Справа № 480/13227/23
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, у якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області врахувати до стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 01.10.1992 по 15.07.1998 в ТОВ «Культурно - комерційній фірмі «СКВ», період роботи з 02.07.1998 по 12.04.2001 в Приватному виробничо - комерційному підприємстві «МВІ» та розглянути питання про призначення пенсії за віком з урахування цього стажу з дати подачі заяви, тобто з 24.08.2023.
На переконання позивача, дії пенсійного органу щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу вищевказаних періодів роботи є протиправними, оскільки дотримані всі вимоги встановлені законодавством для здійснення призначення пенсії. У зв`язку з цим, позивач вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Ухвалою суду відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позовних вимог у повному обсязі та зазначає, що страховий стаж, набутий до 2004 обчислюється на підставі записів, проведених у трудовій книжці, або документів, визначених Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), а починаючи з 01.01.2004 на підставі даних системи персоніфікованого обліку, в якій відображено сплату страхових внесків.
Згідно з частиною 2 статті 26 Закону № 1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року від 20 до 30 років.
Частиною 3 статті 26 Закону №1058 визначено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 01 січня 2025 по 31 грудня 2025 року від 15 років до 22 років.
За розрахунком відповідача страховий стаж ОСОБА_1 складає 17 років 01 місяць 16 днів, який врахований згідно записів в трудовій книжці б/н від 11.08.1977 дати заповнення, військового квитка серії НОМЕР_1 від 24.04.1990 та даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
До страхового стажу позивача, згідно записів трудової книжки від 11.08.1977 дати заповнення, не зараховано, а саме:
- період роботи в ТОВ Культурно-комерційній фірмі "СКВ" з 01.10.1992 по 15.07.1998, оскільки в трудовій книжці в записі № 16 від 11.08.1977 не зазначено назву організації, що порушує вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях (потребує уточнення довідкою);
- період роботи на Приватному виробничо-комерційному підприємстві МВІ з 02.07.1998 по 12.04.2001, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб відсутня звітність до Пенсійного фонду України про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків (потребує уточнення довідкою та перевірки періоду роботи).
Згідно витягу з єдиного реєстру страхувальників для фізичних осіб підприємців ОСОБА_1 перебуває на обліку, як фізична особа - підприємець з 12.01.1998 по 11.03.2019 та з 25.03.2019 по теперішній час.
До страхового стажу згідно даних Реєстру застрахованих осіб не зараховано періоди ведення підприємницької діяльності:
- з 12.01.1998 по 31.12.2012, у зв`язку з відсутністю звітності до Пенсійного фонду України про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків;
- з 01.01.2013 по 31.12.2016, у зв`язку з відсутністю сум нарахованої заробітної плати та даних про страховий стаж.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що після досягнення 63 років, позивач звернувся до відповідного органу Пенсійного фонду України із заявою від 24.08.2023 про призначення пенсії за віком.
З урахуванням принципу екстериторіальності, заява позивача була опрацьована Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області.
Так, у рішенні вказано, що частиною 3 статті 26 Закону №1058 визначено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 01 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років.
Персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 є обов`язковим. Враховуючи вищезазначене, при підтвердженні страхового стажу, зокрема, у період з 01.07.2000 по 31.12.2003 дані трудової книжки звіряються з відомостями персоніфікованого обліку. За відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу у період після липня 2000 року до січня 2004 року, записи трудової книжки підтверджуються додатковими документами або за результатами перевірки, проведеної за заявою власника трудової книжки.
За результатами проведеної перевірки, орган, що призначає пенсію, приймає рішення щодо наявності/відсутності підстав для зарахування періоду роботи до страхового стажу.
Згідно витягу з ЄРС, ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку як фізична особа - підприємець з 12.01.1998 по 11.03.2019 та з 25.03.2019 по теперішній час. До страхового стажу не зараховано періоди роботи у ФОП ОСОБА_1 з 12.01.1998 по 31.12.2012 у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків до Пенсійного фонду в Реєстрі; з 01.01.2013 по 31.12.2016 у зв`язку з відсутністю в Реєстрі сум нарахованої заробітної плати.
За наданими документами страховий стаж складає 17 років 01 місяць 16 днів.
До страхового стажу не зараховано періоди роботи:
- з 01.10.1992 по 15.07.1998 в ТОВ Культурно-комерційній фірмі "СКВ", оскільки в записі № 16 трудової книжки від 11.08.1977 відсутня назва підприємства (організації) куди прийнятий заявник;
- з 02.07.1998 по 12.04.2001 на Приватному виробничо - комерційному підприємстві «МВІ», оскільки в Реєстрі відсутня звітність до Пенсійного фонду (потребує уточнення довідкою та перевірки).
Не погоджуючись із зазначеним рішенням пенсійного органу та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Разом з тим, суд, дослідивши зміст оскаржуваного рішення, встановив, що у ньому також зазначені інші періоди роботи позивача, які також не зараховано до страхового стажу, а саме у ФОП ОСОБА_1 з 12.01.1998 по 31.12.2012 у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків до Пенсійного фонду в Реєстрі та з 01.01.2013 по 31.12.2016 у зв`язку з відсутністю в Реєстрі сум нарахованої заробітної плати.
У той же час, у позовній заяві позивач самостійно зазначає про те, що він не заперечує стосовно не врахування до страхового стажу даних періодів роботи, оскільки документальних підтверджень наявності сплати страхових внесків у цей період часу він не має.
Відтак, спірним питанням у цій справі є те, що при призначенні пенсії відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача періоди його роботи з 01.10.1992 по 15.07.1998 в ТОВ Культурно-комерційній фірмі "СКВ" та з 02.07.1998 по 12.04.2001 в Приватному виробничо - комерційному підприємстві «МВІ» з підстав, зазначених в оскаржуваному рішенні.
Надаючи оцінку встановленим обставинам та аргументам учасників справи, суд виходить з такого.
На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).
Відповідно до статті 1 Закону України Про пенсійне забезпечення громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який набрав чинності 01.01.2004.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За приписами ч. 2 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Також, ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
З аналізу зазначених норм законодавства суд вбачає, що до набрання чинності Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а саме до 01.01.2004, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.2004.
При цьому статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Згідно з п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.
Так, з копії трудової книжки позивача (а.с.9-11), судом встановлено, що позивач у період з 01.10.1992 по 15.07.1998 працював в ТОВ «Культурно - комерційній фірмі «СКВ», а з 02.07.1998 по 12.04.2001 в Приватному виробничо - комерційному підприємстві «МВІ».
Автентичність записів трудової книжки відповідачем не оспорюється.
При цьому періоди роботи позивача з 01.10.1992 по 15.07.1998 в ТОВ «Культурно - комерційній фірмі «СКВ» та з 02.07.1998 по 12.04.2001 в Приватному виробничо - комерційному підприємстві «МВІ» не були зараховані до страхового стажу при призначенні пенсії за віком, оскільки в записі № 16 трудової книжки від 11.08.1977 відсутня назва підприємства (організації) куди прийнятий заявник та у зв`язку з тим, що в Реєстрі відсутня звітність до Пенсійного фонду.
Згідно до пунктів 1.1 Інструкції № 162, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
За приписами п. 2.2 Інструкції № 162, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.
Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів.
Пунктом 4.1 Інструкції 162 було передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналогічна норма міститься також в пункті 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, відповідно до якої усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.
З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Крім того в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 Верховний Суд зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Також суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
Водночас суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача в частині періоду з 01.10.1992 по 15.07.1998 в ТОВ «Культурно - комерційній фірмі «СКВ», містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки, як-то відсутність у записі № 16 трудової книжки від 11.08.1977 назви підприємства (організації) куди прийнятий позивач, не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означеного періоду роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні пенсії.
Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Згідно ч. 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Крім того, частиною 1 ст. 101 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Таким чином суд зазначає, що при виникненні у відповідача сумнівів щодо права позивача на отримання пенсії, відповідач має право перевіряти достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Однак матеріали справи не містять доказів щодо здійснення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області перевірки достовірності відомостей про позивача.
А відтак, суд зазначає, що відповідачем було протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період його роботи з 01.10.1992 по 15.07.1998 в ТОВ «Культурно - комерційній фірмі «СКВ», з підстав відсутності в трудовій книжці від 11.08.1977 в записі № 16 назви підприємства (організації) куди прийнятий позивач.
Стосовно іншого періоду, а саме з 02.07.1998 по 12.04.2001 в Приватному виробничо - комерційному підприємстві «МВІ», суд зазначає наступне.
Так, в оскаржуваному рішенні відповідачем зазначено, що період роботи позивача з 02.07.1998 по 12.04.2001 в Приватному виробничо - комерційному підприємстві «МВІ», не зарахований до страхового стажу, оскільки в Реєстрі відсутня звітність до Пенсійного фонду (потребує уточнення довідкою та перевірки).
За змістом ч. 1, 10, 12 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до ч. 16 ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.
Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.
При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку, у свою чергу, нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.
У той же час, відповідач не заперечує факт роботи позивача з 02.07.1998 по 12.04.2001 в Приватному виробничо - комерційному підприємстві «МВІ», адже він підтверджений записами трудової книжки.
Разом із тим, суд звертає увагу на те, що позивач не повинен відповідати за ймовірне неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо обов`язкового порядку взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків та належної сплати страхових внесків, а відтак, відсутність в Реєстрі звітності до Пенсійного фонду, не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відмова у зарахуванні стажу роботи позивача з 02.07.1998 по 12.04.2001 в Приватному виробничо - комерційному підприємстві «МВІ» є неправомірною і не може бути підставою для відмови в зарахуванні наявного в трудовій книжці стажу роботи позивача, звужує його законне право на зарахування вказаного періоду до страхового стажу.
Враховуючи вищевикладене, з метою належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу позивача період його роботи з 01.10.1992 по 15.07.1998 в ТОВ «Культурно - комерційній фірмі «СКВ» та з 02.07.1998 по 12.04.2001 в Приватному виробничо - комерційному підприємстві «МВІ», та повторно розглянути питання про призначення пенсії за віком з урахування цього стажу з дати подачі заяви, тобто з 24.08.2023.
З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 1073,60 грн, сплачений при подачі позову до суду (а.с. 15).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання рішення незаконним та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько