Справа № 140/21270/23
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/21270/23 пров. № А/857/24418/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року у справі № 140/21270/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

суддя у І інстанції Ковальчук В.Д.,

час ухвалення рішення 20 листопада 2023 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області ), в якому просить: визнати протиправною бездіяльності відповідача щодо несвоєчасного прийняття рішення про списання недоїмки, штрафних санкцій та пені по єдиному внеску на суму 22867,02 грн, визнати протиправним та скасувати рішення №3200/03-20-24-06 від 16.03.2023 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зобов`язання відповідача відкоригувати дані інтегрованої картки платника (ІКП) шляхом виключення боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 18711,68 грн.

На обгрунтування позовних вимог зазначає, що позивач з 16.11.2000 по 24.05.2018 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем. ГУ ДПС у Волинській області було винесено вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2019 №Ф-4254-55У, від 04.06.2019 №Ф-4254-55У, від 08.09.2020 №Ф-4254-55У, від 05.10.2020 №Ф-4254-55У. Згідно даних інтегрованої картки платника податку за період з 09.02.2018 по 31.03.2023 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску (далі ЄСВ) на загальну суму 22867,02 грн, яка виникла внаслідок щоквартальних нарахувань податковим органом. Позивач скористався можливістю, визначеною пунктом 9-15 Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI), та подав до ГУ ДПС у Волинській області заяву про списання вказаної заборгованості, за результатами розгляду якої складено акт від 18.09.2020 №12803/ про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності, звітності з ЄСВ, даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах ДПС та висновок №220 від 22.09.2020 про списання недоїмки, штрафних санкцій та пені по єдиному внеску, відповідно до яких податковий орган підтвердив можливість списання заборгованості з ЄСВ в сумі 22867,02 грн. Однак всупереч вимогам Закону №2464-VI та Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі Інструкція №449) відповідач прийняв рішення №2241/03-20-13-04-14 про списання боргу (недоїмки) з єдиного внеску 12.08.2021, тобто майже через рік, та лише в сумі 4155,34 грн, оскільки решта суми вже була стягнута з позивача органам державної виконавчої служби в примусовому порядку на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.09.2020 №Ф-4254-55У. Позивач вважає, що податковий орган грубо порушив строки розгляду для прийняття рішення про списання заборгованості з ЄСВ, внаслідок чого неправомірно стягнув з нього кошти в сумі 22867,02 грн. Лише списана заборгованість в сумі 4155,34 грн була зарахована ГУ ДПС у Волинській області як переплата, що підтверджується інтегрованою карткою платника податку. Крім того, внаслідок невчасного списання усієї суми заборгованості відповідач також прийняв рішення №3200/03-20-24-06 від 16.03.2023 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким застосував штраф у розмірі 3742,34 грн та нарахував пеню за період з 10.02.2018 до 10.08.2021 у розмірі 19832,38 грн за несвоєчасну сплату ЄСВ. Просить позов задовольнити.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржило ГУ ДПС у Волинській області, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що на момент подання позову згідно ІКП заборгованості зі сплати ЄСВ немає. Заяву про списання ЄСВ платник податків та доказів не надав. На момент формування рішення про списання недоїмки, штрафних санкцій та пені по єдиному внеску, станом на 12.08.2021 списано заборгованість в сумі 4155,34 грн, тільки частину заборгованості з єдиного внеску стягнуто органами ДВС. Після внесення запису про припинення не було подано ліквідаційну декларацію до ДПС з метою зняття з обліку у контролюючому органі. Оскільки з січня 2021 року по жовтень 2021 року згідно ІКП позивачем було сплачено 22867,02, 16.03.2023 позивачу було надано рішення №3200/03-20-24-06 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким застосував штраф у розмірі 3742,34 грн та нарахував пеню за період з 10.02.2018 до 10.08.2021 у розмірі 19832,38 грн за несвоєчасну сплату ЄСВ.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).,

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (форма ОК-5), у 2017-2020 роках роботодавцем позивача як страхувальником за ОСОБА_1 як за застраховану особу нараховувався та сплачувався єдиний внесок, в розмірі, не менше мінімального. Оскільки позивач у вказаний період був найманим працівником та застрахованою особою у розумінні Закону №2464-VI і єдиний внесок за нього в період його працевлаштування щомісяця нараховував та сплачував роботодавець у розмірі не менше мінімального, тому за відсутності доказів здійснення ним підприємницької діяльності з отриманням відповідного доходу від такої діяльності у ці періоди, він не має обов`язку по сплаті єдиного внеску ще і як фізична особа-підприємець у розмірі мінімального страхового внеску.

Позивач скористався правом можливості списання суми заборгованості з ЄСВ за період з 01 січня 2017 року по 03 червня 2020 року та подав заяву до ГУ ДПС у Волинській області у відповідності до пункту 9-15 Закону №2464-VI. Позивачем дотримано всіх вимог, визначених пунктом 9-15 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VІ, які необхідні при реалізації права на списання нарахованої заборгованості з ЄСВ, що не спростовано відповідачем під час розгляду справи. Більше того, сума заборгованості зі сплати ЄСВ (недоїмка) в розмірі 22867,02 грн підтверджується актом від 18.09.2020 №12803/ про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності, звітності з ЄСВ, даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах ДПС та висновком №220 від 22.09.2020 про списання недоїмки, штрафних санкцій та пені по єдиному внеску, відповідно до яких податковий орган підтвердив можливість списання заборгованості з ЄСВ в сумі 22867,02 грн. Однак всупереч вимогам пункту 9-15 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VІ відповідач невчасно (упродовж 15 робочих днів) не прийняв рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, яке прийняв лише 12.08.2021.

Внаслідок несвоєчасного прийняття податковим органом рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.09.2020 №Ф-4254-55У не була відкликана, що призвело до протиправного списання з позивача недоїмки з ЄСВ у примусовому порядку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що така бездіяльність ГУ ДПС у Волинській області виразилась у несвоєчасному прийнятті рішення про списання недоїмки, штрафних санкцій та пені по єдиному внеску на суму 22867,02 грн та, як наслідок, протиправного прийняття рішення від 16.03.2023 №3200/03-20-24-06 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, оскільки у відповідності до пункту 9-15 Закону №2464-VI штрафи та пеня також підлягають списанню.

Суд врахував те, що позивачу рішенням від 12.08.2021 №2241/03-20-13-04-14 про списання боргу (недоїмки) з єдиного внеску заборгованість списана на суму 4155,34 грн, однак внаслідок несвоєчасного його прийняття залишається не списана заборгованість з ЄСВ на суму 18711,68 грн (22867,02 грн 4155,34 грн), тому з метою належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати ГУ ДПС у Волинській області здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника податку ОСОБА_1 шляхом виключення з неї відомостей про суму боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 22.09.2020 (день винесення висновку №220 про списання недоїмки, штрафних санкцій та пені по єдиному внеску) у розмірі 18711,68 грн.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 16.11.2000 ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та 24.05.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за власним рішенням, що підтверджується детальною інформацією про фізичну особу-підприємця.

Як слідує із наданих даних Інтегрованої картки платника по єдиному соціальному внеску, заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 22867,02 грн виникла внаслідок нарахування податковим органом позивачу єдиного внеску в мінімальному розмірі, встановленому законодавством за 2017-2020 роки.

У зазначений період ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Спільним українсько-польським підприємством в формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Модерн-Експо», яке сплачувало за позивача страхові внески, в тому числі ЄСВ, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (форма ОК-5).

02.08.2019 ГУ ДПС у Волинській області сформувало вимогу №Ф-4254-55 про сплату боргу (недоїмки), що виникла станом на 31.01.2019 у сумі 19276,72 грн, відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи податкових органів.

Також податковим органом було прийнято вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2019 №Ф-4254-55У на суму 21030,90 грн, від 08.09.2020 №Ф-4254-55У на суму 22867,02 грн, від 05.10.2020 №Ф-4254-55 на суму 22867,02 грн.

Як слідує з матеріалів справи, позивач відповідно до пункту 9-15 Закону №2464-VI подав до ГУ ДПС у Волинській області заяву про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, нарахованих податковим органом за період з 01 січня 2017 року по 03 червня 2020 року.

За результатами вказаної заяви ГУ ДПС у Волинській області проведена камеральна перевірка даних, задекларованих у податковій звітності, звітності з ЄСВ, даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах ДПС, внаслідок якої складено акт від 18.09.2020 №12803/, яким встановлено, що ОСОБА_1 дотримано умови, передбачені пунктом 9-15 Закону №2464-VI для списання сум недоїмки, а також штрафів та пені, нарахованих на ці суми недоїмки, у зв`язку з чим підлягає списанню заборгованість у сумі 22867,02 грн.

На підставі цього акта ГУ ДПС у Волинській області прийнято висновок №220 від 22.09.2020 про списання недоїмки, штрафних санкцій та пені по єдиному внеску, яким встановлено, що недоїмка у сумі 22867,02 грн підлягає списанню.

12 серпня 2021 року заступником начальника ГУ ДПС у Волинській області прийнято рішення №2241/03-20-13-04-14 про списання боргу (недоїмки) з єдиного внеску на суму недоїмки у розмірі 4155,34 грн.

16.03.2023 ГУ ДПС у Волинській області прийняло рішення №3200/03-20-24-06 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким застосувало до позивача штраф у розмірі 3742,34 грн та нарахувало пеню за період з 10.02.2018 до 10.08.2021 у розмірі 19832,38 грн за несвоєчасну сплату ЄСВ, а в загальному розмірі 23574,72 грн.

Вважаючи протиправними бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного списання боргу та рішення від 16.03.2023 №3200/03-20-24-06 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, позивач звернувся до суду з позовом.

Не погодившись з такими діями відповідача позивач звернувся з позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон №2464-VI).

Згідно з положеннями частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (п.1); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (п.4).

Таким чином, визначення наявності у особи статусу фізичної-особи підприємця має першочергове значення для вирішення питання щодо наявності обов`язку сплати єдиного внеску.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №2464-VI облік осіб, зазначених, зокрема, у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах праці, трудових відносин та зайнятості населення, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених, зокрема, у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється податковим органом шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, в пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з пунктами 2 та 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VІ для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з частиною 8 статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені, зокрема, у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом) для платників, зазначених у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону №2464-VI).

Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. (частина 4 статті 8 Закону №2464-VI).

Таким чином, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. За будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

Вірно встановлено судом першої інстанції, що позивач у період з 2017-по 2020 роки перебував у трудових відносинах із Спільним українсько-польським підприємством в формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Модерн-Експо», яке сплачувало за позивача страхові внески, в тому числі ЄСВ в розмірі, не менше мінімального, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (форма ОК-5).

Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, задля досягнення мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.

Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19), від 04 грудня 2019 року (справа №440/2149/19), від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18), від 03 квітня 2020 року (справа №140/642/19), від 19 червня 2020 року (справа №824/876/19-а).

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників»» від 13.05.2020 № 592-IX, який набрав чинності 03.06.2020, доповнено розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI пунктом 9-15 згідно з яким підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на 1 грудня 2020 року з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки включно до дати подання заяви про списання недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання до 1 березня 2021 року: а) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше; б) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше.

Після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску (особою) зазначених документів (якщо відповідні документи не були подані раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Податковим органом може бути прийнято рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, за умови якщо за результатами перевірки буде встановлено, що: 1) платник податків отримав дохід (прибуток) від здійснення підприємницької та/або незалежної професійної діяльності протягом періоду з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року; 2) суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником (особою) або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом.

З пояснювальної записки до проекту Закону № 592-ІХ вбачається, що вказані зміни внесені, зокрема, на підставі аналізу актуальної судової практики Верховного Суду (наприклад, ВС/КАС № 520/3939/19 від 02.09.2019), яка вказувала на численне зростання спорів щодо нарахування та сплати ЄСВ самозайнятою особою і подвійного нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за результатами здійснення одного й того ж виду господарської діяльності. А також давала підстави стверджувати, що встановлення податковим органом фізичній особі-підприємцю ознаки незалежної професійної діяльності протирічить встановленому порядку постановки суб`єктів підприємницької діяльності як платників ЄСВ на облік та є безпідставним.

Прийняття Закону № 592-ІХ обумовлено, зокрема, тим, що встановлення обов`язку сплати єдиного соціального внеску без отримання доходу не відповідає легальній меті державного регулювання цього виду відносин та є непослідовним у контексті самого Закону, який визначає об`єктом нарахування єдиного соціального внеску саме отриманий дохід.

Статус фізичної особи-підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Виключно фізична-особа підприємець, зареєстрована в установленому порядку, яка має право здійснювати підприємницьку діяльність і перебуває на загальній або спрощеній системі оподаткування, вважається платником єдиного внеску і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу (за умови, що така особа не є найманим працівником).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №460/37/19.

Позивач скористався правом можливості списання суми заборгованості з ЄСВ за період з 01 січня 2017 року по 03 червня 2020 року та подав заяву до ГУ ДПС у Волинській області у відповідності до пункту 9-15 Закону №2464-VI. За результатами вказаної заяви ГУ ДПС у Волинській області проведена камеральна перевірка даних, задекларованих у податковій звітності, звітності з ЄСВ, даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах ДПС, внаслідок якої складено акт від 18.09.2020 №12803/, яким встановлено, що ОСОБА_1 дотримано умови, передбачені пунктом 9-15 Закону №2464-VI для списання сум недоїмки, а також штрафів та пені, нарахованих на ці суми недоїмки, у зв`язку з чим підлягає списанню заборгованість у сумі 22867,02 грн.

На підставі цього акта ГУ ДПС у Волинській області прийнято висновок №220 від 22.09.2020 про списання недоїмки, штрафних санкцій та пені по єдиному внеску, яким встановлено, що недоїмка у сумі 22867,02 грн підлягає списанню. 12 серпня 2021 року заступником начальника ГУ ДПС у Волинській області прийнято рішення №2241/03-20-13-04-14 про списання боргу (недоїмки) з єдиного внеску на суму недоїмки у розмірі 4155,34 грн.

16.03.2023 ГУ ДПС у Волинській області прийняло рішення №3200/03-20-24-06 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким застосувало до позивача штраф у розмірі 3742,34 грн та нарахувало пеню за період з 10.02.2018 до 10.08.2021 у розмірі 19832,38 грн за несвоєчасну сплату ЄСВ, а в загальному розмірі 23574,72 грн.

Системний та синтаксичний аналіз приписів п. 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI вказує на те, що умовою списання сум недоїмки є, зокрема, неотримання платником податків доходу (прибутку) протягом періоду з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. Визначена законодавцем умова щодо неотримання доходу (прибутку) свідчить про необхідність перевірки відсутності одночасно як доходу, так і прибутку за відповідний період. При цьому, пункт 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI передбачає вичерпний перелік обставини, із якими законодавець пов`язує допустимість відмови у списанні заборгованості по єдиному внеску.

Законом №2464-VI не врегульовані відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності.

Однак, з урахуванням встановлених обставин та зазначених нормативно-правових положень, а також мети встановлення розміру мінімального страхового внеску, можна дійти висновку, що особа, яка є найманим працівником, є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Необхідність сплати єдиного внеску особами, які є фізичними особи - підприємцями та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19), від 05 березня 2020 року (справа №824/509/19-а), від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18), від 27 лютого 2020 року (справа №0440/5632/18), від 05 березня 2020 року (справа №460/943/19), від 03 квітня 2020 року (справа №140/642/19), від 17 червня 2020 року (справа №400/2263/19).

Не змінює вищенаведеного і факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Крім того, з практики Європейського суду з прав людини, яка в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків («Серков проти України», заява № 39766/05, «Щокін проти України», заяви № 23759/03 та №37943/06), слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків.

Отже, за наведених вище мотивів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржувану вимогу відповідача не можна вважати правомірною, а тому така підлягає скасуванню.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року у справі № 140/21270/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 01.04.2024