Справа № 320/1413/23
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 року Київ № 320/1413/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Якименка М.М. звернувся 19.01.2023 засобами поштового зв`язку до суду з позовом до Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 . Просив визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Гончарова Ю.В. Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 05.01.2023 ВП № 70551006 про накладення штрафу на позивача у сумі 1700, 00 грн.

Ухвалою від 26.01.2023 (суддя Харченко С.В.) судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, з особливостями, передбаченими статтею 287 Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України, справа, розгляд якої розпочато одним суддею, повинна бути розглянута цим самим суддею, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи.

У силу вимог частини дев`ятої статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.

На підставі розпорядження керівника апарату Київського окружного адміністративного суду було проведено повторний автоматизований розподіл вказаної справи з підстав, зазначених у ньому.

Внаслідок автоматизованого розподілу матеріали справи були передані для розгляду судді Скрипці І.М.

Згідно з ухвалою від 05.03.2024 цю справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями, передбаченими статтею 287 Кодексу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження ВП № 70551006 з примусового виконання ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 24.01.2022 у справі № 752/1253/22 про забезпечення позову третьої особи ОСОБА_2 , в частині встановлення графіку перебування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю. Проте відповідачем, всупереч вимогам чинного законодавства, безпідставно винесено постанову про накладення штрафу, оскільки невиконання позивачем, як боржником у спірному виконавчому провадженні судового рішення, не було. Стверджував, що акт державного виконавця від 04.01.2023 складений без участі та повідомлення боржника (батька дитини) та без залучення понятих, а тому через неповідомлення боржника про виконавчі дії та не вчинення старшим державним виконавцем Гончаровим Ю.В. дій у відповідності до закону, призвело до незаконного складення акта від 04.01.2023 та незаконного накладення штрафу на боржника. Зазначено, що під час винесення спірної постанови не було враховано поважність причин неможливості виконання судового рішення з підстав необізнаності боржника про існування виконавчого провадження. Також стверджував про небажання дитини контактувати з матір`ю, що на його думку є поважною причиною невиконання судового рішення. Зазначено, що вказані обставини державний виконавець встановив 06.01.2023, що зафіксовано в акті.

Від третьої особи до суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких ОСОБА_2 просила суд відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що в судовому порядку було вирішено спір між нею та позивачем щодо визначення способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні з їхньою спільною дитиною сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішеннями судів встановлено можливість зустрічей, спільного відпочинку, спілкування засобами телефонного зв`язку, через електронний зв`язок, спільного святкування відповідних свят у непарні роки, дня народження батька та, зокрема, в частині рішення суду, ОСОБА_2 має обов`язок передавати сина у призначений судом місце та часи побачень за місцем проживання дитини з матір`ю та обов`язку батька повертати малолітнього сина у визначений час та дні.

Крім того, зазначено, що боржник ОСОБА_1 за вказаною адресою не з`явився, дитину ОСОБА_3 не привів, побачення дитини з матір`ю (стягувачем у виконавчому провадженні) не відбулось. Таким чином, судове рішення та вимога державного виконавця боржником ОСОБА_1 не виконані, про що державним виконавцем складено відповідний акт. Про наявність або відсутність поважності причини невиконання судового рішення та вимоги державного виконавця боржник не повідомив.

Із пояснень третьої особи також установлено, що за виконавчим листом від 01.07.2021 у справі № 759/1382/19 було відкрито виконавче провадження ВП №66032315 Бердянським ВДВС у Бердянському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Третя особа вказувала про належне виконання цього виконавчого листа та позивач по справі 09.01.2022 порушив умови графіку побачень із дитиною та не повернув її своєчасно матері, чим рішення суду та вимогу державного виконавця порушив, вказує про подальше викрадення дитини, зміни місця її проживання без згоди та відома третьої особи (матері).

Вказані обставини зафіксовані актом державного виконавця від 10.01.2022 та на вимогу останнього від 21.01.2022 №1922 ОСОБА_1 було зобов`язано надати пояснення. ОСОБА_1 подав заяву від 04.02.2022, в якій вказав, що рішення суду виконується добровільно та на цей час дитина проживає з ним та попросив закінчити виконавче провадження ВП № 66032315, яке відповідно до постанови державного виконавця від 04.02.2022 було закінчено.

У подальшому за виконавчим листом № 759/1382/19 у Голосіївському РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 04.02.2022 відкрито виконавче провадження ВП № 68507551 з примусового виконання виконавчого листа про зобов`язання повертати третій особі її малолітнього сина після закінчення часів та днів батька, визначених рішенням суду.

У зв`язку з невиконанням позивачем покладених на нього зобов`язань, постановою державного виконавця на позивача було накладено штраф у сумі 1700,00 грн. У зв`язку з повторним невиконанням боржником покладених на нього зобов`язань, постановою державного виконавця накладено штраф у розмірі 3400,00 грн. та скеровано заяву про вчинення кримінального правопорушення за № 0000845 від 06.05.2022.

Поряд із цим, тривали й інші судові процеси, зокрема, до Святошинського районного суду міста Києва звернулася з позовом ОСОБА_4 (бабуся малолітнього ОСОБА_3 ) з метою визначення способу участі у спілкуванні з дитиною (справа № 759/1386/19). Рішенням суду у цій справі частково задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні онука, визначено участь ОСОБА_4 у вихованні онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спосіб побачень кожної першої та третьої суботи та неділі місяця з 11:00 год. суботи до 19:30 год. неділі, за місцем проживання матері дитини.

Крім того, у жовтні 2020 року позивач звертався з позовом до третьої особи про визначення місця проживання дитини з батьком. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26.07.2021 у справі № 759/17341/20 у задоволенні позову було відмовлено. Рішення суду у справі № 759/17341/20 переглядалось в апеляційному та касаційному порядку. Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.04.2022, касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв ОСОБА_5 - залишено без задоволення. Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26.07.2021 та постанову Київського апеляційного суду від 09.11.2021 - залишено без змін.

У зв`язку з неповерненням позивачем їхньої спільної дитини матері, починаючи з січня 2021 року, третя особа ОСОБА_2 у січні 2022 року звернулася з позовом до Голосіївського районного суду міста Києва про відібрання дитини та із заявою про забезпечення позову. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24.01.2022 по цивільній справі №752/1253/22 частково задоволено заяву про забезпечення позову, ухвалено батьку ОСОБА_1 та бабусі ОСОБА_4 заборонити вчиняти будь-які дії спрямовані на вчинення перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні, проведенні спільного часу разом із сином ОСОБА_3 , встановлено графік перебування дитини з матір`ю. Ця ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню. ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24.01.2022, яку постановою Київського апеляційного суду від 04.07.2022 частково скасовано та постановлено відмовити у задоволенні вказаних заходів забезпечення позову в частині встановлення графіку перебування дитини з матір`ю.

ОСОБА_1 подав постанову суду апеляційної інстанції до виконавчої служби, у зв`язку із чим виконавчі провадження були закінчені, а всі вжиті заходи скасовані.

Однак, постановою Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 752/1253/22 задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 , постанову Київського апеляційного суду від 04.07.2022 скасовано та залишено в силі ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24.01.2022.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24.01.2022 було передано до виконавчої служби для примусового виконання, яка прийнята відповідачем до виконання, 24.01.2022 відкрито виконавче провадження ВП № 70551006, у якому позивач є боржником, і, розпочато проведення виконавчих дій.

Третя особа стверджувала, що вказаний захід примусового виконання судового рішення постанова про накладення штрафу у межах ВП № 70551006, є цілком законним та обґрунтованим, а доводи позивача безпідставні та необґрунтовані, оскільки під час перевірки виконання судового рішення боржником, 04.01.2023 державним виконавцем було здійснено вихід за відповідною адресою у визначений судовим рішенням день та час та встановлено відсутність боржника (позивача) із дитиною, чим на думку третьої особи, порушено її права як матері на спілкування з дитиною.

Від відповідача до суду надійшли копії матеріалів спірного виконавчого провадження, а також відзив на позовну заяву.

Відповідач у відзиві заперечував щодо задоволення цього позову, стверджував про пропуск позивачем десятиденного строку звернення до суду, у зв`язку із чим просив суд залишити позов без розгляду.

Зазначено також, що відповідачем в особі державного виконавця у спірному виконавчому провадженні дотримано вимоги статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» та надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 70551006 його сторонам: боржнику до виконання, стягувачу до відома за адресами, вказаними у виконавчому документі та з урахуванням відомостей про зареєстроване місце проживання сторін, додатково направлено за адресами реєстрації, що підтверджено поштовою накладною № 380.

У відзиві зазначено, що з матеріалів виконавчого провадження ВП № 70551006 убачається, що стягувачем подано додаткові документи, відповідно до яких представник ОСОБА_1 адвокат Незвіський Д.Я. (діючий в інтересах боржника ОСОБА_1 ) подав до Голосіївського районного суду міста Києва заяву від 02.02.2022 про надання матеріалів цивільної справи № 752/1253/22 для ознайомлення. За результатами ознайомлення з матеріалами вказаної цивільної справи в Голосіївському районному суді міста Києва представник ОСОБА_1 адвокат Незвіський Д.Я. отримав ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24.01.2022, що підтверджено розпискою від 02.02.2022. Таким чином боржнику ОСОБА_1 було відомо про існування зазначеного судового рішення, що є виконавчим документом, з 02.02.2022. Тобто в матеріалах виконавчого провадження ВП №70551006 наявні підтверджуючі документи, які свідчать про обізнаність боржника щодо існування ухвали суду (виконавчого документа) та про обов`язок виконувати вказане судове рішення. Разом із тим, зі змісту резолютивної частини вказаної ухвали вбачається, що ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідачем зазначено, що 04.01.2023, з дотриманням вимог Закону, із урахуванням засад виконавчого провадження, з метою перевірки боржником виконання судового рішення, державним виконавцем здійснено вихід за адресою, вказаною в ухвалі Голосіївського районного суду міста Києва від 24.01.2022 у справі № 752/1253/22, а саме: АДРЕСА_1 , у визначений судовим рішенням день та час.

Однак, боржник ОСОБА_1 за вказаною адресою не з`явився, дитину ОСОБА_3 не привів, побачення дитини з матір`ю (стягувачем у виконавчому провадженні) не відбулось. Таким чином, судове рішення та вимога державного виконавця боржником ОСОБА_1 не виконані, про що державним виконавцем складено відповідний акт. Про наявність або відсутність поважності причини невиконання судового рішення та вимоги державного виконавця боржник не повідомив, у зв`язку із чим державним виконавцем було винесено постанову про накладення на позивача штрафу на користь держави у розмірі 1700, 00 грн.

Із урахуванням викладеного відповідач уважає, що діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Від позивача до суду надійшли пояснення, до яких долучено копію висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС від 20.04.2023 № СЕ-19-23/15185-ПС про проведення судової психологічної експертизи в межах цивільної справи № 752/2177/22, відповідно до якого позивач стверджував, що дитина ОСОБА_3 піддавалась домашньому насиллю з боку матері та категорично відмовляється з нею спілкуватися.

Розглянувши подані учасниками справи документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

На примусовому виконанні у Святошинському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження ВП № 70551006, відкрите з примусового виконання ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 24.01.2022 у справі № 752/1253/22.

Судом установлено, що у січні 2022 року ОСОБА_2 (третя особа у межах розглядуваної справи) звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, яка була мотивована тим, що вона має намір подати до суду позов до ОСОБА_1 (позивач у межах розглядуваної справи) та ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, про відібрання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Вказувала, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26.07.2021 у справі 759/17341/20, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 09.11.2021, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із батьком до досягнення дитиною 14-річного віку та передачі дитини батькові.

Постановою Верховного Суду від 18.11.2020 у цивільній справі № 759/1382/19 визначено ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3 за місцем (у місці) проживання матері дитини ОСОБА_2

Вказувала, що 31.12.2021 передала сина батькові ОСОБА_1 для спільного святкування Нового року та спільного відпочинку на один календарний тиждень під час зимової відпустки ОСОБА_1 , який зобов`язаний був повернути дитину 09.01.2022 матері, проте 02.01.2022 ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_4 незаконно, без відома та згоди матері, вивезли малолітнього ОСОБА_3 із м. Бердянська у невідомому напрямку.

09.01.2022 ОСОБА_1 у формі смс-повідомлення повідомив її про те, що не має наміру повертати їй дитину і в подальшому дитина перебуватиме у батька. Пошуки дитини виявились безрезультатними, батько дитини ОСОБА_1 не надає їй можливості спілкуватись із сином. Станом на 18.01.2022 малолітня дитина ОСОБА_3 матері не повернута.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просила суд до набрання рішенням законної сили застосувати заходи забезпечення позову шляхом:

- заборони ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод матері ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні, проведенні спільного часу разом із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності батька ОСОБА_1 та бабусі ОСОБА_4 ;

- встановити графік перебування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 з 19 год. 30 хв. до 21 год. 00 хв. щотижня кожного понеділка, середи, п`ятниці, а також другої, четвертої та п`ятої суботи та неділі місяця з 11 год. 00 хв. суботи до 19 год. 30 хв. неділі за місцем реєстрації ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , без присутності батька ОСОБА_1 та бабусі ОСОБА_4 ;

- зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вчиняти дії передавати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його матері ОСОБА_2 , за місцем її реєстрації по АДРЕСА_1 , у відповідності до встановленого судом графіку для проведення спільного часу, з метою забезпечення права на участь у спілкуванні та вихованні дитини, без присутності батька ОСОБА_1 та бабусі ОСОБА_4 .

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24.01.2022 заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод матері ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні, проведенні спільного часу разом із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності батька ОСОБА_1 та бабусі ОСОБА_4 . Встановлено графік перебування дитини ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 з 19 год. 30 хв. щотижня кожного понеділка, середи, п`ятниці, а також другої, четвертої та п`ятої суботи та неділі місяця з 11 год. 00 хв. суботи до 19 год. 30 хв. неділі за місцем реєстрації ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , без присутності батька ОСОБА_1 та бабусі ОСОБА_4 . У іншій частині заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Вказана ухвала була оскаржена ОСОБА_1 в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 04.07.2022 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 задоволено. Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24.01.2022 в частині встановлення графіку перебування дитини ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 з 19 год. 30 хв. щотижня кожного понеділка, середи, п`ятниці, а також другої, четвертої та п`ятої суботи та неділі місяця з 11 год. 00 хв. суботи до 19 год. 30 хв. неділі за місцем реєстрації ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , без присутності батька ОСОБА_1 та бабусі ОСОБА_4 , скасовано й постановлено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що визначаючи графік зустрічей та місце зустрічей, судом першої інстанції не враховано, що по АДРЕСА_1 знаходиться багатоквартирна будівля, точної адреси, за якою будуть перебувати мати з дитиною, судом не встановлено. При цьому, ОСОБА_2 не заперечувала, що вона зареєстрована за вказаною адресою, однак там не проживає.

Апеляційний суд зазначив, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Аналіз статті 51 Конституції України, статей 141, 153, 157 Сімейного кодексу України дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Водночас, визначаючи місце перебування матері з дитиною, суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи реального місця перебування ОСОБА_2 під час зустрічей з дитиною.

За наслідками касаційного перегляду постанови суду апеляційної інстанції, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду своєю постановою від 26.10.2022 у справі № 752/1253/22, касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив.

Постанову Київського апеляційного суду від 04.07.2022 скасував, ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24.01.2022 залишив в силі.

14.12.2022 третьою особою ОСОБА_2 , як стягувачем за виконавчим документом, було подано до примусового виконання відповідачу ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24.01.2022 у справі № 752/1253/22 (а.с. 177, Том ІІ).

Відповідно до постанови старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гончарова Ю.В. від 21.12.2022 відкрито виконавче провадження ВП № 70551006 з примусового виконання ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 24.01.2022 № 752/1253/22 про встановлення графіку перебування дитини ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 з 19 год. 30 хв. щотижня кожного понеділка, середи, п`ятниці, а також другої, четвертої та п`ятої суботи та неділі місяця з 11 год. 00 хв. суботи до 19 год. 30 хв. неділі за місцем реєстрації ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , без присутності батька ОСОБА_1 та бабусі ОСОБА_4

04.01.2023 державним виконавцем у межах виконавчого провадження ВП № 70551006 складено акт у присутності стягувача ОСОБА_2 та старшого державного виконавця Святошинського ВДВС, яким зафіксовано, що 02.01.2022 на адресу боржника рекомендованим листом направлено вимогу та зобов`язано привести дитину для перебування з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Державним виконавцем встановлено, що боржник ОСОБА_1 не з`явився, дитину не привів, побачення дитини з матір`ю не відбулося.

Відповідно до вимоги виконавця, з метою неупередженого, своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду, державний виконавець вимагав у позивача ОСОБА_1 , зокрема, 04.01.2023 о 19 год. 30 хв. привести дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для перебування дитини з матір`ю ОСОБА_2 за місцем реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по АДРЕСА_1 , без присутності батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Боржник не повідомив державного виконавця про поважні причини невиконання рішення суду та вимоги державного виконавця.

У зв`язку із цим державним виконавцем за невиконання без поважних причин рішення суду та вимоги державного виконавця, винесено постанову від 05.01.2023 у ВП № 70551006 про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу на користь держави у розмірі 1700, 00 грн. У постанові зазначено, що виходом державного виконавця 04.01.2023 о 19:30 год. за адресою: вул. Якуба Коласа, 21, м. Київ, встановлено, що рішення суду та вимоги державного виконавця не виконуються, про що складено відповідний акт державного виконавця.

Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу від 05.01.2023, позивач звернувся з позовом до суду про її скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, виходячи з положень норм законодавства, які діяли на момент їх виникнення, суд виходив із такого.

За змістом частини другої статті 6, частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За нормами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 06.06.2016 № 1404-VIII (Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

За положеннями пункту 3 частини першої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Частинами першою, другою, четвертою статті 157 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини третьої статті 431 Цивільного процесуального кодексу України, виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 13 Закону № 1404-VIII).

Частинами першою-третьою статті 63 Закону № 1404-VIII визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У силу вимог статті 75 Закону № 1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Із аналізу викладених законодавчих норм убачається, що підставою для накладення на боржника штрафу є невиконання останнім без поважних причин рішення.

Як убачається з матеріалів справи, за невиконання позивачем, як боржником у ВП № 70551006, судового рішення у справі 752/1253/22, до нього застосовано штраф у розмірі 1700, 00 грн., про що державним виконавцем винесено відповідну постанову від 05.01.2023, яку доведено до відома позивача шляхом надсилання засобами поштового зв`язку (отримана боржником 09.01.2023).

В якості наявності поважних причин невиконання рішення боржником позивачем вказано про те, що ним не було отримано включно у строк до 09.01.2023, зокрема, постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 70551006 у визначеному Законом № 1404-VIII порядку. Стверджував, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.12.2022 у ВП № 70551006 було отримано 09.01.2023 разом із оскаржуваною постановою про накладення штрафу в розмірі 1700, 00 грн. від 05.01.2023 та вимогою державного виконавця без номера та дати.

Дослідивши вказані позивачем обставини, покладені в основу підстави цього позову на предмет відповідності їх вимогам закону та наявних у матеріалах справи письмових доказів, суд виходить із такого.

Згідно зі статтею 28 Закону № 1404-VIII, копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем в особі державного виконавця у вказаному виконавчому провадженні ВП № 70551006 дотримано вимоги статті 28 Закону та надіслано 27.12.2022 постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.12.2022 його сторонам: боржнику до виконання, стягувачу до відома за адресами, вказаними у виконавчому документі та з урахуванням відомостей про зареєстроване місце проживання сторін, додатково направлено за адресами реєстрації, що підтверджується копіює конверту (штриховий кодовий ідентифікатор 380). Вказане рекомендоване відправлення було здано до відділення поштового зв`язку 27.12.2023, що підтверджено пошуком поштового відправлення з офіційного сайту АТ «Укрпошта» (а.с. 73-74, Том ІІ).

Тому, з огляду на вимоги статті 28 Закону, боржник ОСОБА_1 у вказаному вище виконавчому провадженні вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

При цьому, суд констатує, що з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що позивач скористався можливістю оскаржити дії державного виконавця шляхом подання скарги до начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 62-65, Том ІІ).

У той же час, не є предметом цього спору дії або рішення державного виконавця щодо неналежного, на думку позивача, повідомлення його про початок примусового виконання рішення суду та несвоєчасного надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.12.2022.

Доказів оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.12.2022 у судовому порядку матеріали справи не містять.

Крім того, у силу вимог Закону № 1404-VIII, за порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

У ході розгляду справи, судом не встановлено, а позивачем не доведено порушення відповідачем процедури, передбаченої Законом № 1404-VIII під час винесення оскаржуваної постанови від 05.01.2023 про накладення штрафу в розмірі 1700, 00 грн.

Разом із тим, суд констатує, що постановою Верховного Суду від 26.10.2022 у справі №752/1253/22 постанову Київського апеляційного суду від 04.07.2022 скасовано, а ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24.01.2022 залишено в силі. Про постанову Верховного Суду позивач також був обізнаний.

Відтак, станом на момент розгляду цієї справи судом, ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 24.01.2022 у справі №752/1253/22 є чинною та підлягає виконанню, як виконавчий документ.

Крім того, як зазначено відповідачем у відзиві та не спростовано позивачем, із матеріалів виконавчого провадження слідує, що в межах вказаного спірного виконавчого провадження стягувачем подано додаткові документи, з яких убачається, що представник ОСОБА_1 адвокат Незвіський Д.Я. (діючий в інтересах боржника ОСОБА_1 ) подав до Голосіївського районного суду міста Києва заяву від 02.02.2022 про надання матеріалів цивільної справи № 752/1253/22 для ознайомлення. За результатами ознайомлення з матеріалами цивільної справи в Голосіївському районному суді міста Києва представник ОСОБА_1 адвокат Незвіський Д.Я. отримав ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24.01.2022, про що свідчить розписка від 02.02.2022 (а.с. 168, Том ІІ).

Таким чином боржнику ОСОБА_1 було достеменно відомо про існування зазначеного судового рішення, що є виконавчим документом з 02.02.2022 та, яке підлягає негайному виконанню, незважаючи на те, чи оскаржено рішення в апеляційному порядку, чи звернуто до примусового виконання.

У той же час, у матеріалах виконавчого провадження ВП №70551006, які досліджені судом, наявні підтверджуючі документи, які свідчать про обізнаність боржника (позивача) щодо існування ухвали суду (виконавчого документа) та про обов`язок виконувати вказане судове рішення.

Разом із тим, зі змісті резолютивної частини вказаної ухвали про забезпечення позову вбачається, що ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Суд також уважає за необхідне зазначити, що статтею 158 Цивільного процесуального кодексу України передбачені підстави скасування заходів забезпечення.

Із матеріалів справи слідує, що право оскарження судового рішення, за яким відкрито виконавче провадження ВП №70551006 - ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24.01.2022 у справі № 752/1253/22, було реалізовано боржником.

Не погоджуючись із цим судовим рішенням, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Незвіського Д.Я., звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Постановою Київського апеляційного суду від 04.07.2022 у справі № 752/1253/22, апеляційну скаргу задоволено та скасовано ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24.01.2022 у справі № 752/1253/22 у частині встановлення графіку перебування дитини з матір`ю, постановлено в цій частині нову, якою відмовлено у задоволенні вказаного заходу забезпечення позову.

Таким чином, у силі залишено лише перший пункт ухвали, за яким зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не чинити третій особі перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 .

Однак, у подальшому постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.10.2022 у справі № 752/1253/22 задоволено касаційну скаргу стягувача у виконавчому провадженні (третьої особи в адміністративній справі), постанову Київського апеляційного суду від 04.07.2022 скасовано та залишено в силі ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24.01.2022 про забезпечення позову.

Разом із тим, із матеріалів виконавчого провадження ВП № 70551006 не вбачається, що позивачем зазначене судове рішення було виконано, у т.ч. й після 05.01.2023 судове рішення від 24.01.2022 у справі № 752/1253/22 залишалось невиконаним.

У той же час, суд не надає правової оцінки виконавчим діями та наявним у матеріалах виконавчого провадження документам, прийнятими (вчиненими) державним виконавцем після 05.01.2023, оскільки такі виходять за межі розгляду, що є предметом цього спору.

Крім того, із ЄДРСР судом установлено, що відповідно до ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 07.04.2023 у справі № 752/1253/22, у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Незвіського Дмитра Ярославовича про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , треті особи: Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація та Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю - відмовлено.

На підставі викладеного, а також із урахуванням того, що рішення суду, яке наразі є чинним, так і не виконано боржником, що не заперечувалось останнім під час розгляду цієї справи, підстави для визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 05.01.2023 про накладення штрафу в розмірі 1700, 00 грн. відсутні.

До того ж, суд відхиляє повідомлені представником позивача обставини щодо незаконності акта державного виконавця від 04.01.2023, по-перше з тих підстав, що не є предметом цього спору зазначений акт. По-друге, незалучення державним виконавцем до спірної виконавчої дії понятих, не є самостійною підставою для визнання протиправною та скасування постанови, оскільки поняті залучаються державним виконавцем за потреби, що прямо випливає зі змісту частини другої статті 14 Закону № 1404-VIII, відповідно до якої для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих у порядку, встановленому цим Законом, а зі змісту частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII, залучення понятих під час здійснення виконавчого провадження є правом, а не обов`язком виконавця.

При цьому, у спірній виконавчій дії присутність понятих не є обов`язковою, оскільки частиною другою статті 22 Закону № 1404-VIII передбачено, що присутність понятих є обов`язковою у випадку, передбаченому частиною третьою статті 53 цього Закону, а також у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна.

Крім того, вчинення виконавчої дії, наслідком якої є накладення на позивача штрафу за невиконання судового рішення в розмірі 1700, 00 грн., слугувала, насамперед, відсутність самого боржника з дитиною за вказаною у судовому рішенні адресою у визначений час, тож доводи позивача про складення державним виконавцем акта від 04.01.2023 без участі боржника, судом відхиляються як такі, що не впливають на правомірність дій та рішення державного виконавця.

Як установлено судом та не спростовано позивачем, боржнику ОСОБА_1 з 02.02.2022 вже було достеменно відомо про існування зазначеного судового рішення, що є виконавчим документом у ВП № 70551006, та яке підлягає негайному виконанню, незважаючи на те, чи оскаржено це рішення в апеляційному порядку, чи звернуто до примусового виконання.

Обставин, які б давали підстави суду дійти висновку про поважність причин невиконання позивачем, як боржником у ВП № 70551006, вимог ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 24.01.2022 у справі № 752/1253/22 про забезпечення позову третьої особи ОСОБА_2 , у т.ч. й 04.01.2023, судом не встановлено та з матеріалів справи такого не вбачається.

Як наслідок, ураховуючи предмет і підстави позову, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова винесена відповідачем правомірно та у межах наданих йому Законом № 1404-VIII повноважень, і, під час її винесення судом не встановлено з боку державного виконавця порушень процедури вчинення виконавчих дій у ВП № 70551006 у частині винесення постанови від 05.01.2023 про накладення штрафу.

Тож за підставами позову, на які ОСОБА_1 посилався в обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що державний виконавець, під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 70551006 діяв всупереч вимогам Закону № 1404-VIII.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Щодо поданого позивачем висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС від 20.04.2023 № СЕ-19-23/15185-ПС про проведення судової психологічної експертизи в межах цивільної справи № 752/2177/22, суд зазначає, що у силу вимог процесуального закону в частині доказів та доказування (Глава 5 Кодексу), доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо оцінки наданого позивачем висновку експерта від 20.04.2023, суд зазначає, що висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Так, поданий позивачем висновок експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС від 20.04.2023 № СЕ-19-23/15185-ПС, був замовлений позивачем саме в межах цивільної справи № 752/2177/22 у Голосіївському районному суді міста Києва про проведення судової психологічної експертизи.

У цьому висновку експертом надавалась оцінка, зокрема, актуальному ставленню малолітньої дитини ОСОБА_3 до кожного із батьків матері та батька.

На розгляді у експерта були такі питання, окрім зазначеного вище: як на момент дослідження може виплинути на психоемоційний стан ОСОБА_3 його відібрання від батька? З ким із батьків дитина ОСОБА_3 бажає проживати та чим це обумовлено? Чи є доцільною зміна проживання ОСОБА_3 та його соціальне середовище? Чи має бажання дитина ОСОБА_3 на момент дослідження бачитись або контактувати у будь-який спосіб з матір`ю? Чи можна здійснювати примус ОСОБА_3 щодо контактів з матір`ю, зміни місця проживання та, як застосування примусу позначиться на психоемоційному стані дитини? Та інші питання.

Позивач, обґрунтовуючи необхідність врахування цього висновку експерта від 20.04.2023 у межах адміністративної справи про правомірність винесення постанови від 05.01.2023 про накладення штрафу за невиконання судового рішення, обумовив твердженням про те, що дитина ОСОБА_3 піддавалась домашньому насиллю з боку матері та категорично відмовляється з нею спілкуватися.

У висновку експерт зазначила, що малолітній ОСОБА_6 , якому наразі (на день складання висновку) 5 років та 7 місяців, і, на переконання експерта, він досяг того віку, коли вільно може висловлювати свої думки та побажання, зокрема, думки та побажання щодо проживання з тим чи іншим із батьків. Експерт зазначила, що дитина чітко висловлюється про те, що бажає проживати саме разом із батьком, і таке його бажання проживати з батьком, як згідно законодавства, так і найкращих його інтересів, не позбавляє матір та у жодний спосіб не виключає права та можливості матері ОСОБА_2 брати активну участь у вихованні сина та спілкуванні з ним та участі у його утриманні та розвитку.

Із цього ж висновку вбачається, що ставлення дитини до матері характеризується негативним сприйняттям, що обумовлено безпосередньою взаємодією із нею, наявність дистанціювання та відторгнення, відчуття стомлюваності, негативним впливом на психоемоційний стан, невеликий запас сил, сором`язливість, бажання домагатися успіхів та порушену прив`язаність (уникаючий тип). При цьому ставлення до батька характеризується позитивним сприйняттям його впливу, відчуттям його турботи, наявністю позитивного емоційного впливу, відчуттям товариськості й дружньої підтримки та безпечної прив`язаності. ОСОБА_3 , 30.05.2017, бажає проживати разом із батьком… Експертом зроблено висновок, що без згоди дитини не можна змінювати її місце проживання, оскільки це призведе до її психотравмування, та інше.

Із приводу зазначеного висновку експерта, суд констатує, що не є предметом розгляду цієї справи ані визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ані відібрання його від одного із батьків.

Крім того, цей висновок підготовлений на замовлення позивача виключно у межах цивільної справи № 752/2177/22, а висновки експерта в частині того, що малолітній ОСОБА_6 , якому на день складання висновку було 5 років та 7 місяців, і, на переконання експерта, він досяг того віку, коли вільно може висловлювати свої думки та побажання, зокрема, думки та побажання щодо проживання з тим чи іншим із батьків, суд оцінює критично, з огляду на таке.

Статтею 171 Сімейного кодексу України регламентовано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

У той же час, статтею 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Як вірно зазначено у висновку експерта, вік дитини ОСОБА_3 на день складення висновку становив 5 років та 7 місяців, тож суд не бере до уваги твердження позивача, покладені в основу висновку експерта, як такі, що мають бути безумовно враховані судом, зокрема, у частині обґрунтованості позивачем позовних вимог та, на його думку, відсутності факту невиконання судового рішення саме небажанням дитини спілкуватися з матір`ю, оскільки у силу вимог закону, таке бажання дитини може бути враховано у зв`язку з досягненням чотирнадцяти років, у випадку досягнення дитиною десятирічного віку - місце проживання дитини визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, а у випадку недосягнення десятирічного віку - місце проживання дитини визначається за згодою батьків.

Суд повторно звертає увагу, що не є предметом цього спору ні визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ні відібрання його від одного із батьків. Крім того зазначений висновок експерта було зроблено на замовлення ОСОБА_1 виключно для розгляду цивільної справи № 752/2177/22, тож цей висновок не може бути покладений в основу доказування у межах адміністративної справи, предметом розгляду в якій є постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення в частині побачення 04.01.2023 дитини з матір`ю.

Крім того, висновок експерта від 20.04.2023 зроблений на замовлення батька більше, ніж через два місця від події, з якої мало відбутись побачення 04.01.2023 матері з дитиною.

У силу вимог частини першої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

У зв`язку з наведених вище мотивів, суд відхиляє висновок експерта від 20.04.2023, як такий, що не підтверджує та не спростовує правомірності невиконання позивачем судового рішення.

При цьому, суд відхиляє твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву щодо пропуску позивачем строку звернення до суду та, як наслідок, наявність підстав для залишення позову без розгляду, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із частиною першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що початок перебігу строку звернення до суду у процесуальному законі визначено альтернативно це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Тому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Як убачається з матеріалів справи, спірну постанову про накладення штрафу винесено державним виконавцем 05.01.2023.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї доказів встановлено, що позивач про порушення своїх прав дізнався 09.01.2023 (а.с. 18-19, Том І) дата отримання спірної постанови засобами поштового зв`язку (штриховий кодовий ідентифікатор поштового відправлення 190), та із цієї дати уважає, що починається строк на її оскарження.

Разом із тим, до суду позивач звернувся засобами поштового зв`язку 19.01.2023, про що свідчить конверт, в якому надійшла позовна заява до суду, тобто у межах десятиденного строку звернення до суду.

За вказаних обставин, строк звернення до суду не пропущений, підстави для залишення позову без розгляду відсутні.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом установлено, що відповідачем виконано обов`язок щодо доказування правомірності оскаржуваної постанови. Натомість представником позивача не доведено зворотного.

Із урахуванням викладеного, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У зв`язку із відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.