Справа № 420/31354/23
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/31354/23

Головуючий в І інстанції: Стефанов С.О.

Дата та місце ухвалення рішення: 15.12.2023 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Градовського Ю.М.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонеській області щодо обмеження з 01.12.2019 року призначеної та виплачуваної пенсії максимальним розміром;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області перерахувати та виплачувати пенсію без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованим та фактично виплаченими розмірами з 01.12.2019 року по день проведення доплати.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо обмеження розміру пенсії з 01.12.2019 року ОСОБА_1 максимальним розміром. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області перерахувати та виплачувати з 01.12.2019 року ОСОБА_1 пенсію без обмеження максимальним розміром. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на обліку в ГУПФУ в Херсонській області та отримує пенсію за спірний період згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (вид пенсії за вислугу років).

На виконання судового рішення у справі № 540/2714/21, ГУПФУ в Херсонській області здійснено перерахунок пенсії позивача на підставі довідки ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС по Херсонській області» від 11.05.2021 року № 33/42-М-9, починаючи з 01.12.2019 року.

Разом з цим, позивач зазначив, що ГУПФУ в Херсонській області проведено перерахунок його пенсії згідно вказаного рішення з основного розміру пенсії 70%, а також виплату пенсії здійснено з урахуванням обмеження її максимального розміру.

Не погоджуючись вказаними діями пенсійного органу, позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2023 року у справі № 540/897/22, яке набрало законної сили 09.06.2023 року, визнано протиправними дії ГУПФУ в Херсонській області щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 85% до 70% грошового забезпечення та обмеження пенсії максимальним розміром при проведенні перерахунку пенсії з 01 грудня 2019 року, зобов`язано ГУПФУ в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 виходячи з 85% відповідних сум грошового забезпечення та без застосування обмеження пенсії максимальним розміром з 01 грудня 2019 року, з урахуванням вже проведених виплат.

З листа ГУПФУ в Херсонській області від 14.08.2023 року, яке направлено позивачу на його заяву, вбачається наступне:

- з 01.03.2022 року на підставі постанови КМУ від 16.02.2022 року № 118 позивачу проведено перерахунок пенсії та з урахуванням індексації розмір пенсії позивача склав 21434,13 грн., виплата пенсії здійснюється з урахуванням максимального розміру пенсії у сумі 19340 грн.;

- з 01.03.2023 року на підставі постанови КМУ від 24.02.2023 року № 168 позивачу проведено перерахунок пенсії та з урахуванням індексації розмір пенсії позивача склав 22934,13 грн., виплата пенсії здійснюється з урахуванням максимального розміру пенсії у сумі 20930 грн.

Крім того, у вказаному листі зазначено, що на виконання судового рішення у справі № 540/897/22 позивачу проведено перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром станом на 01.12.2019 року та з 01.07.2023 року виплачується у визначеному станом на 01.12.2019 року розмірі 22830,84 грн.

Також, згідно протоколу перерахунку пенсії ОСОБА_1 , з 01.07.2023 року пенсія позивача з урахуванням індексації складає 27527,16 грн., а з урахуванням максимального розміру пенсії 22830,84 грн.

Позивач вважає, що пенсійним органом протиправно обмежено максимальним розміром виплату пенсії з 01.12.2019 року, у зв`язку із чим, звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, з яких виходив останній вирішуючи справу, з огляду на викладене.

Предметом спору у цій справі є правомірність дій відповідача щодо обмеження максимальним розміром пенсії, призначеної на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII).

Так, на виконання судового рішення у справі № 540/2714/21, ГУПФУ в Херсонській області здійснено перерахунок пенсії позивача на підставі довідки ДУ «ТМО МВС по Херсонській області» від 11.05.2021 року № 33/42-М-9, починаючи з 01.12.2019 року, з основного розміру пенсії 70%, з урахуванням обмеження її максимального розміру.

Водночас, не погоджуючись із вказаними діями пенсійного органу, позивач вже звертався до суду з позовом та рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2023 року у справі № 540/897/22, яке набрало законної сили 09.06.2023 року, визнано протиправними дії ГУПФУ в Херсонській області щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 85% до 70% грошового забезпечення та обмеження пенсії максимальним розміром при проведенні перерахунку пенсії з 01 грудня 2019 року, зобов`язано ГУПФУ в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 виходячи з 85% відповідних сум грошового забезпечення та без застосування обмеження пенсії максимальним розміром з 01 грудня 2019 року, з урахуванням вже проведених виплат.

Тобто, питання щодо наявності у позивача права на отримання пенсії з 01.12.2019 року, виходячи з грошового забезпечення, визначеного у довідці ДУ «ТМО МВС по Херсонській області» від 11.05.2021 року № 33/42-М-9, без застосування обмеження пенсії максимальним розміром вже вирішено у справі № 540/897/22.

Позивач у даній справі просить визнати протиправними дії ГУПФУ в Херсонській області щодо обмеження з 01.12.2019 року призначеної та виплачуваної пенсії максимальним розміром, зобов`язати ГУПФУ в Херсонській області перерахувати та виплачувати пенсію без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованим та фактично виплаченими розмірами з 01.12.2019 року по день проведення доплати.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини другої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В частині першій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм слідує, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

В свою чергу, ст. 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Колегія суддів звертає увагу, що вищезазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення.

Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Таким чином, у разі незгоди з діями та рішеннями ГУПФУ в Херсонській області, вчиненими на виконання судового рішення у справі № 540/897/22 в частині виплати пенсії без застосування обмеження пенсії максимальним розміром з 01 грудня 2019 року, позивач може скористатися процесуальним механізмом судового контролю та звернутися до суду першої інстанції із відповідною заявою про визнання таких дій/рішень протиправними відповідно до статті 383 КАС України, а не подавати новий адміністративний позов.

Колегія суддів зазначає, що питання щодо виконання чи невиконання судового рішення в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Відповідно до вимог п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі:

- якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;

- якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У постанові від 22.03.2018 року у справі № П/9901/135/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що поняття «спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Також, з аналізу наведених вище положень п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України вбачається, що законодавцем з метою недопущення можливості ухвалення декількох судових рішень у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав встановлено певні правові обмеження у разі виявлення судом тотожних справ, які перебувають/перебували на розгляді у цьому або іншому адміністративному суді.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Разом з цим, закриття провадження у справі за вказаних обставин можливе лише при наявності таких умов у їх сукупності: спір у справі повинен бути між тими самими сторонами; спір у справі повинен бути з одним і тим же предметом та поданий з тих самих підстав; наявність судового рішення, що набрало законної сили.

Відсутність хоча б однієї з названих ознак виключає можливість закриття провадження за заявленим позовом.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави і предмет спору, тобто, коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

За наведеного правового регулювання та обставин даної справи, оскільки питання щодо наявності у позивача права на отримання пенсії з 01.12.2019 року, виходячи з грошового забезпечення, визначеного у довідці ДУ «ТМО МВС по Херсонській області» від 11.05.2021 року № 33/42-М-9, без застосування обмеження пенсії максимальним розміром, вже вирішено у справі № 540/897/22, рішення суду набрало законної сили, та обставини щодо виконання чи невиконання цього судового рішення в окремому судовому провадженні не може досліджуватись, та такі питання не розглядаються, колегія суддів приходить до висновку, що провадження у даній справі підлягає закриттю в частині вимог про визнання протиправними дій ГУПФУ в Херсонеській області щодо обмеження з 01.12.2019 року по 28.02.2022 року призначеної та виплачуваної пенсії максимальним розміром, зобов`язання ГУПФУ в Херсонеській області перерахувати та виплачувати пенсію без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованим та фактично виплаченими розмірами з 01.12.2019 року по 28.02.2022 року.

Висновки суду апеляційної інстанції у даній справі відповідають усталеній практиці Верховного Суду (зокрема, постанови від 30 вересня 2020 року у справі № 420/5365/19, від 15 листопада 2021 року у справі № 460/2950/19, від 16 грудня 2021 року у справі № 170/167/17, від 06 травня 2022 року у справі № 295/8422/16-а, від 18 травня 2022 року у справі № 480/2378/21, від 19 травня 2022 року у справі № 160/334/21, від 08 червня 2022 року у справі № 580/5143/21, від 21 липня 2022 року у справі № 320/1719/21, від 20 жовтня 2022 року у справі № 580/2491/21).

Зазначеним обставинам судом першої інстанції взагалі не надано оцінки та не прийнято до уваги висновки ВС.

Водночас, щодо питання обмеження пенсії позивача максимальним розміром з 01.03.2022 року судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини.

З листа ГУПФУ в Херсонській області від 14.08.2023 року, яке направлено позивачу на його заяву, вбачається:

- з 01.03.2022 року на підставі постанови КМУ від 16.02.2022 року № 118 позивачу проведено перерахунок пенсії та з урахуванням індексації розмір пенсії позивача склав 21434,13 грн., виплата пенсії здійснюється з урахуванням максимального розміру пенсії у сумі 19340 грн.;

- з 01.03.2023 року на підставі постанови КМУ від 24.02.2023 року № 168 позивачу проведено перерахунок пенсії та з урахуванням індексації розмір пенсії позивача склав 22934,13 грн., виплата пенсії здійснюється з урахуванням максимального розміру пенсії у сумі 20930 грн.

Крім того, у вказаному листі зазначено, що на виконання судового рішення у справі № 540/897/22 позивачу проведено перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром станом на 01.12.2019 року та з 01.07.2023 року виплачується у визначеному станом на 01.12.2019 року розмірі 22830,84 грн.

Також, згідно протоколу перерахунку пенсії позивача, з 01.07.2023 року пенсія позивача з урахуванням індексації складає 27527,16 грн., а з урахуванням максимального розміру пенсії 22830,84 грн.

На зазначений лист ГУПФУ в Херсонській області від 14.08.2023 року позивач посилається у позові, як на підставу для звернення до суду.

Разом з цим, питання щодо виплати пенсії позивачу без обмеження максимальним розміром після проведення перерахунку на підставі постанов КМУ від 16.02.2022 року № 118 та від 24.02.2023 року № 168 не було предметом розгляду справи № 540/897/22, а тому, підстави для закриття провадження у справі в частині вимог щодо виплати пенсії без обмеження максимальним розміром з 01.03.2022 року відсутні.

Вирішуючи справу в частині наведених позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з урахуванням судових рішень у справах №№ 540/2714/21, 540/897/22 щодо перерахунку пенсії позивача на підставі довідки ДУ «ТМО МВС по Херсонській області» від 11.05.2021 року № 33/42-М-9 з 01.12.2019 року з розрахунку 85%, сума грошового забезпечення для обчислення пенсії позивача складає 26859,81 грн., основний розмір пенсії 85% складає 22830,84 грн.

До набрання законної сили судового рішення у справі № 540/897/22, ГУПФУ в Херсонській області проведено перерахунок пенсії позивача на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» (далі - постанова КМУ від 16.02.2022 року № 118) з 01.03.2022 року з розрахунку суми грошового забезпечення 26859,81 грн., основного розміру пенсії 70% 18801,87 грн., з урахуванням індексації 2632,26 грн. (18801,87х0,140), підсумок пенсії склав 21434,13 грн., виплата пенсії здійснюється з урахуванням максимального розміру пенсії у сумі 19340 грн.

Крім того, до набрання законної сили судового рішення у справі № 540/897/22, ГУПФУ в Херсонській області проведено перерахунок пенсії позивача на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» (далі - постанова КМУ від 24.02.2023 року № 168) з 01.03.2023 року з розрахунку суми грошового забезпечення 26859,81 грн., основного розміру пенсії 70% 18801,87 грн., з урахуванням індексації 2632,26 грн. (18801,87х0,140), 1500 грн. (21434,13х0,197), підсумок пенсії склав 22934,13 грн., виплата пенсії здійснюється з урахуванням максимального розміру пенсії у сумі 20930 грн.

Після набрання законної сили судового рішення у справі № 540/897/22, 01.07.2023 року позивачу проведено перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром станом на 01.12.2019 року та виплачується у визначеному станом на 01.12.2019 року розмірі 22830,84 грн.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що позивачу проведено перерахунок пенсії на підставі постанов КМУ від 16.02.2022 року № 118 та від 24.02.2023 року № 168, однак, фактично розмір пенсії обмежено максимальним розміром.

При цьому, після набрання законної сили судового рішення у справі № 540/897/22 щодо перерахунку пенсії позивача з 01.12.2019 року з розрахунку 85% та без обмеження максимальним розміром, відповідачем виплачується позивачу пенсія станом на 01.12.2019 року у сумі 22830,84 грн.

З урахуванням наведеного розміру грошового забезпечення, який має бути врахований для розрахунку пенсії позивача, основного розміру пенсії позивача та визначеного самим відповідачем коефіцієнту індексації, вбачається, що відповідач, виплачуючи позивачу пенсію у сталому розмірі, який визначений станом на 01.12.2019 року, фактично застосував до позивача обмеження розміру його пенсії максимальним розміром після проведеного перерахунку з 01.03.2022 року, з 01.03.2023 року та з 01.07.2023 року.

Інші періоди не розглядаються у даній справі.

Вирішуючи питання щодо правомірності дій відповідача щодо обмеження максимальним розміром пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, після проведення перерахунку з 01.03.2022 року, з 01.03.2023 року та з 01.07.2023 року, колегія суддів виходить з наступного.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011 року, який набрав чинності 01.10.2011 року (далі Закон № 3668-VI).

Так, відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно, зокрема, до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Разом з цим, Законом № 3668-VI також у статті 43 Закону № 2262-XII, зокрема, частину п`яту викладено в такій редакції: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність».

Законом України від 24.12.2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності 01.01.2016 року) у Законі № 2262-XII частину п`яту статті 43 доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».

Верховний Суд України звернувся до Конституційного Суду України з клопотанням визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення другого речення частини п`ятої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами у взаємозв`язку з пунктом 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, пунктом 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

У рішенні від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 Конституційним Судом України зазначено, що відповідно до підпункту 3 пункту 1 розділу I Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо соціального захисту резервістів, які постраждали внаслідок участі в антитерористичній операції, та членів їх сімей» від 12 квітня 2016 року № 1080-VIII статтю 43 Закону № 2262 після частини третьої доповнено двома новими частинами, у зв`язку з чим частина п`ята цієї статті стала частиною сьомою без змін у змісті, що не перешкоджає проведенню її перевірки на відповідність Конституції України (конституційність).

Так, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно із пунктом другим резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, зокрема, частина сьома статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року відсутня частина сьома статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII внесені зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та у ч. 7 ст. 43 слова і цифри «у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Проте, на момент набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, а саме станом на 01.01.2017 року, ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», до якої вносилися вказані зміни, була визнана 20.12.2016 року Конституційним Судом України неконституційною, а тому повністю втратила чинність, отже зазначені зміни не можуть створювати будь-яких правових наслідків.

Набуття чинності з 1 січня 2017 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII не викликає автоматичного відновлення дії ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII.

Отже, положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 20.12.2016 року є такими, що втратили чинність.

Це означає, що стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачає положень про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Зазначені норми матеріального права вірно застосовані судом першої інстанції у даній справі.

Що стосується посилань відповідача в апеляційній скарзі на те, що виходячи з мотивувальної та резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 12 жовтня 2022 року № 7-р(ІІ)/2022 у справі № 3-102/2021 (231/21, 415/21) виплаті без обмеження максимальним розміром підлягають пенсії, призначені з 12.04.2023 року, особам, які під час служби збройно захищали суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року, колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 12 жовтня 2022 року № 7-р(ІІ)/2022 у справі № 3-102/2021 (231/21, 415/21) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.

КСУ визначено, що приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Також, КСУ вказано на те, що Верховній Раді України необхідно привести нормативне регулювання щодо забезпечення соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Зазначений шестимісячний строк сплив 12.04.2023 року, тобто, приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, визнані неконституційними, втратили чинність.

В свою чергу, будь-яких змін до Закону № 2262-ХІІ щодо обмеження виплати пенсії особам, які мають право на пенсію за цим Закон, законодавцем внесено не було.

Більш того, колегія суддів наголошує, що питання щодо застосування Закону № 3668-VI в частині обмеження максимальним розміром пенсії, призначеної згідно Закону № 2262-ХІІ, було неодноразово предметом розгляду Верховним Судом (зокрема, постанови від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16882/17, від 06 листопада 2018 року у справі № 522/3093/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 348/190/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 815/357/18, від 16 квітня 2020 року у справі № 620/1285/19, від 30 жовтня 2020 року у справі № 522/16881/17, від 16 грудня 2021 року у справі № 400/2085/19, від 21 грудня 2021 року у справі № 120/3552/21-а, від 18 травня 2022 року у справі № 380/12337/20, від 12 грудня 2022 року у справі № 620/5701/20, від 21 квітня 2023 року у справі № 380/8024/21, від 04 липня 2023 року у справі № 420/10528/21, від 23 січня 2024 року у справі № 160/17347/22).

Верховний Суд виходить з того, що норма ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011 року в частині обмеження розміру пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», є абсолютно тотожною нормі ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка вже визнана такою, що суперечить Конституції України (рішення КСУ від 20.12.2016 року № 7-рп/2016) та відповідно не підлягає застосуванню.

Верховний Суд неодноразово висловив позицію, що з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, а саме з 20.12.2016 року по теперішній час, в законодавстві України про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, відсутні норми, якими обмежується максимальний розмір пенсії, та будь-яких змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цього закону, щодо обмеження пенсії максимальним розміром протягом цього часу не вносилося.

Верховний Суд також неодноразово наголошував, що пенсійний орган свідомо ігнорує рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року, яким безпосередньо надається оцінка неконституційності правових норм, якими обмежуються права осіб, звільнених з військової служби, щодо їх пенсійного забезпечення, зокрема визнається неконституційним обмеження розміру пенсій таких осіб.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що дії відповідача щодо виплати позивачу пенсії з обмеженням її максимальним розміром згідно ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» є протиправними.

Підсумовуючи викладене, оскільки судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права, що призвело частково до неправильного вирішення справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в частині вимог з 01.12.2019 року по 28.02.2022 року та прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Так, враховуючи вимоги ст. 9 КАС України, колегія суддів вважає, що позов в частині вимог з 01.03.2022 року підлягає частковому задоволенню із застосуванням, визначеного судом способу захисту прав позивача.

Колегія суддів приходить до висновку, що у спірних правовідносинах слід:

- визнати протиправними дії ГУПФУ в Херсонській області щодо обмеження максимальним розміром пенсії позивача після проведення перерахунку з 01.03.2022 року по 28.02.2023 року, з 01.03.2023 року по 30.06.2023 року та з 01.07.2023 року.

- зобов`язати ГУПФУ в Херсонській області здійснити виплату пенсії позивачу після проведення перерахунку з 01.03.2022 року по 28.02.2023 року, з 01.03.2023 року по 30.06.2023 року та з 01.07.2023 року без обмеження максимальним розміром пенсії.

Керуючись ст.ст. 238, 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в частині вимог про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити виплату пенсії без обмеження максимальним розміром з 01.12.2019 року по 28.02.2022 року закрити.

В іншій частині прийняти нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити виплату пенсії без обмеження максимальним розміром з 01.03.2022 року задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо обмеження максимальним розміром пенсії ОСОБА_1 після проведення перерахунку з 01.03.2022 року по 28.02.2023 року, з 01.03.2023 року по 30.06.2023 року та з 01.07.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 після проведення перерахунку з 01.03.2022 року по 28.02.2023 року, з 01.03.2023 року по 30.06.2023 року та з 01.07.2023 року без обмеження максимальним розміром пенсії.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 01.04.2024 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: І.О. Турецька