Справа № 520/37059/23
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

26 березня 2024 року справа № 520/37059/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Григоров Д.В.

при секретарі судового засідання Братішко З.О.,

за участю:

представника позивача - не прибув,

представника відповідача - Гвоздецька О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5,м. Харків,61002, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Харківській області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.05.2023р. по 20.06.2023р.;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 загальну нараховану суму грошового забезпечення за період з 01.05.2023р. по 20.06.2023р. у розмірі 55 637,27 гривень;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2023р. по дату здійснення фактичного розрахунку з ним;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Харківській області нарахувати виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів громадян за несвоєчасну виплату грошового забезпечення за період з 01.05.2023р. по дату здійснення фактичного розрахунку з ним.

В обгрунтування позову в позовній заяві зазначено, що позивач проходив службу в органах Національної поліції та наказом ГУНП в Харківській області від 28 липня 2023 року №0027 о/с його було звільнено зі служби з 01.08.2023 року. ОСОБА_1 грошове забезпечення за травень-червень 2022 року не отримував, що підтверджується довідкою відповідача №1133 про невиплачене грошове забезпечення (деталізована) від 04.12.2022 року та ним не заперечується. Станом на дату подання позову вищезазначена сума грошового забезпечення до сих пір не виплачена, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом задля захисту його прав та інтересів.

Ухвалою суду від 05.01.2024р. позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме: надати до суду заяву про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку, з наданням належних доказів цього.

11.01.2024р. до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Семенових О.С. про поновлення процесуального строку, в якій заявниця вказала, що позивач дізнався про порушення своїх прав після отримання відповіді відповідача, оформленої листом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 05.12.2023р. №226 та довідки про невиплачене грошове забезпечення. Крім того, зазначила, що позивачем було застосовано порядок досудового врегулювання спору.

Ухвалою суду від 19.01.2024р. заяву представника позивача задоволено, поновлено позивачу строк звернення до суду з позовними вимогами в цій справі, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду з викликом сторін у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження на 13.02.2023р.

В судове засідання прибула представниця відповідача, яка позовні вимоги не визнала та просила в їх задоволенні відмовити з підстав, що викладені у наданому суду відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду. Також пояснила, що позивачу виплачена на картковий рахунок визначена ним сума грошового забезпечення за період з 01.05.2023р. по 20.06.2023р., а також компенсація за невикористані дні відпустки, що підтверджується відповідними доказами. Раніше здійснити виплату не вбачалося за можливе, оскільки позивач ОСОБА_1 , отримавши відпустку з правом виїзду за кордон, самовільно не повернувся на територію України, на службу, перебуває за кордоном. Після надання позивачем реквізитів його карткового рахунку йому здійснено відповідні виплати, що виключає вину відповідача у несвоєчасному розрахунку.

В зв`язку з наведеним 13.02.2023р. згідно ухвали суду визнано обов`язковою явку до суду позивача або його представника адвоката Семенових О.С., оскільки позовна заява не містила належного викладу обставин, з яким позивач пов`язував порушення своїх прав, а також в зв`язку з наданням представником відповідача в судовому засідання пояснень, за якими сума грошового забезпечення, про стягнення якої просив позивач, разом з компенсацією за невикористану відпустку була сплачена позивачу.

28.02.2024р. до суду надійшла заява представника позивача адвоката Семенових О.С. про розгляд справи без участі позивача та його представника та про підтримання заявлених позовних вимог.

В зв`язку з вказаною заявою суд вважає, що сторона позивача не виявила зацікавленості у наданні суду пояснень щодо обставин справи, усуненні прогалин позовної заяви, поданні доводів та міркувань, не бажає сприяти розгляду справи, з врахуванням чого справу слід вирішувати за наявними у ній доказами та поясненнями, наданими представником відповідача.

Ухвалою суду від 12.03.2024р. позовну заяву було залишено без руху з підстав несплати позивачем при зверненні до суду судового збору за позовні вимоги стосовно виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів громадян за несвоєчасну виплату грошового забезпечення за період з 01.05.2023р. по дату здійснення фактичного розрахунку з ним.

В зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду від 12.03.2024р. у встановлений судом строк, ухвалою суду від 26.03.2024р. позовну заяву було залишено без розгляду в частині вимог про виплату компенсацію втрати частини доходів громадян за несвоєчасну виплату грошового забезпечення.

Встановлені судом обставини справи наступні.

ОСОБА_1 проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого 5-го відділу управління оперативної служби ГУНП в Харківській області. Мав спеціальне звання - майор поліції.

Наказом ГУНП в Харківській області від 30.05.2023р. № 0020 о/с ОСОБА_1 надано щорічну чергову оплачувану відпустку за 2023 рік з 07.06.2023р. по 20.06.2023р. з виїздом до Чеської Республіки.

21.06.2023 ОСОБА_1 не вийшов на службу і до виконання своїх посадових обов`язків не приступив.

За фактом не виходу на службу відносно ОСОБА_1 , наказом ГУНП в Харківській області від 23.06.2023 року № 161 дск, призначено службове розслідування.

На час проведення службового розслідування, наказом ГУНП в Харківській області від 28.06.2023 № 165 дск, ОСОБА_1 з 21.06.2023р. припинено виплату грошового забезпечення.

За результатами проведеного службового розслідування, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог Присяги поліцейського, внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців та працівників підрозділів ГУНП в Харківській області, затвердженого наказом ГУНП в Харківській області від 15 серпня 2016 року № 818, що в свою чергу є порушенням пунктів 1, 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, пункту 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII, до ОСОБА_1 застосовано найсуворіший вид дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції.

Застосоване дисциплінарне стягнення було реалізовано наказом ГУНП в Харківській області від 28.07.2023р. № 0027 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), з 01.08.2023р.

Одночасно повідомлено, що інформація, яка ідентифікує працівників УОС ГУНП в Харківській області, є інформацією з обмеженим доступом, відповідно до Закону України «Про державну таємницю», що має ступінь секретності «Цілком таємно» на підставі статті 4.1.2 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом Служби Безпеки України від 18.12.2020 № 383, бо вказані працівники безпосередньо здійснюють оперативно-розшукові заходи.

З метою нерозголошення інформації, яка могла б ідентифікувати працівників УОС, відповідно до пункту 1-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2005 року № 318, виплата грошового забезпечення всім поліцейським УОС здійснюється через касу ГУНП в Харківській області.

Заяви про виплату грошового забезпечення на картковий рахунок за час проходження служби від ОСОБА_1 не надходило. З заявами про виплату грошового забезпечення на картковий рахунок із зазначенням номеру рахунку (або в інший спосіб) з моменту звільнення до УОС ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 не звертався.

Після звільнення колишній поліцейський УОС ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 не подавав заяву про виплату йому грошового забезпечення через уповноважені банки, що передбачено пунктом 1-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2005 року № 318, а тому мав отримувати грошове забезпечення в касі ГУНП в Харківській області, що унеможливило виплату йому належних сум при звільненні та свідчить про відсутність вини відповідача стосовно непроведення розрахунку при звільненні.

За період з 01.05.2023р. по 20.06.2023р. ОСОБА_1 було нараховано грошове забезпечення у загальній сумі 55637,27 грн., що складається з:

- додаткової доплати, передбаченої Постановою № 168 за травень 2023 року у сумі 29999,94 грн, яка повинна бути виплачена в червні 2023 року (відповідно до вимог Наказу № 775);

- додаткової доплати передбаченої Постановою № 168 у сумі 6000,00 грн за 6 днів червня 2023 року (з 07.06.2023 заявник перебував у відпустці, а з 21.06.2023 - безпідставно відсутній на службі);

- грошового забезпечення у сумі 19637,33 грн за 20 днів червня 2023 року ( з 21.06.2023р. останньому на підставі наказу ГУНП в Харківській області від 28.06.2023 № 165 дск було припинено виплату грошового забезпечення).

Вказана сума відображена у довідці № 1133, вірною датою складання якої, як встановлено судом, є 04.12.2023р. Спір щодо визначених нею сум грошового забезпечення між сторонами відсутній.

Після відкриття провадження у цій справі судом ОСОБА_1 06.02.2024р. звернувся до відповідача ГУНП в Харківській області з заявою про виплату грошового забезпечення на картковий рахунок із зазначенням номеру рахунку.

Згідно наявних в матеріалах справи копій платіжних інструкцій від 09.02.2024р.№ 648 та від 12.02.2024р. № 22 вбачається, що ГУНП в Харківській області було перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 суми 51 848,89 грн. та 5969,10 грн. відповідно, що складає суму грошового забезпечення, визначену згідно довідки № 1133 від 04.12.2023р., а також компенсацію за невикористані дні відпустки.

З врахуванням викладеного суд вважає безпідставними позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.05.2023р. по 20.06.2023р. та, відповідно, зобов`язання виплатити нараховану суму грошового забезпечення за період з 01.05.2023р. по 20.06.2023р. у розмірі 55 637,27 грн.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2023р. по дату здійснення фактичного розрахунку з ним, суд зазначає наступне.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.10.2020 у справі № 9901/929/18 та від 14.01.2021 у справі № 9901/584/19).

Зважаючи на викладене, суд зазначає про релевантність до спірних правовідносин приписів трудового законодавства, з огляду на їх субсидіарний характер.

Так, відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 вказаного Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 зазначеного Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у вказаній статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору (частина друга статті 117 КЗпП України).

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

В даній справі розрахунок з позивачем було остаточно здійснено 12.02.2024р., тобто формально з порушенням строків, визначених трудовим законодавством, враховуючи дату звільнення позивача зі служби (01.08.2023р). Але, досліджуючи наявність вини ГУ НП в Харківській області в цьому випадку, суд вказує, що за наведених вище обставин неповернення ОСОБА_1 на службу, непред`явлення ним вимоги про розрахунок з вказанням реквізитів для його здійснення, вини відповідача у непроведенні розрахунку з позивачем не встановлено, що виключає застосування норм ст. 117 КЗпП України.

Відтак, підстави для задоволення зазначених вище позовних вимог також відсутні.

Підсумовуючи, суд вказує, що статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

В даній справі відповідачем належними та допустимими доказами доведено законність поведінки відповідача, з огляду на що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити. 0

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 29.03.2024р.

Головуючий суддя Д.В. Григоров