Справа № 200/1167/24
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

20 березня 2024 року Справа №200/1167/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Чекменьов Г.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними дії та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

28 лютого 2024 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просив:

визнати протиправними (неправомірними) дії щодо не нарахування та невиплати надбавки до посадового окладу у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці - надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, за період наявності у нього допуску до державної таємниці, тобто з вересня 2016 року по березень 2021 року включно;

стягнути грошові кошти у якості надбавки до посадового окладу у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці - надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, за період наявності у нього допуску до державної таємниці за період часу з вересня 2016 року по березень 2021 року включно у сумі 9255 гривень;

визнати протиправними (неправомірними) дії щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних та додаткових оплачуваних відпусток, а саме: за 2017 рік у кількості 1 доба, за 2018 рік у кількості 1 доба, за 2020 рік у кількості 28 діб;

стягнути грошові кошти грошову компенсацію за невикористані дні щорічних основних та додаткових оплачуваних відпусток, а саме: за 2017 рік у кількості 1 доба, за 2018 рік у кількості 1 доба, за 2020 рік у кількості 28 діб у загальній сумі 13629 гривень 70 копійок;

визнати протиправною щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористання додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2021 роки у кількості 56 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 03 березня 2021 року;

стягнути грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2021 роки у кількості 56 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 03 березня 2021 року в сумі 25442 гривні 11 копійок.;

визнати протиправними (неправомірними) дії щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за березень 2021 року;

зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за березень 2021 року.

Ухвалою від 04 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними дії та стягнення коштів залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти, відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету позивача, а також заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску, крім тих, що викладені у поданій заяві про поновлення пропущеного строку.

На виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху представником позивача надані відомості про засоби зв`язку.

Також у заяві про усунення недоліків позовної заяви стосовно строків звернення до суду позивачем зазначено, що разом з позовною заявою одночасно подано відповідну заяву про поновлення строку.

Щодо зміни редакції статті 233 КЗпП України представник позивача вважає, що до спірних правовідносин, які склалася між ним та відповідачем, зазначена правова норма не може бути застосована, оскільки спірні відносини виникли задовго до прийняття зазначеного закону та зазначена правова норма значно зменшує права позивача.

Окрім цього, позивач стверджує, що фактично він дізнався про порушення свого права 15.02.2024 - в день отримання його представником відповіді та копій запитуваних документів на адвокатський запит. Якщо ж брати до уваги дату, з якої позивач міг дізнатися про порушення його прав, то в такому разі позивач вважає, що такою датою є дата виконання відповідачем покладених на нього обов`язків, відповідно до якої ГУНП в Донецькій області у день звільнення повинно було письмово повідомити про суми, нараховані та виплачені при його звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні).

На думку представника позивача законодавець зобов`язав саме роботодавця (а не наділив правом робітника) вчинити активні дії з повідомлення та роз`яснення розрахунку нарахованих та виплачених сум при звільненні робітника.

Дослідивши зміст заяв про поновлення процесуального строку, суд вважає, що викладені позивачем доводи не відповідають приписам закону.

За матеріалами позову відносини публічної служби між позивачем та відповідачем тривали з 16.08.2016 по 03.03.2021.

Згідно з частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС) України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 18 частини 1 розділу І Закону України від 01 липня 2022 року за №2352-IX, який набрав чинності 19 липня 2022 року, змінено редакцію статті 233 КЗпП України, яка у частинах першій та другій передбачає, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Крім того, карантин, який був встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, закінчився на всій території України 30 червня 2023 року, після чого обчислення процесуальних строків здійснюється на загальних підставах, в тому числі строків звернення до суду.

За приписами статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку.

Отже, закінчення тримісячного строку для звернення з цим позовом припало на 30 вересня 2023 року. Позивач до суду звернувся лише 28 лютого 2024 року. Тобто, позивачем пропущений встановлений строк звернення до суду з цим позовом.

Стосовно застосування строків звернення до суду суд зазначає, що відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити дії.

За статтею 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Крім того, встановлення строків звернення до суду слугують меті забезпечення дотримання принципу правової визначеності, що зокрема слід розуміти як спрямованість на створення ситуації упевненості для суб`єкта владних повноважень, як відповідача по справі, стосовно розуміння відсутності у позивача бажання звертатись з відповідним позовом, у тому числі, захищати свої майнові права.

Стосовно майнових прав позивача та обов`язку відповідача у зазначеній категорії адміністративних справ забезпечувати їх реалізацію шляхом здійснення відповідних виплат, це означає також відсутність обов`язку резервувати певну частину коштів, що виправдано та зумовлено специфікою формування та використання бюджетних коштів, якими розпоряджається суб`єкт владних повноважень.

Останнє набуває особливого значення в умовах воєнного стану.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PEREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини Осман проти Сполученого королівства від 28 жовтня 1998 року та пункті 54 рішення Круз проти Польщі від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; CASE OF KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Слід зазначити, що інститут строку давності, необхідно використовувати з урахуванням конкретних обставин справи, так щоб він не перешкоджав наявним у позивача засобами захисту своїх прав. Обмеження права на звернення до суду повинно бути пропорційно меті правової визначеності, у іншому випадку це буде порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини в частині права на справедливий судовий розгляд (рішення Європейського суду з прав людини в по справі Олександр Волков проти України (заява № 21722/11).

Верховний Суд у справі № 240/12017/19 вказав, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. За висновком Верховного Суду, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 27.01.2020 року у справі № 420/3001/19, від 25.02.2020 року у справі № 360/1870/19, від 27 січня 2021 року у справі № 160/4284/19.

Під час проходження служби та після її припинення протягом тривалого часу позивач не ініціював питання щодо виплати певних видів оплати праці.

За твердженням сторони позивача спірні суми, які є предметом заявленого майнового позову, відповідачем під час проходження служби, на момент звільнення та після цього нараховані не були.

Тобто, предметом спору у справі є встановлення фактичних умов проходження служби позивачем та відповідність грошових виплат, право на які виникло під час проходження служби з 16.08.2016 по 03.03.2021, тобто раніше дати звільнення.

За таких обставин суд відхиляє доводи представника позивача щодо неприпустимості звуження його прав та застосування до спірних відносин статті 233 КЗпП України в попередній редакції, яка втратила чинність на час звернення до суду.

Суд зауважує, що суб`єктивні права особи регулюються нормами матеріального права, які застосовуються з урахуванням принципу дії законів у часі, коли за загальним правилом скасований нормативний акт продовжує застосовуватись до правовідносин, що існували під час його дії.

На відміну від норм матеріального права, процесуальні норми за своїм змістом визначають певну процедуру розгляду спору, та застосовуються станом на час такого розгляду.

Вказаний висновок прямо випливає зі змісту частини 3 статті 3 КАС України, за яким ПРОВАДЖЕННЯ В АДМІНІСТРАТИВНИХ СПРАВАХ ЗДІЙСНЮЄТЬСЯ ВІДПОВІДНО ДО ЗАКОНУ, ЧИННОГО НА ЧАС ВЧИНЕННЯ ОКРЕМОЇ ПРОЦЕСУАЛЬНОЇ ДІЇ, РОЗГЛЯДУ І ВИРІШЕННЯ СПРАВИ.

За наведених умов, вирішуючи питання дотримання строку звернення з позовом, суд керується процесуальними нормами частини третьої статті 122 КАС України, яка передбачає, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду.

Відповідно, у спірних відносинах застосуванню підлягає стаття 233 КЗпП України, яка за своєю природою також містить норми процесуального права, оскільки визначає саме строки звернення до суду.

При цьому вказані норми статті 233 КЗпП України підлягають застосуванню в редакції, яка діє на час вчинення такої процесуальної дії як відкриття провадження у справі.

За умов іншого тлумачення дії процесуального закону суду взагалі довелось би в частині заявлених вимог керуватись колишньою редакцією Кодексу адміністративного судочинства, яка діяла до 15.12.2017, що прямо суперечить нормам статті 3 КАС України.

За вказаних обставин, враховуючи тривалість пропуску строку звернення з цим адміністративним позовом та відсутність доказів неможливості чи утруднення звернення позивача до суду, відсутні підстави для визнання причин пропуску строку поважними.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені у статті 123 КАС України:

1. У разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

2. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З наведених підстав, керуючись статтями 169, 248, 256 КАС України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними дії та стягнення коштів - повернути позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Першого апеляційного адміністративного суду.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/) відповідно до наявних умов електропостачання та функціонування програмного забезпечення через обставини збройної агресії проти України.

Суддя Г.А. Чекменьов