Справа № 300/8919/23
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" квітня 2024 р. справа № 300/8919/23
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою суду від 29.12.2023 відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) (а.с.23, 24).
Ухвалою суду від 24.01.2024 позовну заяву залишено без руху після відкриття провадження у справі (а.с.38-40).
Ухвалою суду від 30.01.2024 продовжено розгляд справи (а.с.47).
Відповідач скористався правом на подання відзиву, який надійшов на адресу суду 22.01.2024 (а.с.34, 35). Відповідно до відзиву відповідач заперечив щодо задоволення позову. Просив відмовити в задоволенні позову з обґрунтувань відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 Кодексу законів про працю України, оскільки зазначає, що положення вказаної статті Кодексу законів про працю України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно копії витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.09.2018 № 180 позивача, звільнено наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 20.09.2018 № 21-РС з військової служби у запас, з 21.09.2018 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.7).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.05.2023 у справі № 300/944/23, яке набрало законної сили, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно з встановленням базового місяця: січень 2008 року. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2017-2018 роки, як учаснику бойових дій за період з 19.10.2017 по 21.09.2018, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21.09.2018. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2017-2018 роки, як учаснику бойових дій, за період з 19.10.2017 по 21.09.2018, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21.09.2018. В задоволенні решти позову відмовлено (а.с.8-12).

На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.05.2023 у справі № 300/944/23 відповідачем 30.11.2023 здійснено виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2017-2018 роки, як учаснику бойових дій, в сумі 82370,83 грн. (а.с.13).

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення повного розрахунку при звільненні позивача, просить суд зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату позивачу суми розміру середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, яка складає 47866,00 грн.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (частина 1).

Згідно з частиною 2 статті 117 Кодексу законів про працю України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

У пункті 2.2. Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року в справі №4-рп/2012 визначено, що всі суми, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року в справі №810/451/17 та від 26 лютого 2020 року в справі №821/1083/17 викладена правова позиція відповідно до якої під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Статтею 116 Кодексу законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Таким чином, з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 Кодексу законів про працю України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).

Суд зазначає, що підстави виникнення, проходження і припинення служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. У разі відсутності відповідних положень у конституційному або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами частини 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), навівши у рішенні відповідні доводи.

Оскільки нормами спеціальних законів, які стосуються проходження військової служби, не врегульовані питання строків при розрахунку, відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, суд згідно з положеннями статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України застосовує до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як зазначено вище, відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Як встановлено, згідно копії витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.09.2018 № 180 позивача, звільнено наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 20.09.2018 № 21-РС з військової служби у запас, з 21.09.2018 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.7).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.05.2023 у справі № 300/944/23, яке набрало законної сили, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно з встановленням базового місяця: січень 2008 року. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2017-2018 роки, як учаснику бойових дій за період з 19.10.2017 по 21.09.2018, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21.09.2018. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2017-2018 роки, як учаснику бойових дій, за період з 19.10.2017 по 21.09.2018, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21.09.2018. В задоволенні решти позову відмовлено (а.с.8-12).

Тоді як на виконання рішення на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.05.2023 у справі № 300/944/23 відповідачем 30.11.2023 здійснено виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2017-2018 роки, як учаснику бойових дій, в сумі 82370,83 грн. (а.с.13), проте не виплачено позивачу його середній заробіток за час затримки з вказаних виплат в день фактичного розрахунку.

Оскільки відповідачем після вирішення спору не було проведено нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки з виплат індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2017-2018 роки, як учаснику бойових дій, то відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні з даних виплат.

При цьому, суд зазначає, що спір про розміри належних звільненому працівникові сум вирішено і такий спір відсутній станом на момент звернення позивача із даною позовною заявою.

Таким чином, застосуванню у даному випадку підлягають норми частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України, а саме у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Водночас, позивач просить зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату позивачу суми розміру середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, яка складає 47866,00 грн., з приводу чого суд зазначає наступне.

Враховуючи вимоги статті 117 Кодексу законів про працю України та Порядку від 08.02.1995 №100, оскільки спір у справі № 300/944/23 вирішено на користь позивача, обчислення середнього заробітку позивача за час затримки по день фактичного розрахунку повинен здійснити відповідач, у тому числі і встановлення та обчислення періоду за який повинно бути здійснене таке нарахування.

Оскільки станом на момент вирішення справи таке нарахування не здійснене, вказане свідчить про відсутність спору між сторонами з вказаного приводу, а вимога про зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу суми розміру середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, яка складає 47866,00 грн. є передчасною, оскільки відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні обчислення середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні будуть порушені.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення, слід визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку з виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2017-2018 роки, як учаснику бойових дій, виплачених на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.05.2023 у справі № 300/944/23 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку з виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2017-2018 роки, як учаснику бойових дій, виплачених на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.05.2023 у справі № 300/944/23. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, слід стягнути з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача частину судових витрат зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 900,00 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку з виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2017-2018 роки, як учаснику бойових дій, виплачених на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.05.2023 у справі № 300/944/23.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2017-2018 роки, як учаснику бойових дій, виплачених на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.05.2023 у справі № 300/944/23.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) частину сплаченого судового збору в розмірі 900 (дев`ятсот) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Григорук О.Б.