Справа № 760/11571/23
Суддя: Усатова І. А.
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/259/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Усатової І.А.

за участю секретаря судового засідання Омелько Г.Т.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху із закриттям провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови від 22.04.2021 серії 1АВ № 01597688 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, закриття провадження у справі.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що його було притягнуто до адміністративної відповідальності з недотриманням встановленого порядку, дії поліцейського є неправомірними, а постанова прийнята з порушенням його прав та чинного законодавства, є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню.

Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності стало те, що спірною постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) у вигляді штрафу розміром 340 грн. у зв`язку із тим, що він 22 квітня 2021 року о 10 год. 42 хв., керуючи автомобілем «Audi Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , за адресою: Р01 Київ-Обухів 30+000, перевищив встановлену швидкість руху на 36 км/год., чим порушив п. 12.9.(б) ПДР України. Швидкість руху вимірювалась приладом Каскад 043-1219. Вважає, що не має жодного доказу, що показники вимірюваного приладу були ідентифіковані як такі, що належать саме до даного транспортного засобу. Зазначає, що поліцейський не долучив до постанови жодних доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушення.

Позивач зауважує, що з огляду на помилково зазначену у постанові серії 1АВ № 01597688 адресу його місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 , він не мав можливості отримати цей документ та не міг знати про наявність оскаржуваної постанови через те, що він зареєстрований та проживає за іншою адресою, зокрема: АДРЕСА_2 . Так, постанова якою він притягається до адміністративної відповідальності отримана 11.04.2023.Таким чином, він був позбавлений можливості, як оскаржити прийняті Департаментом патрульної поліції рішення, так і змушений сплачувати надмірний розмір штрафу, оскільки, як зазначено у постанові, в порядку примусового виконання стягується штраф у подвійному розмірі, у той же час, у разі сплати протягом 10 днів, сплачуватиметься лише 50 % від цієї суми.

З наведених підстав просив задовольнити позов, скасувати постанову, провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 травня 2023 року справу передано на розгляд головуючого судді Усатовій І.А.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 31 травня 2023 року позовну заяву залишено без руху.

29 червня 2023 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач з позовом не погодився, надіславши відзив на позовну заяву, в якому посилаючись на необґрунтованість й безпідставність позову, просив відмовити в його задоволенні. В обґрунтування зазначає, що водій 22 квітня 2021 року о 10 год. 42 хв., водій, керуючи автомобілем «Audi Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , за адресою: Р01 Київ-Обухів 30+000, перевищив встановлену швидкість руху на 36 км/год., чим порушив п. 12.9.(б) ПДР України. Швидкість руху вимірювалась приладом Каскад 043-1219, який відповідає вимогам ДСТУ 8809:2018. Оскільки позивач є керівником ТОВ «ДРІЛЛТЕК», за яким зареєстрований транспортний засіб «Audi Q7», відтак до відповідальності останній притягнутий правомірно. Адреса АДРЕСА_3 , на яку направлено оскаржувану постанову, згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів є адресою місця реєстрації позивача. Позивач, змінивши місце реєстрації у 2013 році, не вніс такі зміни до реєстраційних документів на транспортний засіб.

31 липня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив у якій позивач вказує, що згідно долученого до матеріалів справи відповідачем витягу з системи Національних інформаційних систем щодо власності транспортного засобу AUDI Q7, номерний знак НОМЕР_1 , датою першої реєстрації цього автомобіля є 11.06.2019. Як вбачається з паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , останній з 2013 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Отже, задовго до першої реєстрації транспортного засобу. Як слідує з паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , в період між 1976 роком і до 2013 року він був зареєстрований в АДРЕСА_3 . З огляду на витяг з «uk.wikipedia.org», провулок Чекістів в м. Києві з 2014 року перейменовано на провулок ОСОБА_2 . Отже, позивач наголошує, що не має жодного відношення до такої адреси, як АДРЕСА_3 .

Позивач вважає, що дії відповідача призвели до надмірного нарахування суми штрафу, чим безпідставно змушують розплачуватись за бездіяльність та недбальство відповідача, при тому, що позивач відноситься до найбільш незахищених верств населення - є особою з інвалідністю 2-ї групи.

Також, позивач вказує, що єдиним доказом складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення є результат автоматичної фіксації транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення. Однак, посилання в Інтернеті на веб-сайт, на якому можливо ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення правопорушення, що наведено у постанові з відповідним ідентифікатором доступу не працює з технічних причин. Тим самим, перевірити наявний відео-доказ у справі не представляється можливим. Отже, на думку позивача, докази вчинення адміністративного правопорушення загалом відсутні. У зв`язку із чим, подані відповідачем докази на етапі судового розгляду справи мають бути визнані недопустимим, оскільки позивач не мав технічної можливості ознайомитись з такими до подачі свого позову. Позивач вважає, що відповідачем порушено процедуру, як подання так і збирання доказів. Окрім того, на думку позивача, наведені відповідачем докази жодним чином не підтверджують порушення вимог Правил дорожнього руху з його боку, про які йдеться у постанові серії 1АВ № 01597688. Просить позов задовольнити.

Клопотань від позивача та відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження обставин в їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-ХІІ), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13 січня 2020 року № 13 (далі- Інструкція №13).

Матеріалами справи підтверджено, що 22.04.2021 інспектором Департаменту патрульної поліції Гарезіною А.В.. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу каскад 043-1219 серії № 01597688 від 22.04.2021 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексом України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн. У постанові зазначено, що водій 22 квітня 2021 року о 10 год. 42 хв., керуючи автомобілем «Audi Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , за адресою: Р01 Київ-Обухів 30+000, перевищив встановлену швидкість руху на 36 км/год., чим порушив п. 12.9.(б) ПДР України. Швидкість руху вимірювалась приладом Каскад 043-1219, який відповідає вимогам ДСТУ 8809:2018,

Крім того встановлено та не заперечувалося сторонами, що позивач є керівником ТОВ «ДРІЛЛТЕК», за яким зареєстрований транспортний засіб «Audi Q7» номерний знак НОМЕР_1 .

Позивач зауважує, що з огляду на помилково зазначену у постанові серії 1АВ № 01597688 адресу його місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 , він не мав можливості отримати цей документ та не міг знати про наявність оскаржуваної постанови через те, що він зареєстрований та проживає за іншою адресою, зокрема: АДРЕСА_2 . Так, постанова якою він притягається до адміністративної відповідальності отримана 11.04.2023.Таким чином, він був позбавлений можливості, як оскаржити прийняті Департаментом патрульної поліції рішення, так і змушений сплачувати надмірний розмір штрафу, оскільки, як зазначено у постанові, в порядку примусового виконання стягується штраф у подвійному розмірі, у той же час, у разі сплати протягом 10 днів, сплачуватиметься лише 50 % від цієї суми.

Позивач вказує, що згідно долученого до матеріалів справи відповідачем витягу з системи Національних інформаційних систем щодо власності транспортного засобу AUDI Q7, номерний знак НОМЕР_1 , датою першої реєстрації цього автомобіля є 11.06.2019. Як вбачається з паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , останній з 2013 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Отже, задовго до першої реєстрації транспортного засобу. Як слідує з паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , в період між 1976 роком і до 2013 року він був зареєстрований в АДРЕСА_3 . З огляду на витяг з «uk.wikipedia.org», провулок Чекістів в м. Києві з 2014 року перейменовано на провулок ОСОБА_2 . Отже, позивач наголошує, що не має жодного відношення до такої адреси, як АДРЕСА_3 .

Позивач вважає, що дії відповідача призвели до надмірного нарахування суми штрафу, чим безпідставно змушують розплачуватись за бездіяльність та недбальство відповідача, при тому, що позивач відноситься до найбільш незахищених верств населення - є особою з інвалідністю 2-ї групи.

Також, позивач вказує, що єдиним доказом складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення є результат автоматичної фіксації транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення. Однак, посилання в Інтернеті на веб-сайт, на якому можливо ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення правопорушення, що наведено у постанові з відповідним ідентифікатором доступу не працює з технічних причин. Тим самим, перевірити наявний відео-доказ у справі не представляється можливим. Отже, на думку позивача, докази вчинення адміністративного правопорушення загалом відсутні. У зв`язку із чим, подані відповідачем докази на етапі судового розгляду справи мають бути визнані недопустимим, оскільки позивач не мав технічної можливості ознайомитись з такими до подачі свого позову. Позивач вважає, що відповідачем порушено процедуру, як подання так і збирання доказів. Окрім того, на думку позивача, наведені відповідачем докази жодним чином не підтверджують порушення вимог Правил дорожнього руху з його боку, про які йдеться у постанові серії 1АВ № 01597688.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР).

Підпунктом «б» п. 12.9. ПДР передбачено, водієві забороняється, серед іншого, перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Пункт 12.4. ПДР встановлює, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, технічним засобом "Каскад" (043-1219) 22 квітня 2021 року о 10 год. 42 хв, зафіксовано рух транспортного засобу AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: Р01 Київ-Обухів 30+000 із перевищенням встановленого обмеження швидкості руху на 36 км/год.

Як не заперечується учасниками справи, вказаний транспортний засіб станом на час вчинення правопорушення належав ТОВ "ДРІЛЛТЕК", керівником якого є ОСОБА_1 .

Відповідно до абз. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП України) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно д ост. 142 КпАП України адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

У разі якщо транспортний засіб зареєстровано за межами території України і такий транспортний засіб відповідно до законодавства не підлягає державній реєстрації в Україні, до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), притягається особа, яка ввезла такий транспортний засіб на територію України.

Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 279-3 цього Кодексу.

Примітка. Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.

Порядок внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частина 1 ст. 122 КпАП України встановлює, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 245 КпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та довести факт порушення ним ПДР відповідними доказами.

Суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень трактуються на користь позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Єдиною умовою для цього є повідомлення позивачем мінімально достатньої інформації про такі рішення чи дії.

За приписами ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон № 580-VIII), поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання (п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII).

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

На виконання ст. 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд; 4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування.

Відповідно до ст. 40 Закону № 580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Як вказано вище, порушення ПДР зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу Каскад 019-0519.

Відповідно до п. 21 Переліку засобів вимірювальної техніки, призначених для застосування у сфері законодавчо регульованої метрології, Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, введеного в дію постановою Кабінету Міністрів України № 94 від 13.01.2016, дистанційні вимірювачі швидкості руху транспортних засобів віднесені до засобів вимірювальної техніки, на які поширюється дія Технічного регламенту. Таким чином вказані пристрої повинні проходити процедуру оцінки відповідності (перевірку типу) та отримати сертифікат перевірки типу.

За приписами ст. 16 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 № 1314-VII зазначено, що після отримання сертифікату перевірки типу вказані засоби повинні бути внесені до Реєстру затверджених засобів вимірювальної техніки.

Враховуючи вимоги ДСТУ щодо стаціонарних приладів контролю вимірювання швидкості з функціями фото/відеофіксації подій з ознаками порушень ПДР, комплекс «Каскад» вимірює швидкість основним та контрольними каналами і передає результати вимірів у складі інформаційних файлів по обом каналам до системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.

Отримання автоматизованою системою обробки даних інформаційних файлів та метаданих від Комплексу «Каскад» було протестоване.

Згідно законодавства в галузі захисту інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах державні інформаційні ресурси повинні оброблятися в системі із застосуванням комплексної системи захисту інформації. Для її створення використовуються засоби захисту інформації, які мають сертифікат відповідності або позитивний експертний висновок за результатами державної експертизи у сфері технічного захисту інформації.

Комплекс фото/відео фіксації правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху «Каскад» отримав сертифікат перевірки типу UA.TR.001 5-19 Rev.0 від 14.01.2019, що дійсний до 14.01.2029 та внесений до Реєстру затверджених засобів вимірювальної техніки.

Також за результатами експертизи отримано позитивний експертний висновок про відповідність комплексу «Каскад» вимогам нормативних документів з технічного захисту інформації, який зареєстровано в Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 1139 від 16.07.2020.

Станом на 22.04.2021 (дата вчинення правопорушення) комплекс «Каскад» був єдиним стаціонарним комплексом, який міг бути введений в експлуатацію, як складова частина Системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.

Отже, суд приходить до висновку, що комплекси автоматичної фото/відео фіксації порушень ПДР «Каскад», як складова частина Системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі, пройшли необхідні тестування та мають дозвільні документи на їх використання.

Належність таких доказів слідує з приписів ст. 251 КпАП України відповідно до яких доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з позовної заяви позивач не заперечує порушення ним ПДР, а саме перевищення швидкісного режиму. Аргументи позивача зводяться до недоліків оскаржуваної постанови.

Так, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Суд наголошує на тому, що оскаржувана постанова містить всі дані, необхідні для з`ясування складу правопорушення. Дані щодо швидкості руху транспортного засобу були зафіксовані технічним засобом, який відповідає вимогам ДСТУ 8809:2018 "Метрологія. Прилади контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото- і відеофіксації. Вимірювачі швидкості руху транспортних засобів дистанційні, вимірювачі просторово-часових параметрів місцеположення транспортних засобів дистанційні. Метрологічні та технічні вимоги" та має свідоцтво про повірку терміном дії до 14.01.2029.

Невірна адреса реєстрації ОСОБА_1 , що вказана в спірній постанові та квитанції про сплату штрафу, відсутність доступу до посилання в Інтернеті, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент учинення правопорушення та постановою в електронній формі за іденифікатором доступу, на думку суду не є підставами, які звільняють позивача від адміністративної відповідальності або такими, що свідчать про відсутність складу адміністративного правопорушення.

Щодо неправильного зазначення у постанові місця реєстрації позивача, суд зазначає, що посилання на окремі недоліки оформлення/направлення оскаржуваного рішення, є необґрунтовані, позаяк, окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Невірна адреса реєстрації порушника, що вказана в оскаржуваній постанові та на яку направлялося її копію, відсутність доступу до зображення та/або відеозапису транспортного засобу в момент вчинення порушення, а також доступу до електронної копії постанови в мережі Інтернет (за посиланням QR-коду на постанові), не є обставинами, які звільняють позивача від адміністративної відповідальності чи такими, що свідчать про відсутність складу адміністративного правопорушення.

Щодо посилань на позбавлення позивача права на оплату 50 відсотків штрафу у зв`язку із зазначенням в оскаржуваній постанови невірної адреси реєстрації місця проживання позивача, суд зазначає про те, що за змістом частини першої статті 300-1 КУпАП, у разі сплати відповідальною особою, зазначеною у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або громадянином (резидентом) України, який ввіз на територію України транспортний засіб, зареєстрований за межами України, 50 відсотків розміру штрафу за постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), до вручення такої постанови або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили така постанова вважається виконаною.

Згідно частини другої статті 291 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 300-1 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини третьої статті 300-1 КУпАП, у разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.

Тож, з наведеного слідує, що право на виконання спірної постанови про накладення стягнення у спосіб оплати 50 відсотків розміру штрафу, зберігається за особою протягом 10 днів з дня набрання такою постановою законної сили, який при цьому зупиняється на час її оскарження.

Суд наголошує на тому, що матеріали справи не містять доказів того, що вказаний 10-денний строк станом на час подання позову сплив, а також того, що позивача було позбавлено права на виконання постанови шляхом оплати до закінчення такого строку 50 відсотків розміру штрафу.

Відповідно до ч. 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Разом з тим, відповідно до ч.5 статті 77 КАС якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Суд також звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, який у складі Великої Палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 статті 122 КпАП України про порушення позивачем пункту 12.9(б) Правил дорожнього руху.

З наведеного вбачається, що відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені КУпАП, Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами, з дотриманням вимог та норм чинного законодавства, а позовні вимоги є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.

Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Відтак, суд вважає, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірною.

Керуючись ст.ст. 5-7, 9, 77, 90, 241-247, 262, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху із закриттям провадження - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. А. Усатова