Справа № 260/10888/23
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2024 року м. Ужгород№ 260/10888/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Плеханова З.Б.

при секретарі Ковач Н.М.

за участю:

позивача: Державний реєстратор центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Шпуганич В.П.

відповідача: Міністерство юстиції України - представник Кравець В.І.

третьої особи: Державне підприємство "Національні інформаційні системи" - представник не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Державного реєстратору центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради ОСОБА_1 (пл. Духновича, буд. 2,м. Мукачево, Закарпатська обл., Мукачівський р-н,89600) до Міністерства юстиції України (вул. Архітектора Городецького, буд. 13,м.Київ,01001), третя особа: Державне підприємство "Національні інформаційні системи" (вул. Січових Стрільців, буд. 73,м. Київ,04053 ) про визнання протиправним та скасування п.п. 3,5 наказу № 4050/5 від 27.11.23,

В С Т А Н О В И В:

Державний реєстратор центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, третя особа: Державне підприємство "Національні інформаційні системи", яким просить:

Визнати протиправним та скасувати п. 3 та 5 Наказу Міністерства юстиції України № 4050/5 від 27.11.2023 р. "Про задоволення скарги" (п. 3 Анульовано доступ державному реєстратору Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_1 п. 5 Виконання п. З наказу покласти на Державне підприємство "Національні інформаційні системи"). Вирішити питання про судові витрати по справі відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.11.2023 р. Міністерством юстиції України видано наказ № 4050/5 від 27.11.2023 р. про задоволення скарги ОСОБА_2 від 27.09.2023 р., яким Визнано прийнятими з порушенням Закону України ''Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та анульовано рішення від 11.08.2023 р. № 68846250, 68846153 державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області Мангура Роберта Васильовича, від 06.09.2023 р. № 69172871, 69172996 приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області Машіки Олени Миколаївни. Анульовано доступ державному реєстратору Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_1 . Виконання п. 2 наказу покладено на Офіс протидії рейдерству. Виконання п. З наказу покладено на Державне підприємство "Національні інформаційні системи". Підставою для прийняття оскаржуваного наказу став висновок центральної Колегії Мінюсту України з розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав від 16.11.2023 р.

Позивач вважає п. 3 Наказу, яким анульовано доступ державному реєстратору Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_1 та п. 5 щодо виконання п. 3 наказу покладено на Державне підприємство "Національні інформаційні системи" протиправним. Зазначає, що перевірка підтвердження факту порушення права скаржника передує розгляду питання щодо правомірності рішення, яке оскаржується, а обов`язок щодо підтвердження такого факту Законом покладено на скаржника.

Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Мангур Р.В. на підставі оскаржуваного рішення зареєстровано право власності на земельні ділянки за ОСОБА_3 .

Отже, скаржницею не підтверджено факт порушення своїх прав у зв`язку з оскаржуваним рішенням в розумінні реєстраційного законодавства, оскільки на момент подання скарги її права не були порушені у зв`язку із прийняттям рішень позивачем.

Крім того зазначає, що Пояснення по суті скарги надіслані ОСОБА_1 до МЮУ взяті до уваги не були, хоча й досліджувались на колегіальному розгляді, про що зазначено у Висновку колегії. Позивачем при формуванні заяв щодо державної реєстрації права власності було отримано відомості з ДЗК про дані земельні ділянки за № 65794261 та 65794108, які були додані до документів, поданих із заявами. Дані відомості були отримані у відповідності до вимог передбачених ст. 33 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто підстав для запитування інформації у відповідному відділ Держгеокадастру, як в органу влади, який відповідно до законодавства проводив оформлення та/або реєстрацію прав на земельні ділянки до 2013 року, у позивача , як державного реєстратора відповідно до згаданої норми не було.

Комісія, розглядаючи скаргу, не врахувала, що право власності на земельні ділянки виникло в ОСОБА_3 на підставі договору про припинення зобов`язання переданням відступного, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Яною Леонідівною 02.02.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 277, а рішенням державного реєстратора підтверджено уже наявне у неї право.

В оскаржуваному наказі не наведено фактів допущення позивачем неодноразових порушень у сфері державної реєстрації прав та не надано доказів, що такі факти досліджувались при прийнятті оскаржуваного рішення.

Відповідачем про розгляді скарги та прийнятті оскаржуваних рішень не було враховано фактів, що загальна кількість заяв у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які прийнято державним реєстратором Мангур Р.В. за 2022 рік складала 4409 заяв, у період з 01 січня до 27 листопада 2023 року - 6359 заяв.

Позивач зауважує, що анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав є одним з видів найсуворіших санкцій за порушення вимог законодавства України в сфері державної реєстрації, а тому такі рішення мають прийматися з урахуванням принципу пропорційності, який має на меті досягнення балансу між публічними інтересами та індивідуальними інтересами особи, а також між цілями та засобами їх досягнення. В оскаржуваному наказі не наведено фактів допущення позивачем неодноразових порушень у сфері державної реєстрації прав та не надано доказів, що такі факти досліджувались при прийнятті оскаржуваного рішення. Просить задовольнити позов повністю.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.12.2023 року, в задоволенні заяви Державного реєстратору центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову - відмовлено.

18 грудня 2023 року ухвалою ЗОАС було відкрито спрощене позовне провадження та зобов`язано відповідача надати суду в термін 7 днів: висновок, який став підставою для винесення оскаржуваного Наказу та запропоновано відповідачу надати відзив на позов .

11 січня 2024 року від Міністерства юстиції України надійшов відзив на позов з додатками, в якому не погоджується з даним адміністративним позовом та вважає, що оскаржуваний наказ винесений на підставі, у межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією України є законним та обґрунтованим. Так зазначає, що нормативно-правовими актами регламентовано, що предметом розгляду Колегії є лише процедурні порушення, вчинені державним реєстратором (нотаріусом) під час здійснення реєстраційних дій. Відповідно розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Мін`юстом у межах компетенції, визначеної законом, зокрема на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора.

Так, здійснювати запити від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію необхідну для такої реєстрації є обов`язком, а не правом державного реєстратора.

З метою належного з`ясування всіх обставин Міністерством юстиції України було надіслано запити до Київського державного нотаріального архіву щодо витребування інформації про наявність договору про передання відступного.

Також Колегією було встановлено, що державні акти не містять відмітку про перехід права власності на земельні ділянку, та не були подані державному реєстратору ОСОБА_1 для проведення державної реєстрації прав.

Таким чином, державним реєстратором Мангуром Р.В. не було належним чином перевірено подані документи, не зроблено відповідних запитів, передбачених пунктом 3 частини третьої статті 10 Закону № 1952-ІУ, та наявності підстав для зупинення розгляду заяви передбаченої пунктом 1 частини першої статті 23 Закону № 1952-ІУ та відмови передбаченої пунктом 8 частини першої статті 24 Закону № 1952- ІУ прийнято оскаржуване рішення1.

Отже, оскаржувані рішення були прийняті з порушенням Закону № 1952-ІУ, а тому підлягали анулюванню.

Крім того, оскаржувані рішення прийняті приватним нотаріусом Машікою О.М. підлягають анулюванню як такі, що випливають з факту прийнятих з порушенням оскаржуваних рішень, оскільки також призвели до внесення недостовірної інформації до Державного реєстру прав. Оскільки оскаржувані рішення державного реєстратора Мангура Р.В. прийняті за наявності підстав для зупинення розгляду заяви передбаченої пунктом 1 частини першої статті 23 Закону № 1952-ІУ та подальшої відмови у проведенні державної реєстрації прав передбаченої пунктом 8 частини першої статті 24 Закону № 1952-ІУ, а також оскаржувані рішення та оскаржувані рішення приватного нотаріуса Машіки О.М. прийняті з порушенням загальних засад державної реєстрації прав, визначеної пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1952-ІУ, а саме щодо гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, то допущені при їх прийнятті порушення не є формальною (несуттєвою) помилкою та впливають на об`єктивність, достовірність та повноту відомостей Державного реєстру прав, тому враховуючи, що відновлення порушеного права неможливе шляхом прийняття Міністерством юстиції України рішень, передбачених пунктами 2 і 3 частини сьомої статті 37 Закону № 1952-ІУ, ці рішення підлягали анулюванню.

Відтак, встановлення факту прийняття державним реєстратором Мангуром Р.В. неправомірних оскаржуваних рішень, що стали передумовою прийняття неправомірних рішень приватним нотаріусом Машікою О.М., з урахуванням їх характеру та наслідків, які фактично призвели до порушення прав скаржниці, були підставою для застосування відповідного заходу реагування у вигляді анулювання державному реєстратору ОСОБА_1 доступу до Державного реєстру прав.

Таким чином вищезазначене спростовує доводи Позивача про те, що наказ № 4050/5 неправомірний та прийнятий з порушенням законодавства.

Крім того зазначає, що пояснення позивача та пояснення іншого суб`єкта оскарження приймалися до розгляду Колегією під час розгляду скарги, про що повідомлялось особам, що надали пояснення, за допомогою надсилання листів на електронні пошти адресатів.

Таким чином, Позивачем не доведено яким чином формальні порушення строків розгляду скарги Колегією, що відбулося з метою належного з`ясування всіх обставин справи та у зв`язку із цим організацією повторного засідання Колегії, впливає на законність Наказу. Також позивачем не доведено належними доказами той факт, що його пояснення не прийнято Колегією, а отже не можуть братися до уваги судом.

Отже, Колегією правомірно та відповідно до вимог законодавства було прийнято до уваги зазначену Заяву від 16.09.2023, а інших обставин та доказів на їх підтвердження, які б спростовували такі доводи громадянки ОСОБА_2 . Колегією не встановлено, тому при розгляді скарги по суті Колегією було взято до уваги обґрунтування, які містяться у скарзі та матеріали додані до неї, зокрема Заяву від 16.09.2023.

Зважаючи на встановлені факти та негативні наслідки допущених порушень, які полягають у проведенні державної реєстрації права власності за відсутності документів, що підтверджують таке право, Колегія вважала, що застосування до державного реєстратора ОСОБА_1 заходів реагування у вигляді анулювання доступу державному реєстратору Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав відповідає ступеню вчинених порушень та є необхідним для запобігання зловживань у сфері державної реєстрації прав.

Крім того, Відповідач вважає за необхідне наголосити про дискреційні повноваження Міністерства юстиції України в частині можливості самостійного обрання санкції за результатом розгляду скарги.

Так, державним реєстратором Мангуром Р.В. не було належним чином перевірено подані документи, не зроблено відповідних запитів, передбачених пунктом 3 частини третьої статті 10 Закону № 1952-ІУ, та наявності підстав для зупинення розгляду заяви передбаченої пунктом 1 частини першої статті 23 Закону № 1952-ІУ та відмови передбаченої пунктом 8 частини першої статті 24 Закону № 1952- ІУ прийнято оскаржуване рішення. Відтак, встановивши факт порушення у процесі здійснення реєстраційної дії без належної правової підстави, всупереч порядку вчинення реєстраційних дій, всупереч загальним засадам державної реєстрації, Міністерство юстиції України використало свої дискреційні повноваження. З урахуванням вищенаведеного, стверджує, що оскаржуваний наказ винесений на підставі, у межах повноважень, у спосіб визначений Конституцією України та є законним і обґрунтованим.

16 січня 2024 року ухвалою ЗОАС було вирішено перейти від спрощеного провадження до загального провадження у даній справі .

14 лютого 2024 року Позивачем до суду було подано відповідь на відзив, в якому спростовує наведені у Відзиві на позовну заяву мотиви та доводи Міністерством юстиції та вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими що не спростовують доводів та мотивів позовної заяви., а також звертає увагу на розгляд скарги ОСОБА_4 відбувся з порушенням встановленого строку .

05 березня 2024 року від Міністерства юстиції надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких Міністерство юстиції України заперечує проти відповіді, вважає аргументи необґрунтованими з підстав аналогічних, що наведені у відзиві.

В судовому засіданні всі учасники судового розгляду підтримали свої позиції викладені в заявах по суті спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Обставини встановлені судом.

Рішенням про державну реєстрацію прав від 11.08.2023 № 68846153 прийнятого державним реєстратором ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки за кадастровим №:02:023:0007 зареєстровано право власності за ОСОБА_3 .

Підставою для реєстрації права власності, ОСОБА_3 було подано державному реєстратору ОСОБА_1 наступні документи:

1.Договір про припинення зобов`язання переданням відступного, серія та номер: 277, виданий 02.02.2012, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курковська Я.Л.0, в якому зазначено наступне:

ОСОБА_5 ,( реквізити паспорту , ідентифікаційний номер., місце реєстрації - Мукачево..(боржник) та ОСОБА_3 (реквізити паспорту, місце реєстрації-Київ) ідентифікаційний номер - не вказаний)( кредитор) уклали договір для виконання зобовязання , передбаченого Договором безвідсоткової позики № 1 від 04 січня 2011 року,

кредитор згоден на передачу йому боржником наступного нерухомого майна : земельні ділянки з кадастровими номерами :02:023:0006, :02:023:0007 .... що розташовані в Мукачівському районі Чинадіївської селищної ради...

Підстава виникнення права власності : Договори дарування від 13.05.2004 року . Державний акт на право власності на земельну ділянку ЗК номер 0455461 та ЗК номер 042344.

Майно передається взамін сплати боргу у сумі 750 000 гривень

п.5 Зазначене майно має бути передане БОРЖНИКОМ КРЕДИТОРУ за актом приймання-передачі не пізніше 02.02.2012 року.

-Зареєстровано в реєстрі за № 277

2. відомості з ДЗК, серія та номер: 65794108, виданий 10.08.2023, видавник: Державний земельний кадастр.

Рішенням про державну реєстрацію прав від 11.08.2023 № 68846250 прийнятого державним реєстратором ОСОБА_1 , шодо земельної ділянки за кадастровим № :02:023:0006 зареєстровано право власності за ОСОБА_3 .

Підставою для реєстрації права власності, ОСОБА_3 було подано державному реєстратору ОСОБА_1 наступні документи: інший тип договору, договір про припинення зобов`язання переданням відступного, серія та номер: 277, виданий 02.02.2012, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курковська Я.Л.; відомості з ДЗК, серія та номер: 65794261, виданий 10.08.2023, видавник: Державний земельний кадастр

06 вересня 2023 року ОСОБА_3 (ДАРУВАЛЬНИК) , від імені якої по довіреності діє ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ( ОБДАРОВУВАНА), від імені якої діє ОСОБА_8 уклали договір Дарування земельної ділянки за кадастровим № :02:023:0006.

В подальшому до Міністерства юстиції України надійшла скарга ОСОБА_2 від 27.09.2023, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.10.2023 за № СК-3940-23 (далі - скарга), на рішення від 11.08.2023 №№ 68846250, 68846153 державного реєстратора ОСОБА_1 , та від 06.09.2023 №№ 69172871, 69172996 приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Машіки Олени Миколаївни (далі - приватний нотаріус Машіка О.М.) щодо земельних ділянок з кадастровими номерам: :02:023:0006, :02:023:0007 (далі - земельні ділянки).

ОСОБА_2 до скарги було додано заяву про коло спадкоємців від 16.09.2023 вих. 54 (далі - Заява від 16.09.2023), в якій повідомляється, про те, що до кола спадкоємців померлої ОСОБА_5 входить донька - ОСОБА_2 .

Як вбачається із змісту скарги скаржник посилається на те, що земельні ділянки з кадастровими номерами :02:023:0006, :02:023:0007 (далі - земельні ділянки) належали її матері ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Скаржниця стверджує, що вона є спадкоємицею ОСОБА_5 , яка не укладала та не підписувала жодних договорів щодо відчуження земельних ділянок. Скаржниця вважала оскаржувані рішення протиправними та просила їх анулювати, оскільки, договір про припинення зобов`язання переданням відступного від 02.02.2012 є підробкою та не підписувався ОСОБА_5 . Крім того, відповідно до умов договору земельні ділянки мають бути передані за актом прийому-передачі, однак такий акт не подавався для проведення відповідної реєстрації. Тому, вважає, що дані рішення про перехід права власності від ОСОБА_5 до ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим №:02:023:0006 - рішення про державну реєстрацію №68846250 від 11.08.2023 р. та на земельну ділянку з кадастровим № :02:023:0007 - рішення про державну реєстрацію №68846153 від 11.08.2023 р., прийнято з порушенням загальної засади державної реєстрації прав, визначеної пунктом 4 частини першої статті 3 Закону, а саме щодо внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом та гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Позивач, 18.10.2023 року подав до Міністерства юстиції України пояснення суті скарги ОСОБА_2 від 27.09.2023, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.10.2023 за № СК-3940-23.

Міністерство юстиції України листом "Щодо розгляду скарги від 19.10.2023 року повідомило позивача про те, що його лист від 18.10.2023 (вх. № СК-4182-23 від 18.10.2023) розглянуто і повідомлено , що пояснення по суті скарги ОСОБА_2 від 27.09.2023, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.10.2023 за № СК-3940-23 отримані та долучені до матеріалів зазначеної скарги.

24 жовтня 2023 відбулось засідання Колегії щодо розгляду скарги, розгляд якої було відкладено з метою належного з`ясування усіх обставин, а саме отримати від Київського державного нотаріального архіву (далі - нотаріальний архів) відомості чи міститься в нотаріальному архіві інформація щодо договору про припинення зобов`язання переданням відступного від 02.02.2012, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:023:0006, :02:023:0007, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Яною Леонідівною, зареєстрованого в реєстрі за № 277.

З метою належного з`ясування всіх обставин. Міністерством юстиції України було надіслано запити до Київського державного нотаріального архіву щодо витребування інформації про наявність договору про передання відступного.

У відповідь на вищезазначений запит Київський державний нотаріальний архів надав лист-відповідь № 4598/01-21 від 27.10.2023. зареєстрований у Міністерстві юстиції України 07.11.2023 за № . у якому зазначає, що в матеріалах наглядової справи приватного нотаріуса Курковської Я.Л. відсутні відомості щодо договору про припинення зобов`язання переданням відступного від 02.02.2012, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:023:0006. :02:023:0007, посвідченого приватним нотаріусом Курковською Я.Л.. зареєстрованого в реєстрі за № 277.

27 жовтня 2023 року представником ОСОБА_2 - адвокатом Шерегі В.М. до колегії з розгляду скарг у сфері Державної реєстрації Мінюсту України в межах скарги було подано клопотання, в якому зазначено, що для спростування факту укладення договору для переходу права власності від ОСОБА_5 просять приєднати до матеріалів скарги висновок експерта ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24.10.2023 року в межах КП ..., відповідно до якого встановлено, що підпис та рукописний текст від імені ОСОБА_5 розташований в графі "Боржник" в наданому на дослідження договорі про припинення зобовязання переданим відступного від 02.02.2012 виконані не ОСОБА_5 , а іншою особою.

31 жовтня 2023 року уповноваженою особою відповідача в межах скарги було направлено електронні повідомлення та телефонограми скаржнику, його представнику, позивачу та нотаріусу про засідання Колегії Мінюсту , яке відбудеться 16.11.23 року і всі зацікавлені особи можуть подати письмові пояснення по суті скарги.

07 листопада 2023 року завідувач Київського державного нотаріального архіву на запит Мінюсту повідомив, що у наглядовій справі приватного нотаріуса Курковської Я.Л. в Акті приймання-передавання документів для державного нотаріального архіву серед переліку справ тривалого зберігання за 2012 рік відсутня справа 02-10"Інші договори.." та справи 02-02 "Договори відчудження земельних ділянок та документи , на підставі яких вони посвідчувалися" за 02 лютого 2012 року і тому надати інформацію стосовно посвідчення Договору про припинення зобовязання переданням відступного від 02.02.2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 неможливо.

Центральна Колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, розглянувши скаргу ОСОБА_2 від 27.09.2023, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 02.10.2023 за № СК-3940-23 на рішення від 11.08.2023 №№ 68846250, 68846153 державного реєстратора Центру падання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_1 , від 06.09.2023 №№ 69172871, 69172996 приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Машіки Олени Миколаївни щодо земельних ділянок з кадастровими номерам: :02:023:0006, :02:023:0007 винесла Висновок від 16.11.2023 року, яким рекомендовано

1. Скаргу ОСОБА_2 від 27.09.2023 задовольнити.

2. Визнати прийнятими з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анулювати рішення від 11.08.2023 №№ 68846250, 68846153 державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області Мангури Роберта Васильовича, від 06.09.2023 №№ 69172871, 69172996 приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Машіки Олени Миколаївни.

3. Анулювати доступ державному реєстратору Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_9 до Державного реєстру речових прав.

За результатами розгляду скарги Міністерства юстиції України видало Наказ № 4050/5 від 27.11.2023 р. "Про задоволення скарги", яким відповідно до частини третьої статті 26, підпунктів «а», «б» пункту 1 частини сьомої статті 37, пункту 1 частини першої статті 3, пункту 8 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»:

1. Скаргу ОСОБА_2 від 27.09.2023 задовольнити.

2. Визнати прийнятими з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анулювати рішення від 11.08.2023 №№ 68846250, 68846153 державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області Мангури Роберта Васильовича, від 06.09.2023 №№ 69172871, 69172996 приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Машіки Олени Миколаївни.

3. Анулювати доступ державному реєстратору Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав.

4. Виконання пункту 2 наказу покласти на Офіс протидії рейдерству.

5. Виконання пункту 3 наказу покласти на Державне підприємство «Національні інформаційні системи».

Підстава: висновок центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 16.11.2023 за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 від 27.09.2023, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.10.2023 за № СК-3940-23.

Мотиви та норми права застосовані судом.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Згідно із пунктом 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року №228 (далі - Положення № 228), Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство юстиції України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.

Згідно з підпунктом 83-10 пункту 4 Положення № 228, Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань розглядає відповідно до закону скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Мін`юсту та приймає обов`язкові до виконання рішення.

Пунктом 10 Положення № 228 визначено, що Мін`юст у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, здійснює організацію і контроль за їх виконанням.

Правові засади та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952- IV (далі - Закон № 1952-1V).

Порядок та процедура розгляду скарг на рішення дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав визначено статтею 37 Закону № 1952-ІУ та Порядком розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (далі - Порядок №1128).

Частиною першою статті 37 Закону № 1952-IV встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає:1) скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) скарги на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України; 3) повідомлення державного реєстратора про виявлений ним факт використання його ідентифікаторів доступу до Державного реєстру прав іншими особами, (частина друга статті 37 Закону № 1952-ІУ)

Так, відповідно до частини третьої статті 37 Закону № 1952-ІУ рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів особою, права якої порушено, протягом двох місяців з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення своїх прав.

Згідно пункту 2 Порядку №1128 розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами у межах компетенції, визначеної законом. Розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого цим Порядком

Пунктом 9 Порядку №1128 визначено, що під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує:

1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту;

2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах;

3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації;

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Таким чином, вищезазначеними нормативно-правовими актами регламентовано, що предметом розгляду Колегії є лише процедурні порушення, вчинені державним реєстратором (нотаріусом) під час здійснення реєстраційних дій.

Вказане узгоджується з позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі № 910/694/21.

У вказаній постанові Верховний Суд прийшов до наступного висновку:

«...65. З урахуванням системного аналізу змісту положень частин 6, 9 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктів 2, 5, 9, 13 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 Л? 1128 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 № 1150) в частині обсягу повноважень Мін`юсту під час розгляду скарг на дії або бездіяльність державних реєстраторів колегія суддів дійшла висновку, що зазначені норми у подібних правовідносинах слід застосовувати таким чином:

«Під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду. Встановлення наявності обставин Мін`юстом здійснюється шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у разі необхідності Мін`юст витребовує документи (інформацію). Водночас Мін`юст не наділений повноваженнями вирішувати спір про право».

Відповідно розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Мін`юстом у межах компетенції, визначеної законом, зокрема на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора.

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-ІУ встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав).

Відповідно до статті 3 Закону № 1952-ІУ загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону № 1952-ІУ державний реєстратор встановлює

1) відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства,

2)а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 10 Закону № 1952-ІУ державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для:

1) проведення реєстраційних дій,

2)зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

3) зупинення державної реєстрації прав,

4) відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Пунктом 3 частини третьої статті 10 Закону № 1952-ІУ передбачено, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013:

1)обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації,

2) у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Отже, здійснювати запити від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію необхідну для такої реєстрації є обов`язком, а не правом державного реєстратора.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 18 Закону № 1952-ІУ порядок державної реєстрації прав передбачає, зокрема, перевірку документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав 4 для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.

Пунктом 1 частини першої статті 23 Закону № 1952-ІУ встановлено, що розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором, зокрема, якщо подані документи не в повному обсязі, передбаченому законодавством.

Пунктом 8 частини першої статті 24 Закону № 1952-ІУ передбачена відмова в державній реєстрації прав, якщо після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав.

Як зазначалося судом вище, з відомостей Державного реєстру прав Колегією встановлено, що пунктом 5 договору відступного передбачено, що земельні ділянки мають бути передані за актом приймання-передачі, який не було подано до документів для проведення державної реєстрації прав.

З метою належного з`ясування всіх обставин. Міністерством юстиції України було надіслано запити до Київського державного нотаріального архіву щодо витребування інформації про наявність договору про передання відступного.

У відповідь на вищезазначений запит Київський державний нотаріальний архів надав лист-відповідь № 4598/01-21 від 27.10.2023. зареєстрований у Міністерстві юстиції України 07.11.2023 за № . у якому зазначає, що в матеріалах наглядової справи приватного нотаріуса Курковської Я.Л.відсутні відомості щодо договору про припинення зобов`язання переданням відступного від 02.02.2012, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:023:0006. :02:023:0007. посвідченого приватним нотаріусом Курковською Я.Л.. зареєстрованого в реєстрі за № 277.

Частиною шостою статті 126 Земельного кодексу України (в редакції на момент укладення договору про передання відступного) (далі - ЗК України) передбачено, що при набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки.

На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід.

Орган, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, складеного та посвідченого в порядку, встановленому законом, протягом 14 календарних днів з дня подання до цього органу зазначеного документа. Забороняється вимагати для здійснення відмітки та державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини третьої статті 132 ЗК України встановлено, що додатком до угоди, за якою здійснюється відчуження земельної ділянки приватної власності, є державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується (або відчужувалась).

Також було встановлено, що державні акти не містять відмітку про перехід права власності, та не були подані державному реєстратору ОСОБА_1 для проведення державної реєстрації прав.

Таким чином, державним реєстратором Мангуром Р.В. не було належним чином перевірено подані документи, не зроблено відповідних запитів, передбачених пунктом 3 частини третьої статті 10 Закону № 1952-ІУ, та наявності підстав для зупинення розгляду заяви передбаченої пунктом 1 частини першої статті 23 Закону № 1952-ІУ та відмови передбаченої пунктом 8 частини першої статті 24 Закону № 1952- ІУ прийнято рішення від 11.08.2023 №№ 68846250, 68846153 (далі оскаржувані рішення) . Отже, оскаржувані рішення були прийняті з порушенням Закону № 1952-ІУ, а тому підлягали анулюванню.

Відповідно до частини шостої статті 37 Закону № 1952-ІУ за результатами розгляду скарги на рішення, у сфері державної реєстрації прав Міністерство юстиції України приймає мотивоване рішення, зокрема, про задоволення скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав).

Підпунктами «а», «б» пункту 1 частини сьомої статті 37 Закону № 1952-ІУ визначено, що підставою для визнання прийнятим з порушенням Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є, зокрема, встановлення Міністерством юстиції України, що державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав з порушенням загальних засад державної реєстрації прав, визначених пунктами 1, 21, 4 частини першої статті З цього Закону № 1952-ІУ, а також за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав. У такому разі Міністерство юстиції України у своєму рішенні зазначає конкретну засаду державної реєстрації прав (з посиланням на відповідне положення цього Закону), з порушенням якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав, за наявності підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, відмови в державній реєстрації прав або зупинення державної реєстрації прав та конкретну підставу (з посиланням на відповідне положення цього Закону), всупереч якій державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав.

Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав визнається прийнятим з порушенням цього Закону та анулюється виключно у разі неможливості відновлення порушеного права скаржника шляхом прийняття Міністерством юстиції України рішень, передбачених пунктами 2 і 3 частини сьомої статті 37 Закону № 1952-ІУ. Не можуть бути підставою для визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора допущені ним формальні (несуттєві) помилки, які не впливають на об`єктивність, достовірність та повноту відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Оскільки оскаржувані рішення державного реєстратора Мангура Р.В. прийняті за наявності підстав для зупинення розгляду заяви передбаченої пунктом 1 частини першої статті 23 Закону № 1952-ІУ та подальшої відмови у проведенні державної реєстрації прав передбаченої пунктом 8 частини першої статті 24 Закону № 1952-ІУ, а також оскаржувані рішення та оскаржувані рішення приватного нотаріуса Машіки О.М. прийняті з порушенням загальних засад державної реєстрації прав, визначеної пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1952-ІУ, а саме щодо гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, то допущені при їх прийнятті порушення не є формальною (несуттєвою) помилкою та впливають на об`єктивність, достовірність та повноту відомостей Державного реєстру прав, тому враховуючи, що відновлення порушеного права неможливе шляхом прийняття Міністерством юстиції України рішень, передбачених пунктами 2 і 3 частини сьомої статті 37 Закону № 1952-ІУ, ці рішення підлягали анулюванню.

Крім того, згідно з пунктом 1 частини сьомої статті 37 Закону № 1952-ІУ одночасно із визнанням прийнятим з порушенням цього Закону та анулюванням рішення державного реєстратора, Міністерство юстиції України може прийняти одне із рішень, зокрема, про анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

Зважаючи на встановлений факт порушення й оцінюючи його ступінь та характер суд виходить з того, що застосування відповідачем до державного реєстратора заходів реагування у вигляді тимчасового блокування або анулювання доступу до Державного реєстру прав, має бути необхідним й достатнім для попередження нових порушень та зловживань у сфері державної реєстрації прав. А тому з огляду на вказану мету й ґрунтуючись на принципах справедливості та співмірності заходи реагування повинні бути пропорційними характеру встановлених порушень.

Водночас, згідно із статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та норм Цивільного кодексу України, право власності є непорушним, а враховуючи те, що державна реєстрація права власності є гарантією непорушності цього права, то умисне або недбале здійснення державним реєстратором своїх повноважень, що має наслідком порушення конституційних прав громадян або прав інших суб`єктів цивільно-правових відносин, беззастережно потребує вжиття відповідних заходів реагування.

Відтак, встановлення факту прийняття державним реєстратором Мангуром Р.В. неправомірних оскаржуваних рішень, що стали передумовою прийняття неправомірних рішень приватним нотаріусом Машікою О.М., з урахуванням їх характеру та наслідків, які фактично призвели до порушення прав скаржниці, були підставою для застосування відповідного заходу реагування у вигляді анулювання державному реєстратору ОСОБА_1 доступу до Державного реєстру прав.

Таким чином вищезазначене спростовує доводи Позивача про те, що наказ № 4050/5 неправомірний та прийнятий з порушенням законодавства.

Щодо строків розгляду скарги та врахування пояснень державного реєстратора Мангура Р.В.

Згідно з абзацом 1 статті 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Пунктом 9 Порядку № 1128 встановлено, зокрема, що під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію).

Як було встановлено судом, 24.10.2023 відбулось засідання Колегії щодо розгляду скарги, розгляд якої було відкладено з метою належного з`ясування усіх обставин, а саме отримати від Київського державного нотаріального архіву (далі - нотаріальний архів) відомості чи міститься в нотаріальному архіві інформація щодо договору про припинення зобов`язання переданням відступного від 02.02.2012, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:023:0006, :02:023:0007, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Яною Леонідівною, зареєстрованого в реєстрі за № 277. Після отримання відповіді від нотаріального архіву наступне засідання Колегії було призначене на 16.11.2023 та скаргу розглянуто.

Таким чином, перевищення строків розгляду скарги зумовлене вищезазначеними обставинами, що об`єктивно не залежали від Відповідача і ніяким чином не вплинули на права та інтереси позивача.

У постанові Верховного Суду від 22.05.2022 у справі №825/2328/16, Верховний Суд зазначає,

що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування, у разі коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення. Суд наголошує, що у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості. Межею, що розділяє істотні (фундаментальні) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття (аналогічна правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18).

Згідно позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.01.2023 №826/10888/18 зазначено , що саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його правомірності.

Крім того, в постанові Верховного суду від 22.02.2023 у справі № 910/1124/22 вказано, що

« 4.19 Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися, наприклад, процедури його ухвалення. Саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, коли такі безпосередньо впливають на суть порушених прав.

4.20 Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його промірним.

4.21 Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

4.22 Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність».

Частиною четвертою статті 37 Закону № 1952-ІУ визначено, що скарга на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав подається у письмовій формі та має містити:

- відомості про прізвище, ім`я, по батькові (найменування) скаржника, його місце проживання (місцезнаходження), номер телефону та/або адресу електронної пошти;

- суть (реквізити) оскаржуваного рішення, дій або бездіяльності, обставини, якими обґрунтовується порушення прав скаржника;

- прохання (вимоги) скаржника;

- дату складання скарги.

Якщо з дня прийняття оскаржуваного рішення, здійснення дії або бездіяльності спливло більше двох місяців, а у випадку, передбаченому абзацом третім частини третьої цієї статті, - більше одного місяця, скарга має містити також відомості про дату, коли скаржник дізнався про порушення своїх прав.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав має бути підписана скаржником або його представником.

До скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав можуть бути додані документи (їх копії), що підтверджують порушення прав скаржника.

До скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав, що подається представником скаржника, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження, або копія такого документа, засвідчена у встановленому порядку.

Відповідно до частини шостої статті 37 Закону № 1952-ІУ Міністерство юстиції України, його територіальні органи залишають скаргу на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав без розгляду по суті, якщо, зокрема, скаргу подано особою, права якої у зв`язку з оскаржуваним рішенням, дією або бездіяльністю у сфері державної реєстрації прав не порушено;

Згідно пункту 5 Порядку № 1128, перед розглядом скарги по суті Колегія також вивчає скаргу для встановлення - чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги.

Частиною третьою статті 37 Закону № 1952-ІУ чітко визначено строки оскарження до Міністерства юстиції України, а саме рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів особою, права якої порушено, протягом двох місяців з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення своїх прав.

Так, ОСОБА_2 до скарги було додано заяву про коло спадкоємців від 16.09.2023 вих. 54 (далі - Заява від 16.09.2023), в якій повідомляється, про те, що до кола спадкоємців померлої ОСОБА_5 входить донька - ОСОБА_2 , що належним чином підтверджує факт порушення прав скаржниці.

Таким чином, Колегією правомірно та відповідно до вимог законодавства було прийнято до уваги зазначену Заяву від 16.09.2023, а інших обставин та доказів на їх підтвердження, які б спростовували такі доводи громадянки ОСОБА_2 . Колегією не встановлено, тому при розгляді скарги по суті Колегією було взято до уваги обґрунтування, які містяться у скарзі та матеріали додані до неї, зокрема Заяву від 16.09.2023.

Щодо дотримання принципів обґрунтованості та пропорційності при прийнятті оскаржуваного наказу.

Позивач у позовній заяві стверджує, що законодавством передбачено, що у рішенні Міністерства юстиції України чи його територіального органу за результатами розгляду скарги можуть визначатися декілька шляхів задоволення скарги та посилається на те, що рішення про анулювання Позивачу доступу до Державного реєстру прав є невмотивованим. З даного приводу суд зазначає наступне.

Основними засадами державної реєстрації прав є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження та внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом, а тому їх порушення, які полягають у недотриманні визначеного законодавством порядку і процедур належної перевірки відповідних фактів, становить загрозу гарантіям непорушності права власності та існуючому порядку державної реєстрації.

Відповідно до пункту 4 частини сьомої статті 37 Закону № 1952-ІУ у разі задоволення скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав або підтвердження факту використання ідентифікаторів доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав іншими особами Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають рішення про, зокрема тимчасове блокування або про анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

Водночас, згідно із статтею 41 Конституції України, статтею І Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та норм цивільного кодексу України, право власності є непорушним, а враховуючи те, що державна реєстрація права власності є гарантією непорушності цього права, то умисне або надбали здійснення державним реєстратором своїх повноважень, що має наслідком порушення конституційних прав громадян або прав інших суб`єктів цивільно-правових відносин беззастережно потребує вжиття відповідних заходів реагування.

Зважаючи на встановлені факти та негативні наслідки допущених порушень. які полягають у проведенні державної реєстрації права власності за відсутності документів, що підтверджують таке право, суд вважає, що Колегія вірно застосувала до державного реєстратора ОСОБА_1 заходи реагування у вигляді анулювання доступу державному реєстратору Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав відповідає ступеню вчинених порушень та є необхідним для запобігання зловживань у сфері державної реєстрації прав.

Позивач у позовній заяві аналізує накази Відповідача, що приймались за результатом розгляду скарг, що було подано на інші реєстраційні дії державного реєстратора ОСОБА_1 та вказує на те, що Міністерством юстиції України не було виявлення порушень у оскаржуваних реєстраційних діях. Однак, суд зазначає, що посилання Позивача на зазначені накази не стосується даної справи, у зв`язку із тим, що кожна скарга розглядається відповідно до вимог законодавства і стосується лише зазначених скарг та відповідно вчинених реєстраційних дій в Державному реєстрі прав державним реєстратором.

Крім того, суд зауважує про дискреційні повноваження Міністерства юстиції України в частині можливості самостійного обирання санкції за результатом розгляду скарги.

Санкція, яку відповідно до Закону має право застосовувати Мін`юст є елементом правової норми, що встановлює невигідні наслідки для суб`єктів здійснення реєстраційних дій у разі порушення правил, визначених диспозицією.

Саме санкція Мін`юсту є одним із засобів спонукання державного реєстратора до додержання норм права.

Право вибору стягнення за порушення порядку державної реєстрації належить органу контролю - Міністерству юстиції України, йому ж надано повноваження самостійно визначати вид санкції при прийнятті рішення, враховуючи допущені порушення законодавства.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № Р(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У постановах Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 825/602/17 та від 22.08.2018 у справі № 826/10548/17 зроблено висновок про дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та неможливість суду втручатися у такі повноваження.

Відповідачем при прийнятті рішення дотримано принцип пропорційності, оскільки принцип пропорційності, який є загально правовим принципом, спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються, та дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення.

Як вбачається із результатів розгляду скарги, Позивачем вчинено реєстраційну дію із порушенням порядку проведення державної реєстрації.

Відповідно до норм статті 3 Закону № 1952-ІУ, однією із засад державної реєстрації є, зокрема, гарантування державою об`єктивності достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Так, державним реєстратором Мангуром Р.В. не було належним чином перевірено подані документи, не зроблено відповідних запитів, передбачених пунктом 3 частини третьої статті 10 Закону № 1952-ІУ, та наявності підстав для зупинення розгляду заяви передбаченої пунктом 1 частини першої статті 23 Закону № 1952-ІУ та відмови передбаченої пунктом 8 частини першої статті 24 Закону № 1952- ІУ прийнято оскаржуване рішення1.

Відтак, встановивши факт порушення у процесі здійснення реєстраційної дії без належної правової підстави, всупереч порядку вчинення реєстраційних дій, всупереч загальним засадам державної реєстрації, Міністерство юстиції України використало свої дискреційні повноваження.

Також суд наголошує , що підвищене навантаження на державного реєстратора, не дає підстав для порушення законодавства у сфері державної реєстрації.

З урахуванням цього, а також того, що анулювання доступу до Державного реєстру прав є однією із передбачених Законом № 1952-ІУ санкцій, слід прийти висновку, що дії та рішення Міністерства юстиції України є законними та обґрунтованими.

Таким чином, доводи Позивача щодо відсутності мотивів, за яких державному реєстратору ОСОБА_1 анульовано доступ до Державного реєстру прав не ґрунтуються на вимогах законодавства.

Інші доводи сторони Позивача, з огляду на зміст позовних вимог не мають свого окремого та самостійного значення в рамках цього спору та не спростовують мотиви і обставини, які були оцінені вище судом та стали підставою для анулювання доступу державному реєстратору центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав .

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Це зумовлює відсутність підстав для відшкодування судових витрат стороні Позивача.

Керуючись статтями 14 частиною 1, 242-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

1.У задоволенні позову Державного реєстратору центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради ОСОБА_1 (пл. Духновича, буд. 2,м. Мукачево, Закарпатська обл., Мукачівський р-н,89600) до Міністерства юстиції України (вул. Архітектора Городецького, буд. 13,м.Київ,01001), третя особа: Державне підприємство "Національні інформаційні системи" ( вул. Січових Стрільців, буд. 73,м. Київ,04053 ) про визнання протиправним та скасування п.п. 3,5 наказу № 4050/5 від 27.11.23- відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду .

СуддяЗ.Б.Плеханова

Повний текст рішення виготовлено та підписано 01 квітня 2024 року.