копії ухвали на усунення недоліків позовної заяви.

27.09.2023 року до суду поштою надійшло клопотання представника позивача про витребування у відповідача копії заяви ОСОБА_1 (з додатками) від 26.04.2023 року, в додатки до якого надано докази сплати судового збору у сумі 1073,60 грн.

Ухвалою суду від 05.10.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст. 262 КАС України; витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області копію пенсійної справи позивачки у тому числі копію заяви ОСОБА_1 від 26.04.2023 року з додатками.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26 квітня 2023 року позивач звернулась до відповідача із заявою про перехід на пенсію в разі втрати годувальника, однак 01.05.2023 року відповідач прийняв рішення № 4 про відмову у задоволенні поданої заяви з тих підстав, що відсутні оригінали документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником. У зв`язку із тим, що вона зареєстрована та проживає в Ізюмському районі Харківської області, який знаходився тимчасово під окупацією та внаслідок чого будинок позивачки було зруйновано після попадання в нього артилерійського снаряду, оригінали документів, які знаходились в будинку згоріли. Однак, позивач вказує, що на підтвердження родинних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що останні перебували у шлюбі свідчить штамп в паспорті громадянина України, виданого на ім`я позивачки. Більше того, у позивача наявна копія свідоцтва про одруження (оригінал згорів в будинку та у зв`язку із тим, що брак оформлювався в 1976 році на території СРСР, що на даний час є територією РФ, то відновити його не має можливості) відповідно до якої був оформлений шлюб, про що мається актовий запис № 204 в м. Константинівка, Ростовської області, серія та номер свідоцтва НОМЕР_2 . Крім цього було отримано повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_3 , який є сином останніх, в якому також зазначено, що підставою запису відомостей про батьків є актовий запис № 204 про шлюб. У випадку виявлення відсутності необхідних документів для призначення позивачу пенсії, відповідач мав можливість вчинити дії, спрямовані на їх отримання від відповідних органів (осіб), або ж письмово повідомити заявника про необхідність подання додаткових документів.

За викладених фактичних обставин та аргументів сторона позивача вважає, що позов є належним чином обґрунтованим, тому наявні правові підстави для його задоволення.

Відповідач з позовом не погодився та просив відмовити у його задоволенні, зазначаючи у відзиві на позовну заяву, що оскаржуване рішення прийнято правомірно, оскільки позивач не надала усіх необхідних документів, передбачених підпунктом 3 пункту 2.3. розділу ІІ Порядку № 22-1. Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Отже, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії. За практикою Європейського суду з прав людини в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Заявлений позов не є належним чином обґрунтованим, тому достатніх правових підстав для його задоволення не має.

Для підтвердження шлюбу згідно законодавства потрібне свідоцтво про шлюб або витяг з реєстру про укладення шлюбу. На підтвердження позовних вимог було надано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 від 12.04.2023 року та довідку Виконкому Оскільської сільської ради про сумісне проживання та утримання позивачки годувальником від 24.04.2023 року.

Інших процесуальних заяв по суті спору, які визначені статтею 159 КАС України від сторін до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 .

26 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Ізюмського об`єднаного управління ПФУ із заявою, в якій просила перерахувати пенсію здійснити перехід на пенсію в разі втрати годувальника.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 4 від 01.05.2023 року ОСОБА_1 відмовлено в проведенні перерахунку пенсії «перехід на пенсію в разі втрати годувальника» відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно заяви № 2256 від 26.04.2023 року у зв`язку з відсутністю права, оскільки заявником не надано документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником (свідоцтво про шлюб або витяг з реєстру про укладання шлюбу).

Представником ОСОБА_1 адвокатом Демченко Олександром Олександровичем начальнику ГУ ПФУ України в Херсонській області подано заяву про проведення перерахунку пенсії, у якій ставилася вимога про перегляд заяви ОСОБА_1 про проведення перерахунку пенсії «перехід на пенсію в разі втрати годувальника» та провести перерахунок пенсії.

Заява вмотивована тим, що ОСОБА_1 звернулась до Пенсійного фонду України з заявою № 2256 від 26.04.2023 року про перерахунок пенсії «перехід на пенсію в разі втрати годувальника», але їй було відмовлено відповідно до рішення ГУ ПФУ в Херсонській області № 14 від 01.05.2023 року на підставі того, що нею не було надано документи на підтвердження родинних стосунків з померлим годувальником. Так як ОСОБА_1 проживає в Ізюмському районі Харківської області, який був деякий час окупованим, та у зв`язку з тим, що на території були бойові дії, то був знищений будинок разом з документами, та відновити їх на даний час не має можливості.

На даний час було отримано витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_3 сина ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , де зазначено, що останні є його батьком, та підставою для внесення відомостей про батьків був актовий запис про шлюб № 204 від 30.12.1976 року, складений райвідділом Загс м. Костянтинівки Ростовської області. Відомості про розлучення відсутні.

Листом від 21.07.2023 року № 5632-5394/К-02/8-2100/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області проінформувало адвоката Демченко О.О., що до поданого запиту не додано згоди на поширення персональних даних особи, якої стосується запитувана інформація. Тож підстава для надання запитуваної інформації немає.

Не погоджуючись із рішенням відповідача, вважаючи його протиправним, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади й механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку та виплати пенсії, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною 2 статті 5 Закону № 1058-IV передбачено, що виключно цим законом визначаються, зокрема, коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058 встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За змістом ч. 1 ст. 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Частиною 2 статті 36 Закону № 1058-IV передбачено, що непрацездатними членами сім`ї померлого годувальника вважаються зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до частини 3 статті 36 Закону № 1058-IV, до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із частиною 3 статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Пунктом 2.3 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Також надаються такі документи:

1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) особи, якій призначається пенсія (надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків), та померлого годувальника (надається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи);

2) свідоцтво про народження або документ, що посвідчує особу, зазначений у пункті 2.9 цього розділу, якій призначається пенсія;

3) документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником;

4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин;

5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим;

6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів, закладів освіти за кордоном про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання;

7) документи про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років;

8) відомості про місце проживання;

9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника;

10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника);

11) документи про стаж особи, якій призначається пенсія, визначені підпунктом 2 пункту 2.1 цього розділу (для визначення пенсійного віку осіб, зазначених у пункті 1 частини другої статті 36 Закону).

Пунктом 4.7 Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Системний аналіз вищенаведених норм права дозволяє зробити висновок, що пенсійним законодавством України чітко визначено як перелік осіб, які мають право на отримання пенсії по втраті годувальника, так і перелік умов й документів, за яких така пенсія може бути призначена заявнику.

З матеріалів справи слідує та визнається сторонами, що 26 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до територіального органу пенсійного забезпечення із заявою, в якій просила здійснити переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

До вказаної заяви було долучено наступні документи: довідку податкової адміністрації про присвоєння ідентифікаційного номера померлому годувальнику від 26.01.2021 року; довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру від 26.01.2021 року, довідку про склад сім`ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником від 24.04.2023 року, інший документ (СТАЖ), інший документ (ЗАРП), інший документ (ПРОТ), паспорт НОМЕР_4 , свідоцтво про шлюб паспорт, свідоцтво РАГС про смерть НОМЕР_5 .

Суд зауважує, що у розумінні статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника мають чоловік або дружина, які перебували в зареєстрованому шлюбі.

Таким чином, у цьому випадку з урахуванням характеру спірних правовідносин єдиною та достатньою умовою для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника є факт перебування позивача в шлюбних відносинах з померлим.

З копії паспорту ОСОБА_1 судом встановлено, що такий містить штамп про те, що 30 грудня 1976 року між позивачкою та ОСОБА_2 1955 року народження зареєстровано шлюб.

Докази розірвання шлюбу на час смерті чоловіка позивачки відповідачем не надані та на такі обставини він вказує, як і сама позивачка.

Факт укладання шлюбу між позивачкою та її померлим чоловіком ОСОБА_2 також додатково підтверджується копією свідоцтва про укладання шлюбу НОМЕР_2 , виданого 30 грудня 1976 року (а.с.22).

Більш того, як вбачається із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 3 від 08 червня 2023 року, батьками ОСОБА_3 15 квітня 1984 року є ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Підстава запису відомостей про батька: актовий запис про шлюб № 204 від 30.12.1976 року, складений райвідділ загс м. Костянтинівки, Ростовської області. Державна реєстрація народження проведена відповідно до статті 133 Сімейного кодексу України.

На переконання суду надані позивачем документи разом із заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника, а також додатково надані документи, в тому числі й до суду, достовірно підтверджують факт перебування в шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а надана довідка від 24.04.2023 року (а.с.18) підтверджує факт перебування позивачкою фактично на утриманні померлого чоловіка.

Суд критично оцінює доводи відповідача, що у даному випадку документами, які підтверджують факт перебування позивача із померлим чоловіком у шлюбі може підтверджуватися виключно свідоцтвом про шлюб або витягом з реєстру про шлюб, оскільки підпункт 3 пункту 2.3. розділу ІІ Порядку 22-1 не визначає вичерпного переліку документів, які засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником. При цьому, суд враховує і те, що відповідач під час розгляду даної справи не спростовував того факту, що позивач не перебувала в родинних відносинах з померлим, а застосована відповідачем правова оцінка поданих документів є проявом надмірного формалізму та суперечить самій суті права позивача.

Отже, суд приходить висновку, що зазначена відповідачем підстава відмови в оскаржуваному рішенні не знайшла свого підтвердження під час розгляду даної справи, а відтак наявні правові підстави для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 01.05.2023 року №14.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання провести перерахунок пенсії «перехід на пенсію» в разі втрати годувальника відповідно до заяви №2256 від 26.04.2023 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, враховуючи, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області прийнято протиправне рішення про відмову в перерахунку пенсії «перехід на пенсію в разі втрати годувальника», а зазначена підстава для відмови не знайшла свого підтвердження та матеріали справи не містять будь-яких інших відомостей за яких переведення позивача на пенсію по втраті годувальника, є неможливим, то суд вважає, що зобов`язання органу пенсійного забезпечення призначити пенсію відповідатиме завданню адміністративного судочинства, сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача та остаточно вирішить спір між сторонами. При цьому, суд наголошує, що такий спосіб відновлення порушених прав позивача не може тлумачитися як втручання у дискреційні повноваження відповідача, оскільки у даному випадку виходячи з мотивів наданої відмови, відповідач повинен був задовольнити подану заяву, натомість надав відмову, яка за висновками суду є протиправною.

Разом із тим, суд додатково враховує вимоги ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV та вважає, що датою призначення позивачу пенсії по втраті годувальника є 26 квітня 2023 року.

На підставі вищевикладеного суд констатує, що право позивачки на призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника, підтверджено поданими доказами, а доводи відповідача суд відхиляє з мотивів наведених вище.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні,

постанові або ухвалі.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., який з урахуванням вимог статті 139 КАС України підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, рішення якого визнане судом протиправним.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (; адреса: вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73005) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 01.05.2023 року №14 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (; адреса: вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73005) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) пенсію по втраті годувальника з 26 квітня 2023 року на підставі її заяви №2256 від 26.04.2023 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (; адреса: вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73005) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1073(одна тисяча сімдесят три)грн. 60коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян