Справа № 200/5428/23
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року справа №200/5428/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання Никифорова І.М., за участю представника позивача Шлемова Р.Ю., представника відповідача Ринденко М.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року (головуючий суддя І інстанції Арестова Л.В.), складене у повному обсязі 11 грудня 2023 року у справі № 200/5428/23 за позовом Обласного комунального підприємства «ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Обласне комунальне підприємство «ДОНЕЦЬКТЕПЛОКОМУНЕНЕРГО» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про:

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Ш» Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків за №274/ від 13.06.2023.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «Ш» Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №274/ від 13.06.2023, яким застосовано штраф у розмірі 50% у сумі 21774449 (двадцять один мільйон сімсот сімдесят чотири тисячі чотириста сорок дев`ять) грн. 47 коп.

Північне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків із таким судовим рішенням не погодилось, звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на ненадання судом першої інстанції правильної оцінки обставинам справи, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилався на те, що відповідно до абз. 1 п.57.1 ст.57 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу, контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Вказує, що спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зазначає, що у перевіряємому періоді позивач з порушенням строків, що передбачені п.57.1 ст.57 ПК України, погасив податковий борг з ПДВ на суму 43 548 897,57 грн.

Наполягає на узгодженості сум грошових зобов`язань позивача з ПДВ, дотриманні строків 1095 календарних днів відповідно до ст.102 ПК України під час нарахування штрафних санкцій за рішеннями суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу позивача, та, відповідно, вказує на законність та обґрунтованість спірного ППР.

Щодо проведення експертизи у справі №200/9547/20-а, вказує, що проведення такої експертизи не позбавляє обов`язку платника податків здійснювати погашення боргу по самостійно визначеним зобов`язанням з ПДВ.

Представник відповідача в судовому засідання надала пояснення, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просила суд її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» (надалі Позивач) зареєстроване у якості юридичної особи, включене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців за кодом 03337119, місцезнаходження юридичної особи: 84307, Донецька обл., м. Краматорськ, пров. Земляниї, буд.2, Код КВЕД 35.30 Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (основини).

З 09.05.2023р. по 18.05.2023р. Північним МУ проведено камеральну перевірку ОКП «Донецьктеплокомуненерго» з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з ПДВ по рішенням суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 27.04.2012 по справі №2а/0570/4516/2012, від 28.07.2015 по справі №805/2426/15-а, від 30.10.2015 по справі №805/16715/13-а, від 28.11.2016 по справі №805/2079/14 та податкових деклараціях з ПДВ за звітні періоди жовтень 2018 вх.№ від 20.11.2018, листопад 2018 року вх..№ від 20.12.2018, грудень 2018 вх.№ від 21.01.2019, січень 2019 вх.№ від 20.02.2019, по податковому повідомленню-рішенню № від 11.12.2018.

За наслідками проведеної перевірки складено Акт № 296/35-00-04-01-31/03337119 від 18.05.2023 (далі Акт перевірки), яким встановлені такі обставини.

Станом на 24.05.2021 року борг ОКП «ДТКЕ» з податку на додану вартість складав 288 535 521,9 грн.

Відповідно до п.87.9 Кодексу, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до ст. 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 Кодексу, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Рішеннями суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу, що видані Донецьким окружним адміністративним судом №2а/0570/4516/2012, №805/2426/15-а, №805/16715/13-а, №805/2079/14 підтверджено несплату ОКП «ДТКЕ» у законодавчо встановлений термін узгоджених податкових (грошових) зобов`язань з податку на додану вартість, які набули статусу податковий борг.

У перевіряємому періоді (з 24.05.2021 року по 08.02.2022 року) підприємство здійснило платежів на суму 43 548 897,57 грн. на рахунок податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), код бюджетної класифікації 14060100, (наведено у додатку №1 до акту перевірки).

В акті перевірки зазначено, що по інтегрованій картці платника з податку на додану вартість зазначені платежі з порушенням п.57.1 ст.57 Кодексу погасили податковий борг на суму 43 548 897,57 грн.:

- по податковій декларації з податку на додану вартість за звітний період жовтень 2018 року вх. № від 20.11.201 року граничний термін сплати зобов`язання - 30.11.2018р., погашено як податковий борг в період з 24.05.2021р. по 26.05.2021р.;

- по податковій декларації з податку на додану вартість за звітний період листопад 2018 року вх. № від 20.12.2018 року, граничний термін сплати зобов`язання - 30.12.2018р., погашено як податковий борг в період з 28.05.2021р. по 01.06.2021р.;

- по податковій декларації з податку на додану вартість за звітний період грудень 2018 року вх. № від 21.01.2019 року, граничний термін сплати зобов`язання - 31.01.2019р., погашено як податковий борг в період з 07.06.2021р. по 09.08.2021р.;

- по податковій декларації з податку на додану вартість за звітний період січень 2019 року вх. № від 20.02.2019 року, граничний термін сплати зобов`язання - 02.03.2019р., погашено як податковий борг в період з 13.09.2021р. по 02.02.2022р.;

- по податковому повідомленню-рішенню № від 11.12.2018 року, граничний термін сплати зобов`язання - 24.12.2018р., погашено як податковий борг 25.05.2021р.;

- по рішенню суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу року №2а/0570/4516/2012 від 27.04.2012 року, граничний термін сплати зобов`язання - 14.12.2018р., 16.01.2019р., 15.02.2019р., 15.03.2019р., погашено як податковий борг в період з 26.05.2021р. по 03.02.2022р.;

- по рішенню суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу року №805/2079/14 від 28.11.2016 року, граничний термін сплати зобов`язання - 18.12.2018р., 17.01.2019р., 18.02.2019р., 18.03.2019р., погашено як податковий борг в період з 26.05.2021р. по 03.02.2022р.;

- по рішенню суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу року №805/2426/15-а від 28.07.2015 року, граничний термін сплати зобов`язання - 27.12.2018р., 29.01.2019р., 27.02.2019р., 29.03.2019р., погашено як податковий борг в період з 27.05.2021р. по 07.02.2022р.;

- по рішенню суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу року №805/16715/13-а від 30.10.2015 року, граничний термін сплати зобов`язання - 27.12.2018р., 29.01.2019р., 27.02.2019р., 29.03.2019р., погашено як податковий борг в період з 27.05.2021р. по 08.02.2022р.

Відповідач зазначає, що згідно п.87.9 ст.87 Кодексу спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, відповідач робить висновок, що при наявності достатніх коштів у ОКП «ДТКЕ» була можливість своєчасно виконати обов`язок зі сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання.

Проведеною перевіркою встановлено затримку сплати ОКП «ДТКЕ» узгоджених сум податкового (грошового) зобов`язання з податку на додану вартість по рішенню суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу №2а/0570/4516/2012 від 27.04.2012 року, по рішенню суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу №805/2426/15-а від 28.07.2015 року, по рішенню суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу №805/16715/13-а від 30.10.2015 року, по рішенню суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу №805/2079/14 від 28.11.2016 року, по податковій декларації з податку на додану вартість за звітний період жовтень 2018 року вх. № від 20.11.2018 року, по податковій декларації з податку на додану вартість за звітний період листопад 2018 року вх. № від 20.12.2018 року, по податковій декларації з податку на додану вартість за звітний період грудень 2018 року вх. № від 21.01.2019 року, по податковій декларації з податку на додану вартість за звітний період січень 2019 року вх. № від 20.02.2019 року, по податковому повідомленню-рішенню № від 11.12.2018 року (зведені дані в додатку №1), чим порушено п.57.1 ст.57 Кодексу.

07.06.2023 позивачем за вих. №525/03 на адресу відповідача направлені заперечення на зазначений акт перевірки, які листом відповідача вих. № 1728/6/35-00-04-1-22 від 12.06.2023 залишені без розгляду.

13.06.2023 року Відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення-рішення форми «Ш» за № 274/, яким заявлено про встановлення порушення строків сплати суми грошового зобов`язання, визначеного п.57.1 ст.57 ПК України та на підставі ст.124 ПК України до Позивача застосовується 50% штраф у розмірі 21 774 449,47 грн.

03.07.2023 за вих.№ 596/03 позивач звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою про скасування податкового повідомлення-рішення форми «Ш» за № 274/ від 13.06.2023, але за рішенням ДПС України від 31.08.2023р. за №25415/6/99-00-06-03-01-06 скарга залишена без задоволення.

Будучи не згодним із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції надав визнав протиправним спірне податкове повідомлення-рішення та скасував його.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції та надаючи оцінку спірним правовідносинам, вважає за необхідне зазначити про наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі ст. 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний: сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Приписами пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України встановлено, що предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Відповідно до п. 76.3 ст. 76 ПК України камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Стаття 126 ПК України в редакції, чинній на день прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, визначала відповідальність за порушення правил сплати (перерахування) податків.

Відповідно до пункту 126.1 вказаної статті у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: […]; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до п.102.1 статті 102 ПК України передбачено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем ії фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Статтею 31 ПК України передбачено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо. Зміна платником податку, податковим агентом або представником платника податку чи контролюючим органом встановленого строку сплати податку та збору забороняється, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів ст.32 ПК України зміна строку сплати податку та збору податковим здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк. Зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки. Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов`язку.

Відповідно до п. 100.1 ст. 100 ПК України розстроченням, відстроченням грошових зобов`язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податкового боргу.

Таким чином, розстрочення (відстрочення) сплати податкового боргу за судовим рішенням є лише законодавчо передбаченою формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу та не є окремим способом погашення податкового боргу, що виключає можливість застосування інших заходів з примусового стягнення податкового боргу. Постановлення такого рішення не змінює статус такої заборгованості.

Верховний Суд висловив аналогічну позицію в постановах від 27 лютого 2018 року у справі 805/4622/16-а, від 08 травня 2018 року у справі 802/777/16-а.

З огляду на наведене, суд погоджує висновки суду першої інстанції, що відповідно до вказаних в акті перевірки рішень Донецького окружного адміністративного суду № 2а/0570/4516/2012 від 27.04.2012р.; № 805/16715/13-а від 28.11.2013р.; № 805/2079/14 від 24.02.2014р.; № 805/2426/15-а від 09.07.2015р., стосовно періоду виникнення визначених в них податкових зобов`язань має місце порушення Відповідачем строків притягнення Позивача до відповідальності під час застосування штрафних санкції за їх несвоєчасну сплату, передбачених ст.102 ПК України, а відтак, штрафні санкції, застосовані Відповідачем щодо вказаних вище зобов`язань, визначених в цих судових рішеннях є неправомірними.

Щодо відсутності встановленого розміру податкового боргу позивача, суд зазначає таке.

Відповідно до п.14.1.175 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному ПК України.

Відповідно до п.124.1 ст.124 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання він притягується до відповідальності у вигляді штрафу.

Відповідно до п.56.18 ст.56 ПК України грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Наведені приписи свідчать, що грошові зобов`язання повинні бути узгодженні, не знаходитись у процесі адміністративного оскарження або у судовому розгляді.

Разом з тим, в провадженні Першого апеляційного адміністративного суду знаходиться справа № 200/9547/20-а за позовом Офісу великих платників податків ДПС до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» щодо стягнення з відкритих рахунків у банках, в рахунок погашення податкового боргу з ПДВ в сумі 242 046 154,82 грн. станом на 28.09.2020р.

19.05.2021р. провадження у зазначеній справі зупинено ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду до одержання висновку судово-економічної експертизи.

Відсутність судового рішення у справі № 200/9547/20-а, що набрало законної сили, дозволяє зробити висновок про те, що грошові зобов`язання Позивача, які мали місце до 28.09.2020р. включно, знаходяться на розгляді у суді та є неузгодженими, розгляд справи триває і відповідно розмір податкового боргу наразі є невизначеним.

Пунктом 87.1 ст. 87 ПК України передбачено, що не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість (крім податкового боргу, що виник до 1 липня 2015 року), кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Для погашення такого податкового боргу за рахунок коштів на рахунку платника податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість центральний орган виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, за умови наявності підстав, передбачених статтею 95 цього Кодексу, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр, у якому зазначаються найменування платника податків, податковий та індивідуальний податковий номер платника податків та сума податкового боргу, що підлягає перерахуванню до бюджету (крім сум податкового боргу за податковими зобов`язаннями з податку на додану вартість, що підлягали сплаті до державного бюджету та за якими сформовано реєстр для перерахування коштів до державного бюджету з рахунка у системі електронного адміністрування відповідно до пункту 200.2 статті 200 цього Кодексу). Порядок формування та надсилання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, такого реєстру визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з п. 87.9 ст. 87 ПК України встановлено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 95.3 ст. 95 ПК України встановлено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Відповідно до п. 200-1.5 і п. 200-1.7 ст. 200-1 ПК України передбачено, що з рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника перераховуються кошти до державного бюджету в сумі податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті за наслідками звітного податкового періоду, та на поточний рахунок платника податку за його заявою, яка подається до контролюючого органу у складі податкової звітності з податку на додану вартість, у розмірі суми коштів, що перевищує суму задекларованих до сплати до бюджету податкових зобов`язань та суми податкового боргу з податку. При цьому перерахування коштів на поточний рахунок платника може здійснюватися у разі відсутності перевищення суми податку, зазначеної у складених податкових накладних, складених у звітному періоді та зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних, над сумою податкових зобов`язань з податку за операціями з постачання товарів/послуг, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість у цьому звітному періоді.

Кошти, що надійшли на рахунки, визначені у підпунктах "а" - "в" пункту 200-1.2 цієї статті, автоматично перераховуються органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, на рахунок такого платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість та на спеціальний рахунок такого платника протягом наступного операційного дня. Реквізити такого спеціального рахунка платник - сільськогосподарське підприємство, що обрав спеціальний режим оподаткування відповідно до статті 209 цього Кодексу, зобов`язаний зазначати у податковій звітності з податку на додану вартість.

На запит платника податку йому шляхом надсилання електронного повідомлення надається інформація про рух коштів на його рахунках у системі електронного адміністрування податку.

Кошти, зараховані на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, є коштами, які використовуються виключно у цілях, визначених пунктом 200-1.5 статті 200-1 цього Кодексу, та погашення податкового боргу з податку на додану вартість.

Відповідно до п. 25 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 569, передбачено, що сплата податкових зобов`язань, визначених контролюючим органом відповідно до підпунктів 54.3.1, 54.3.2, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Кодексу, та сплата передбачених Кодексом штрафних санкцій і пені здійснюються платником податку з поточного рахунка до відповідного бюджету.

При цьому, п. 21 указаного Порядку встановлено, що якщо на дату подання податкової декларації з податку сума коштів на електронному рахунку платника податку перевищує суму, що підлягає перерахуванню до бюджету відповідно до поданої звітності, платник податку має право подати контролюючому органу у складі податкової декларації заяву, відповідно до якої такі кошти підлягають перерахуванню на поточний рахунок платника податку, реквізити якого зазначаються в заяві, у сумі залишку коштів, що перевищує суму податкового боргу з податку та суму узгоджених податкових зобов`язань з податку, або до бюджету в рахунок сплати податкового боргу з податку, що виник починаючи з 1 липня 2015 року.

З наведених законодавчих приписів випливає, що в разі коли платник податку на додану вартість не сплатив самостійно узгоджену суму податкового зобов`язання в установлений пунктом 57.1 статті 57 ПК України строк і не сплачує податковий борг, який внаслідок цього виник, контролюючий орган вправі здійснити за платника податку заходи щодо погашення податкового боргу за рахунок коштів на рахунку цього платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість за рішенням суду.

При цьому, норми пункту 87.9 ПК України встановлюють черговість погашення податкового боргу незалежно від способу (добровільного чи примусового) та джерела погашення податкового боргу, тоді як норма пункту 95.3 ПК України регулює відносини щодо стягнення (примусового погашення) податкового боргу за рахунок коштів на банківських рахунках та на рахунку у системі електронного адміністрування ПДВ.

Непогашення податкового боргу, зокрема зі сплати штрафних (фінансових) санкцій та пені, дає право контролюючому органу здійснити за цього платника податку і в інтересах держави заходи на погашення податкового боргу, який виник через таку несплату. При цьому, такі заходи мають бути здійснені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, як це вимагається частиною другою статті 19 Конституції України, якою встановлено критерій поведінки державного органу у сфері публічних відносин. Неправомірна поведінка невладного суб`єкта у цих відносинах не може виправлятися неправомірною поведінкою владного суб`єкта.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, які наведені в постанові від 10 вересня 2019 року в справі № 1840/3549/18 і в постанові від 30 липня 2019 року в справі № 440/4082/18.

На момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а також на момент розгляду цієї справи, у відповідача відсутні судові рішення щодо стягнення з рахунків позивача у системі електронного адміністрування податку на додану вартість податкового боргу, який виник на підставі декларацій з податку на додану вартість за жовтень 2018р. січень 2019р., тому застосовуючи штрафні санкції за несвоєчасне погашення податкових декларації з ПДВ, Відповідач діяв не у спосіб, передбачений ПК України.

Оцінюючи докази надані сторонами, суд відзначає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, в той же час відповідачем не надано належних доказів на підтвердження законності спірного рішення, відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

За змістом статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 283, 310, 315, 316, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі № 200/5428/23 залишити без змін

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 25 березня 2024 року

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 квітня 2024 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д.Компанієць