Справа № 380/28649/23
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2024 рокусправа № 380/28649/23

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 ,

Військової частини НОМЕР_2 ,

Військової частини НОМЕР_3

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 1), Військової частини НОМЕР_2 (відповідач 2), у якому заявлено позовні вимоги:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблого військовослужбовця - ОСОБА_2 , належної йому індексації грошового забезпечення за період з 26.06.2017 та протиправними дії щодо зміни місяця останнього підвищення посадових окладів (базового місяця) - січня 2008 року, для нарахування такої у період з 26.06.2017 по 28.02.2018, а також щодо неврахування вимог абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, при нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по березень 2023 року;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблого військовослужбовця - ОСОБА_2 , належної йому індексації грошового забезпечення за період з 27.02.2016 по 26.06.2017, а також протиправними дії щодо зміни місяця останнього підвищення посадових окладів (базового місяця) - січня 2008 року, для нарахування такої у період з 27.02.2016 по 26.06.2017;

визнати протиправною бездіяльність військової частин НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , як вдові та члену сім`ї загиблого військовослужбовця - ОСОБА_2 , грошової компенсації за невикористані ним 112 календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2023 рік, виходячи з розміру його грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу (загибелі);

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ; код в ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) здійснити нарахування та провести виплату ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблого військовослужбовця - ОСОБА_2 , належної йому індексації грошового забезпечення за період з 26.06.2017 по 28.02.2018 з врахуванням місяця останнього підвищення посадових окладів (базового місяця) для її нарахування - січня 2008 року, а також доплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по березень 2023 року, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з урахуванням фактично виплачених сум;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ; код в ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) здійснити нарахування та провести виплату ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблого військовослужбовця - ОСОБА_2 , належної йому грошової компенсації за невикористані 112 календарних днів додаткової відпустки, як учасником бойових дій за період з 2016 року по 2023 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу (загибелі);

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код в ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) здійснити нарахування та провести виплату ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблого військовослужбовця - ОСОБА_2 , належної йому індексації грошового забезпечення за період з 27.02.2016 по 26.06.2017, з врахуванням місяця останнього підвищення посадових окладів (базового місяця) для її нарахування - січня 2008 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_1 є вдовою після загибелі ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка - колишнього військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 , який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , у Військовій частині НОМЕР_2 та у Військовій частині НОМЕР_3 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні у Військової частини НОМЕР_2 . 25.04.2023 позивачці були перераховані від військової частини НОМЕР_2 (у якій військова частина НОМЕР_6 перебуває на фінансовому забезпеченні) належні та невиплачені загиблому кошти в сумі 299 247,63 грн. Позивачка вважає, що відповідачі не виплатили їй у повному розмірі індексацію грошового забезпечення, компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, яка належала її чоловіку. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач 1 - Військова частина НОМЕР_1 проти позову заперечила, подала відзив на позовну заяву, у якому вказує, що ОСОБА_2 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 з 14.03.2016 по 01.09.2017, індексація грошового забезпечення йому у цей період не нараховувалась, базовим місяцем підвищення доходу (базовим місяцем) при нарахуванні індексації враховано грудень 2015 року; просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач 2 - Військова частина НОМЕР_2 проти позову заперечила, подала відзив на позовну заяву, у якому повідомляє, що загиблий ОСОБА_2 був виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 з 31.03.2022 відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 № 73, у подальшому проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 . Зарахування на фінансове забезпечення військової частини НОМЕР_3 до Військової частини НОМЕР_2 не звільняє командира Військової частини НОМЕР_3 від обов`язку здійснення належного фінансового забезпечення, що включає і виплату грошового забезпечення та інших виплат військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 ; Військова частина НОМЕР_2 на виконання заявки на кошти від військової частини НОМЕР_3 замовляє кошти у вищестоящого забезпечувального фінансового органу. Заявки на кошти формуються командиром Військової частини НОМЕР_3 . Відповідач 2 покликається на пропущення позивачкою строків звернення до суду, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 06.03.2024 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Військову частину НОМЕР_3 (відповідач 3), зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 повідомити Військову частину НОМЕР_3 про залучення до участі у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 є вдовою після загибелі 20.03.2023 її чоловіка - колишнього військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 (далі - загиблий), який проходив військову службу у період з 14.03.2016 по 01.09.2017 у військовій частині НОМЕР_1 , у період з вересня 2017 р по 31.03.2022 у військовій частині НОМЕР_2 та у період з березня 2022 р по 20.03.2023 у військовій частині НОМЕР_3 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні у відповідача 2.

Факт загибелі ОСОБА_2 20.03.2023 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 , виданим Млинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 23.03.2023.

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 19.04.2023 № 115, загиблого виключено зі списків особового складу з 20.03.2023.

Перебування позивачки та загиблого у шлюбі підтверджується актовим записом № 2023, складеним 20.07.2019 Львівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, на підставі якого видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_8 від 20.07.2019.

25.04.2023 позивачці були перераховані від військової частини НОМЕР_2 (у якій військова частина НОМЕР_6 перебуває на фінансовому забезпеченні) невиплачені загиблому кошти в сумі 299 247,63 грн.

На запит представника позивача відповідач 2 у своїй відповіді від 01.11.2023 за № 7995 повідомив, що ним було виключеного загиблого зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 з 31.03.2022 та надав інформацію за період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_2

У відповіді №8775 від 28.11.2023 відповідач 2 вказав суми нарахованого і виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення її загиблого чоловіка ОСОБА_2 за видами виплат та повідомив про не надання йому додаткової відпустки та невиплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки.

Позивачка вважає, що відповідачі не виплатили їй у повному розмірі індексацію грошового забезпечення, компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, яка належала її чоловіку звернулась до суду.

Щодо строків звернення до суду з цим позовом суд зазначає, що позивачка дізналась про порушення свого права після повідомлення її відповідачем 2 про суми нарахованого грошового забезпечення її чоловіка та невиплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки листами від 01.11.2023 та від 28.11.2023. До суду позивачка звернулась 04.12.2023. Отже, строк звернення до суду позивачка не пропустила.

Щодо наявності у дружини померлого військовослужбовця права на отримання належних, але не отриманих ним до дня смерті (загибелі) сум індексації його грошового забезпечення та компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд зазначає таке.

Згідно із пунктом 6-1 статті 18 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» членам сімей військовослужбовців, які проходять військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», гарантується виплата грошового забезпечення цих військовослужбовців у разі неможливості ними його отримання під час участі у бойових діях та операціях. У такому разі виплата грошового забезпечення здійснюється членам сімей військовослужбовців, зазначеним у пункті 6 статті 9 цього Закону.

Порядок виплати грошового забезпечення зазначеним у цьому пункті членам сімей військовослужбовців визначається Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також військовими формуваннями, правоохоронними і розвідувальними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями.

Приписами пункту 1 розділу XXX Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, встановлено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей. У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Згідно із пунктом 2 розділу XXX вказаного Порядку грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату. Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.

Отже, в силу вказаних приписів законодавства, ОСОБА_1 , яка є дружиною померлого ОСОБА_2 , має право на отримання належних, але не отриманих ним до дня смерті (загибелі) сум індексації грошового забезпечення, компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

При вирішенні спору щодо зобов`язання відповідачів здійснити нарахування та виплату позивачі індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 у спірний період суд встановив наступне.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон України №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частин третя статті 9 Закон України №2011-XII).

Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон України №1282-XII) встановлено, що вказаний Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

У статті 1 Закону України №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону України №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частина друга статті 5 Закону України №1282-XII).

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону України №1282-XII).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 (далі - Порядок №1078) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV «Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення».

За змістом п. 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

П. 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Відповідно до пп.2 п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Суд звертає увагу на те, що правове регулювання виплати індексації визначає умови (якщо величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Як зазначив Верховний Суд у постановах від 19 червня 2019 року (справа № 825/1987/17), від 20 листопада 2019 року (справа № 620/1892/19), від 05 лютого 2020 року (справа № 825/565/17) індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, а саме відповідно до Порядку № 1078.

На підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати місяць підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

У період проходження військової служби ОСОБА_2 у Військовій частині НОМЕР_1 з 14.03.2016 по 01.09.2017 індексація грошового забезпечення йому не нараховувалась і не виплачувалась. Місяцем підвищення доходу (базовим місяцем) при нарахуванні індексації за вказаний період враховано грудень 2015 року. Для проведення індексації доходів ОСОБА_2 індекс споживчих цін обчислювався наростаючим підсумком починаючи з січня 2016 року (а.с.64-67).

У період проходження військової служби ОСОБА_2 у Військовій частині НОМЕР_2 з вересня 2017 року по листопад 2018 року індексація грошового забезпечення ОСОБА_2 не нараховувалась і не виплачувалась. З грудня 2018 року індексація нараховувалась у розмірах визначених у довідках про індексовану зарплату, виданих ВЧ НОМЕР_2 (а.с. 56-57). Базовим місяцем для обчислення індексації визначено березень 2018 року.

Позивачка вважає, що базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення її загиблого чоловіка у період з 27.02.2016 до березня 2018 року повинен бути січень 2008 року.

Суд зазначає, що згідно Порядку № 1078, місяць у якому підвищилося грошове забезпечення з урахуванням виплат, що входять до його складу (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення), є базовим. У разі підвищення військовослужбовцю грошового забезпечення, для визначення базового місяця при проведенні індексації здійснюється порівняння суми підвищення грошового забезпечення та суми індексації, що нараховується в місяці збільшення грошового доходу. При проведенні такого порівняння береться грошове забезпечення до підвищення у розрахунку за повний відпрацьований місяць та величина приросту індексу споживчих цін, на який нараховується індексація. Якщо відбувається підвищення грошового забезпечення на суму меншу, ніж сума індексації, має бути здійснено підвищення грошового забезпечення та додано суму індексації, визначену з урахуванням суми підвищення грошового забезпечення.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Перелік одноразових додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил затверджено Додатком 25 до Постанови №1294.

Згідно з абзацом 5 пункту 5 Порядку №1078 у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Отже, з набранням чинності Постановою № 1294 відбулись зміни розміру тарифних ставок (посадових окладів) відповідних категорій військовослужбовців.

Таким чином, визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яка вперше відбулась у січні 2008 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01 січня 2008 року та втратила чинність 01 березня 2018 року.

Підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців за період з січня 2008 року по березень 2018 року, що є підставою для встановлення іншого базового місяця для проведення індексації не відбувалося.

Відтак, у спірний період з 14.03.2016 (дата зарахування ОСОБА_2 до списків військової частини НОМЕР_1 ) саме січень 2008 року, а не грудень 2015 року, є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 .

У подальшому, після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (набрала чинності 01 березня 2018 року), якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації грошового забезпечення став березень 2018 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що при визначенні ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення неправильно встановлено базовий місяць, що зумовило не нарахування та невиплату йому індексації грошового забезпечення період з 14.03.2016 по 28.02.2018 та неправильне нарахування індексації грошового забезпечення у подальшому.

Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За встановлених обставин, суд вважає, що у досліджуваних правовідносинах ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивачки буде зобов`язання відповідача 1 - Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачці індексацію грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 14.03.2016 року по 01.09.2017 включно із прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 відсотків для обчислення індексації грошового забезпечення у січні 2008 року (базовий місяць); зобов`язання відповідача 2 - Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату позивачці індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з вересня 2017 року по 28.02.2018 включно із прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 відсотків для обчислення індексації грошового забезпечення у січні 2008 року (базовий місяць).

При вирішенні спору щодо наявності/відсутності підстав для задоволення позовних вимог щодо нарахування й виплати позивачці індексації-різниці грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 01 березня 2018 року по березень 2023 року відповідно до приписів абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 суд враховує наступне.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, «поточної» та «індексації-різниці».

Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної.

У разі виникнення спору щодо індексації грошових доходів, коло обставин, які є істотними для справи; факти, що підлягають встановленню; характер спірних правовідносин; матеріальний закон, який їх регулює, - залежать від виду індексації, з приводу якої існує спір.

Щодо поточної індексації, то право працівника на її отримання виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 1 січня 2016 року встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку №1078).

Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 2, 5 пункт 4 Порядку №1078).

Щодо «фіксованої» суми індексації, Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» і Порядок №1078 такого поняття не містять.

Цей термін фігурував у Додатку 4 до Порядку №1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2012 року №526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації.

Проте постановою Уряду №1013 від 9 грудня 2015 року цей Додаток був викладений у новій редакції і з 1 грудня 2015 року у цьому Додатку, як і в цілому Порядку №1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.

З 1 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 1 грудня 2015 року до 1 квітня 2021 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:

сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);

сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку №1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Отже, нарахування й виплата індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковим для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, тому повноваження відповідача щодо виплати цієї суми не є дискреційними.

1 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.

У березні 2018 року як місяці підвищення доходу позивача відповідачу належало вирішити питання, чи має останній право на отримання індексації-різниці, а якщо так, то у якій сумі.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23 березня 2023 року у справі №400/3826/21 та правовій позиції Верховного Суду у цій справі.

Відповідач не нараховував і не виплачував позивачу цей вид індексації за період з 1 березня 2018 року по грудень 2019 року.

При вирішенні позовних вимог що стосуються правильності нарахування ОСОБА_2 індексації за період з 01 січня 2016 року до 28 лютого 2018 року суд встановив, що індексація за вказаний період не була нарахована позивачу в належному розмірі, оскільки не було застосовано при розрахунку базовий місяць січень 2008 року.

Оскільки відповідачі не нарахувати і не виплатили позивачу в належному розмірі поточну індексацію за період з 14.03.2016 по 28.02.2018, вимоги позивача про зобов`язання відповідачів здійснити перерахунок індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до січня 2023 року абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, є передчасними.

Лише після нарахування позивачу індексації за період з 14.03.2016 по 28.02.2018, з врахуванням змісту спірних правовідносин, відповідачам належить вирішити чи має право позивач на отримання індексації-різниці та встановити чи розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

Щодо нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 у 2023 році, то суд враховує, що відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 03.11.2022 № 2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» зупинено на 2023 рік дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, розроблено Кабінетом Міністрів України на виконання вимог ч. 2 ст. 6 вказаного Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Оскільки дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» призупинено, то відповідно Порядок проведення індексації грошових доходів населення також не діє протягом 2023 року.

Отже, починаючи з 01.01.2023 у відповідача 3 був відсутній обов`язок нараховувати, а у відповідача 2 виплачувати індексацію заробітної плати ОСОБА_2 .

Таким чином, у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача 2 провести доплату позивачці індексації-різниці грошового забезпечення ОСОБА_2 з 01.03.2018 до березня 2023 року відповідно до вимог абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення належить відмовити.

При вирішенні позовних вимог про зобов`язання відповідача 2 здійснити нарахування та виплату належної ОСОБА_2 грошової компенсації за невикористані 112 календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2023 рік суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про відпустки» установлюються такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно із статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Приписами статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» установлено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 Закону передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 8 статті 10-1 Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги, а саме: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (абзац перший пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Згідно з абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Пунктами 17-19 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Своєю чергою, абзацом третім підпункту 3 пункту 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, встановлено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію надання військовослужбовцям відпусток здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Отже, з настанням особливого періоду законом було визначено та обмежено види відпусток, які можуть надаватися військовослужбовцям в особливий період, серед яких додаткова відпустка як учаснику бойових дій.

При цьому, визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «;Про оборону України».

Так, статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону України «Про оборону України» визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Отже, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.

Норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Суд враховує практику Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при розгляді зразкової справи №620/4218/18 (Пз/9901/4/19) (провадження №11-550заі19) у постанові від 16.05.2019, залишеною без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019.

Після прийняття наказу про виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, відповідачами протиправно не було проведено усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період з 2016 року по 2023 рік.

Отже, в силу вказаних приписів законодавства, ОСОБА_1 , яка є дружиною загиблого ОСОБА_2 , має право на отримання компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки її загиблого чоловіка за спірний період, про що командир ВЧ НОМЕР_3 протиправно не зазначив у наказі № 115 від 19.04.2023. При цьому виплату відповідних сум грошової компенсації позивачці має забезпечити ВЧ НОМЕР_2 , на фінансовому забезпеченні якої перебуває ВЧ НОМЕР_3 .

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Позивачка звільнена від сплати судового збору, не надала доказів понесення інших судових витрат, тому судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблого військовослужбовця - ОСОБА_2 , належної йому індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2016 по 01.09.2017.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та провести виплату ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблого військовослужбовця - ОСОБА_2 , належної йому індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2016 по 01.09.2017 із прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 відсотків для обчислення індексації грошового забезпечення у січні 2008 року (базовий місяць).

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблого військовослужбовця - ОСОБА_2 , належної йому індексації грошового забезпечення за період з вересня 2017 року по 28.02.2018 включно.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та провести виплату ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблого військовослужбовця - ОСОБА_2 , належної йому індексації грошового забезпечення за період з вересня 2017 року по 28.02.2018 включно із прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 відсотків для обчислення індексації грошового забезпечення у січні 2008 року (базовий місяць).

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 здійснити нарахування, а Військову частину НОМЕР_2 провести виплату ОСОБА_1 як дружині загиблого учасника бойових дій ОСОБА_2 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016-2023 рр, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу військової частини.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяКрутько Олена Василівна