Справа № 520/3759/23
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 березня 2024 року № 520/3759/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бадюков Ю.В.,

при секретарі судового засідання Андрущенко Д.В.,

за участі:

представника відповідача Крупської К. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 )

до Харківської обласної прокуратури (вул. Б. Хмельницького, буд. 4, м. Харків, 61050, ),

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської обласної прокуратури (далі по тексту відповідач, прокуратура, ХОП) в якому, просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ керівника Харківської обласної прокуратури № 84к від 18.01.2023 про звільнення ОСОБА_1 20.01.2023 з посади прокурора Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області.

2. Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Дергачівської окружної прокуратури Харківської області з 20.01.2023 або на іншій рівнозначній посаді.

3. Стягнути з Держави України в особі Харківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.01.2023.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням №21 від 24.11.2020 кадрової комісії №4 з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) її визнано такою, що неуспішно пройшла атестацію за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

10.03.2021 року звернулась з заявою до Харківської обласної прокуратури про переведення на посаду прокурора Дергачівської окружної прокуратури Харківської області.

18.03.2021 позивачку ознайомлено з наказом керівника Харківської обласної прокуратури № 788к від 15.03.2021 в якому зазначено, що за нею тимчасово визначено робоче місце в Дергачівській окружній прокуратурі Харківської області у зв`язку з тим, що посаду прокурора Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ліквідовано наказом Генерального прокурора від 17.02.2021 року № 2ш.

Зазначає, що ні реорганізація, ні ліквідація Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області, не відбувалася, накази про скорочення штатної чисельності або штату прокурорів Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області, яка була перейменована в Дергачівську окружну прокуратуру Харківської області, що входить в структуру Харківської обласної прокуратури не приймалося.

Вказує, що Генеральний прокурор не мав наданих йому Законом повноважень щодо видачі наказу про ліквідацію посади прокурора Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області та ліквідації самої прокуратури.

20.03.2021 року отримала відповідь від виконувача обов`язків керівника Харківської обласної прокуратури датованою 17.03.2021 за 07-8011-21 в якій зазначено, що відповідно до вимог пункту 7 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113 прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Вказує, що з аналізу Закону №113 вбачається, що законодавцем передбачено переведення прокурорів в разі зміни установи (органу прокуратури) внаслідок реорганізації чи ліквідації, а оскільки вказаних процедур не відбулось, процедура переведення не може застосовуватись до прокурорів Харківської обласної прокуратури та місцевих прокуратур Харківської області.

Наказом керівника Харківської обласної прокуратури від 18.01.2023 № 84к позивачку звільнено з посади прокурора Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області та з органів прокуратури на підставі п.п. 2 п.19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-IX у зв`язку із рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Позивачка стверджує, що рішення кадрової комісії №4 з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах м місцевих) за № 21 від 24.11.2020 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та наказ керівника Харківської обласної прокуратури від 18.01.2023 № 84к є незаконним, позаяк була поставлена в умови і вимушена була написати заяву за встановленою формою, яка обмежує мої права, щоб не бути звільненою і не залишитися без роботи та без заробітної плати, оскільки самостійно виховує та утримує малолітню доньку.

Крім того, як зазначила позивачка, з наказу Генерального прокурора №559 від 24.11.2020 вбачається, що станом на момент винесення рішення № 21 від 24.11.2020 про неуспішне проходження мною атестації, у трьох членів комісії, а саме у Ю. Поліщука, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були відсутні повноваження щодо підписання вказаного рішення, так як у день підписання рішення відносно неї, наказом Генерального прокурора №559 від 24.11.2020 їх виключено зі складу четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) та позбавлено правомочності підпису, що вказує на те, що рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Також, позивачка зазначає про незрозумілість критеріїв, за якими здійснювався добір вказаних членів кадрової комісії та чим підтверджується правомірность формування четвертої кадрової комісії, а тому, на її думку, зазначені члени комісії не відповідають вимогам п. 3 Порядку роботи кадрових комісій, який затверджений наказом Генерального прокурора від 17.10.2019 № 233.

За результатами анонімного тестування 20.10.2020 позивачкою набрано 69 балів, з допустимих до другого етапу тестування 70 балів.

23.10.2020 позивачці на електрону адресу надійшла відповідь від кадрової комісії на її звернення про відмову в зарахуванні відповіді без будь якого вмотивування.

19.11.2020 зверталась про проведення повторного складання іспиту, але на вказане звернення відповіді не отримала.

Таким чином позивачка дійшла висновку, що під час проведення атестації її позбавили будь-якого захисту, оскільки оскарження рішень кадрової комісії не передбачено, а подане звернення про наявність питань, які мали подвійне тлумачення, а варіанти відповідей мали дві правильні відповіді та технічні проблеми з комп`ютером не було розглянуто до вирішення питання по суті неуспішного проходження атестації.

Також вказує на неякісне програмне забезпечення, на якому було здійснено атестацію прокурорів.

Прийнявши рішення про неуспішне проходження атестації, котре, як вважає ОСОБА_1 є необґрунтованим та невмотивованим четверта кадрова комісія діяла не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а отже, рішення від 24.11.2020 № 21 є протиправним та підлягає скасуванню.

Також вказує, що наказ керівника Харківської обласної прокуратури № 84к від 18.01.2023 незаконним, безпідставним та протиправним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що прийнятий за відсутністю визначених законодавством підстав, через те, що Дергачівська місцева прокуратура Харківської області знаходиться на території України, яка з 24.02.2022 року та по теперішній час постійно піддається ракетним та бомбовим ударам.

З березня 2022 року ОСОБА_1 разом з дитиною виїхала за кордон та перебуває дотепер за межами України, у зв`язку з чим протягом всього 2022 року зверталась з заявою про надання відповідної відпустки. Останній наказ щодо надання відпустки був виданий 02.12.2022 №1821к.

28.12.2022 ОСОБА_1 надіслала заяву про надання відпустки без збереження заробітної протягом періоду дії воєнного стану головному спеціалісту відділу кадрової роботи та державної служби через месенджер Telegram, однак за цією заявою відпустка не була надана без будь-яких пояснень.

Також позивачка посилається на невідповідність Конституції України Закону № 113-IX від 19.09.2019 р. оскільки прийняття вказаного Закону обумовило звуження змісту та обсягу існуючих прав громадян, запровадило дуалізм правових засад організації із діяльності прокуратури України, статусу прокурорів. Стверджує, що саме Законом від 19.09.2019 № 113-IX, внесено низку дискримінаційних, саме для працівників органів прокуратури України (окрім Генерального прокурора та його заступників) законодавчих змін.

Не погоджуючись із вищенаведених мотивів з вказаним наказом № 84к від 18.01.2023, позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2023 р. прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Ухвалою ХОАС від 15.03.2023 р. заяву представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задоволено та вирішено подальший розгляд адміністративної справи № 520/3759/23 здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

16.03.2023 р. відповідачем Харківською обласною прокуратурою подано до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства, позаяк позивачка на виконання вимог п. 9 розділу І Порядку № 221 подала Генеральному прокурору у встановлений строк і за визначеною формою письмову заяву про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур і умов проведення атестації, у зв`язку з чим її було допущено до її проходження.

Юридичним фактом, що зумовило звільнення позивачки з формулюванням згідно п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ є неуспішне проходження нею атестації, через що доводи про не зазначення у спірному наказі підстав для звільнення є необґрунтованими.

Доводи позивача щодо порушення соціальних гарантій при її звільненні є помилковими про що було викладено у постановах Верховного Суду з аналогічних справ, зокрема № 640/22835/19 від 20.10.2022, № 240/17743/20 від 26.01.2022 р., № 520/6591/2020 від 27.05.2022 та № 420/2859/21 від 27.06.2022.

Ухвалою суду від 19.04.2024 р. заяву позивача про зупинення провадження у справі задоволено та зупинено провадження в адміністративній справі № 520/3759/23 до набрання законної сили рішенням по адміністративній справі № 520/9128/21.

Відповідно до ухвали ХОАС від 22.12.2023 р. клопотання представника відповідача про поновлення провадження у справі задоволено: поновлено провадження в адміністративній справі № 520/3759/23.

21.02.2024 р. ОСОБА_1 на адресу суду надіслано заяву, в якій просила суд судовий розгляд справи провести без її участі. Позовні вимоги у цій заяві підтримано у повному обсязі.

Представник відповідача, Харківської обласної прокуратури, в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, а також не заперечується учасниками справи, що ОСОБА_1 з 20.02.2015 року працювала в органах прокуратури на посаді прокурора Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області.

Наказом прокурора Харківської області від 15.12.2015 ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора Дергачівської місцевої прокуратури Харківської обласної прокуратури.

10.10.2019 року, ОСОБА_1 на виконання пункту 10 Порядку № 221 Генеральному прокурору подано заяву про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

За наслідками складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора (перший етап атестації) позивачка відповідно до додатку 2 до протоколу № 3 четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 20.10.2020 набрала 69 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту (70 балів), і її не допущено до проходження наступного етапу атестації.

24.11.2020 відносно ОСОБА_1 четвертою кадровою комісією прийнято рішення № 21 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора».

10.03.2021 року ОСОБА_1 звернулась з заявою до Харківської обласної прокуратури про переведення її на посаду прокурора Дергачівської окружної прокуратури Харківської області.

Оскільки ОСОБА_1 є одинокою матір`ю та виховує дитину віком до чотирнадцяти років, з урахуванням ст. 184 КзПП, наказом керівника Харківської обласної прокуратури № 788к від 15.03.2021 прокурору Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_1 , посаду якої ліквідовано наказом Генерального прокурора від 17.02.2021 № 2ш, тимчасово визначено робоче місце у Дергачівській окружній прокуратурі Харківської області.

20.03.2021 року позивачка отримала відповідь від виконувача обов`язків керівника Харківської обласної прокуратури датованою 17.03.2021 за 07-8011-21 в якій зазначено, що відповідно до вимог пункту 7 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113 прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Вказано, що п. 18 вказаного розділу передбачено, що у разі успішного проходження атестації прокурор за умови наявності вакансії та за його згодою може бути переведений Генеральним прокурором на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, а керівником обласної прокуратури - на посаду прокурора у відповідній обласній прокуратурі та в окружній прокуратурі, яка розташована у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури. Рішення про успішне проходження атестації до Харківської обласної прокуратури не надходило. У зв`язку з чим, на даний час відсутні правові підстави для переведення ОСОБА_4 на посаду Дергачівської окружної прокуратури Харківської області

Наказом керівника Харківської обласної прокуратури від 12.01.2022 № 37к ОСОБА_1 , на підставі її власноручно поданої заяви від 10.01.2022, внесено зміни до наказу керівника Харківської обласної прокуратури від 15.03.2021 № 788к та визначено тимчасове місце роботи в Харківській окружній прокуратурі Харківській області.

Наказом керівника Харківської обласної прокуратури від 18.01.2023 № 84к позивачку звільнено з посади прокурора Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області та з органів прокуратури на підставі п.п. 2 п.19. розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-IX у зв`язку із рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

З наказом про звільнення з вказаної посади та органів прокуратури позивачку ознайомлено та трудову книжку видано 06.02.2023.

Не погоджуючись із вказаним наказом відповідача, позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. ст. 38, 43 Конституції України громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, користуються рівним правом доступу до державної служби, до служби в органах місцевого самоврядування.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.

Право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення також закріплені у ст. ст. 2, 5-1 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Відповідно до ст. 222 КЗпП України, особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

Однією з гарантій незалежності прокурора, що передбачена ст. 16 Закону України Про прокуратуру, є особливий порядок призначення прокурора на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з ч. 3 цієї статті Закону, прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17.02.2015 у справі № 21-8а15, за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 31.01.2018 у справі № 803/31/16, від 30.07.2019 у справі № 804/406/16, від 08.08.2019 у справі № 813/150/16.

Отже, положення КЗпП України не підлягають застосуванню до правовідносин щодо звільнення прокурора з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, оскільки такі правовідносини врегульовані спеціальним законодавством. Саме таку позицію висловлено Верховним Судом у постанові у справі № 804/211/16 від 08.10.2019.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАСУ обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, ОСОБА_1 зверталася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, Офісу Генерального прокурора Харківської обласної прокуратури, в якому просила суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення № 21 кадрової комісії № 4 від 24.11.2020 про неуспішне проходження атестації прокурором ОСОБА_1 ;

2) визнати протиправним та скасувати наказ керівника Харківської обласної прокуратури № 788к від 15.03.2021 року;

3) визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора № 2ш від 17 лютого 2021 року в частині реорганізації та виключення місцевих прокуратур в Харківській обласній прокуратурі;

4) зобов`язати Керівника Харківської обласної прокуратури призначити прокурора Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_1 на посаду прокурора Дергачівської окружної прокуратури Харківської області з 15.03.2021 року;

5) стягнути з Держави України в особі Харківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 , матеріальну шкоду, у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу визначеного ч.3 ст. 81 ЗУ Про прокуратуру, завданої положеннями пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України неконституційними за Рішенням Конституційного Суду України 6-р/2020 від 26 березня 2020 року, за період з 01 липня 2015 року по 24 вересня 2019 року, за період з 15.03.2021 по день фактичного поновлення на посаді прокурора Дергачівської окружної прокуратури Харківської області, виходячи із 20 прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, що становить 1600,00 х 20 - 5660,00 грн. (розмір виплаченого посадового окладу), що дорівнює 26 340,00 грн. за кожен місяць.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2023 по справі № 520/9128/21, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2023 р., адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) (вул. Різницька, буд. 13/15,м. Київ, 01011), Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011), Харківської обласної прокуратури (вул. Б.Хмельницького, буд. 4,м. Харків, 61050) про визнання протиправними та скасування рішення залишено без задоволення.

Суд зазначає, що статтею 4 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон № 1697-VII, у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) установлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом (частина третя статті 16 Закону № 1697-VII із змінами, внесеними згідно із Законом № 113-IX).

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII, прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Згідно зі статтею 21 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113-IX (далі - Закон № 113-IX, у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), у тексті Закону № 1697-VII слова "Генеральна прокуратура України", "регіональні прокуратури", "місцеві прокуратури" замінено відповідно словами "Офіс Генерального прокурора", "обласні прокуратури", "окружні прокуратури".

Абзацами першим та другим пункту 3 Розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ установлено, що до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.

Пунктами 4 - 6 Розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ передбачено, що день початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті "Голос України".

Офіс Генерального прокурора є правонаступником Генеральної прокуратури України у міжвідомчих міжнародних договорах, укладених Генеральною прокуратурою України.

З дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до абзацу першого пункту 7, пункту 9 Розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ, прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом. Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

Пунктом 10 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 113-ІХ установлено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Згідно з пунктом 11 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX, атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора; 2) професійної етики та доброчесності прокурора (пункт 12 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX).

Відповідно до пункту 13 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX, атестація прокурорів включає такі етапи: 1) складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди; 2) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Атестація може включати інші етапи, непроходження яких може бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. Перелік таких етапів визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор.

Пунктом 16 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX визначено, що за результатами складення прокурором іспиту відповідна кадрова комісія ухвалює рішення щодо допуску прокурора до проведення співбесіди. Якщо прокурор за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, встановлений згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, це є підставою для недопущення прокурора до етапу співбесіди і ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію. Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється (пункт 17 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX).

Згідно з пунктом 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX, прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав: 1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію; 2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури; 3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію; 4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

Порядок проходження прокурорами атестації, затверджений наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 № 221 (далі - Порядок № 221, у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин).

За визначенням, що міститься в пункті 1 розділу І Порядку № 221, атестація прокурорів - це встановлена розділом II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Відповідно до пунктів 2, 4 розділу І Порядку № 221, атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями. Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.

Згідно з пунктом 6 розділу I Порядку № 221, атестація включає такі етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Пунктом 8 розділу I Порядку № 221 передбачено, що за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Згідно з пунктом 7 розділу I Порядку № 221, повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.

Перелік тестових питань для іспиту затверджується Генеральним прокурором та оприлюднюється на веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за сім календарних днів до дня складання іспиту (пункт 2 розділу IІ Порядку № 221).

Відповідно до пункту 3 розділу IІ Порядку № 221, тестування проходить автоматизовано з використанням комп`ютерної техніки у присутності членів відповідної кадрової комісії і триває 100 хвилин. Прокурор може завершити тестування достроково. Тестові питання обираються для кожного прокурора автоматично із загального переліку питань у кількості 100 питань. Кожне питання має передбачати варіанти відповіді, один з яких є правильним. Після закінчення часу, відведеного на проходження тестування, тестування припиняється автоматично, а на екран виводиться результат складання іспиту відповідного прокурора. Кожна правильна відповідь оцінюється в один бал. Максимальна кількість можливих балів за іспит становить 100 балів.

Прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту становить 70 балів (пункт 4 розділу IІ Порядку № 221).

Пунктом 5 розділу IІ Порядку № 221 визначено, що прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Інші питання, пов`язані із проведенням атестації прокурорів, врегульовані розділом V Порядку № 221. Так, уповноваженими суб`єктами з питань забезпечення організаційної підготовки до проведення атестації та виконання функцій адміністративно-розпорядчого характеру, координування та узгодження дій під час підготовки і проведення атестації є члени комісії та робоча група відповідної кадрової комісії (пункт1 розділу V Порядку № 221).

У разі виникнення у прокурора зауважень чи скарг на процедуру проведення атестації він може звернутися до голови або секретаря комісії (пункт 2 розділу V Порядку № 221).

Порядок роботи кадрових комісій, затверджений наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року № 233 (далі - Порядок № 233, у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин)

Згідно з абзацами другим та третім пункту 12 Порядку № 233, рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

Як вбачається з матеріалів справи, спір у цій справі стосується правомірності наказу керівника Харківської обласної прокуратури № 84к від 18.01.2023 про звільнення ОСОБА_1 20.01.2023 з посади прокурора Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області у зв`язку із незгодою ОСОБА_1 з рішенням № 21 кадрової комісії № 4 від 24.11.2020 про неуспішне проходження атестації.

Водночас, як вказувалось вище, означений наказ кадрової комісії оскаржувався ОСОБА_1 у судовому порядку та за результатами розгляду справи № 520/9128/21 у визнанні його протиправним було відмовлено.

Так, у постанові за результатами апеляційного перегляду справи № 520/9128/21 колегія суддів Другого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку: «що оскаржуване позивачем рішення кадрової комісії є обґрунтованим, мотивованим, містить посилання на нормативно-правові акти, обґрунтування щодо набрання позивачем за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора 69 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту.

Отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірне рішення кадрової комісії про неуспішне проходження позивачем атестації прийнято відповідно до вимог Порядку № 221, підстави для його скасування відсутні.

Аналогічного висновку у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 21 вересня 2021 року у справах № 200/5038/20-а та №160/6204/20, від 24 вересня 2021 року у справі № 160/6596/20, від 25 листопада 2021 року у справі № 160/5745/20, від 10 листопада 2021 року у справі № 160/6065/20, від 09 червня 2022 року у справі № №480/3530/20.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що мотиви, якими позивач обґрунтовує свою позицію щодо необхідності скасування оскаржуваних наказів та рішення відповідачів, фактично свідчать про незгоду із положеннями Закону №113-ІХ та Порядку №221, які, на її думку, порушують права та гарантії позивача, що визначені Конституцією України.

З цього приводу суд зазначає, що положення Закону №113-IX та Порядку №221, станом на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття спірних рішень відповідачами були чинними та неконституційними у встановленому законом порядку не визнавались, а тому були відсутні правові підстави для їх незастосування.

Крім того, на переконання суду, у спірних правовідносинах ОСОБА_1 знаходилась у стані повної правової визначеності, коли, маючи вищу юридичну освіту та досвід професійної діяльності, не могла не усвідомлювати юридичних наслідків не проходження атестації для переведення в окружну прокуратуру, що підтверджено в заяві позивача від 10.10.2019, поданій Генеральному прокурору України, про переведення її на посаду прокурора в окружній прокуратурі та допуск до проходження атестації.».

Щодо посилання позивача на неправомірність створення кадрової комісії та відповідно неправомочності її членів на підписання оскаржуваного рішення, як на підставу для скасування рішення 4 кадрової комісії, суд зазначає, що предметом спору у даній справі не є питання правомірності формування складу вказаної кадрової комісії. Наказ про її створення позивачем не оскаржується в рамках даної адміністративної справи.

Відносно Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 6 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (щодо гарантій незалежності прокурора) від 1 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 справа № 3-5/2022(9/22) суд відзначає наступне.

Так, відповідно до пункту 6 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змш до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ: «з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджено у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру».

У цій справі ОСОБА_5 звільнено на підставі наказу, котрий видано на підставі статті 9 Закону № 1697 та підпункту 1 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113 (неподання прокурором Генеральної прокуратури України у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію).

По справах № 520/9128/21 та № 520/3759/23 достеменно встановлено інші обставини відносно ОСОБА_1 , а саме те, що : « 10.10.2019 ОСОБА_1 на виконання пункту 10 Порядку № 221 Генеральному прокурору подано заяву про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач підписала зазначену заяву власноруч, без примусу, скарг щодо її форми чи змісту не подавала. Доказів зворотного нею не надано.

Отже, позивач погодилась та ознайомилась з умовами та процедурами проведення атестації, визначеними у Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженому наказом Генерального прокурора; ОСОБА_1 усвідомлює та погоджується, що у разі неуспішного проходження будь-якого етапу атестації, передбаченого Порядком проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених пунктом 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-IX, вона буде звільнена з посади прокурора».

Дійсно, Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 6 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (щодо гарантій незалежності прокурора) від 1 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 справа № 3-5/2022(9/22) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 6 розділу П "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ.

Водночас, згідно з частиною 2 резолютивної частини вказаного Рішення КСУ пункт 6 розділу П "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, суд відзначає, що положення Закону №113-IX та Порядку №221, станом на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття спірного наказу відповідачем були чинними та неконституційними у встановленому законом порядку не визнавались, а тому були відсутні правові підстави для їх незастосування.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про прокуратуру» керівник обласної прокуратури видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 17 вищезазначеного Закону керівник обласної прокуратури має право видавати письмові накази адміністративного характеру, що є обов`язковими до виконання першим заступником, заступниками, керівниками та заступниками керівників підрозділів, прокурорами відповідної обласної прокуратури та керівниками окружних прокуратур, розташованих у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури.

Згідно статті 47 Кодексу Законів про працю України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Також суд відзначає, що Верховним Судом вже неодноразово, зокрема, у постановах від 21 вересня 2021 року у справах №200/5038/20-а та № 160/6204/20, від 24 вересня 2021 року у справі №160/6596/20 та інших, досліджувалося питання щодо правильного розуміння сутності нормативного врегулювання підстав звільнення прокурорів (слідчих органів прокуратури) з посади прокурора, що міститься в пункті 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX.

У вказаних справах Верховний Суд дійшов висновку про те, що у пункті 19 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 113-ІХ вказівку на пункт 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII, як на підставу для звільнення прокурора, необхідно застосовувати до спірних правовідносин у випадках, які визначені нормами спеціального Закону № 113-ІХ, що передбачають умови проведення атестації (а саме три етапи, визначені пунктом 6 розділу І Порядку № 221 відповідно до Закону № 113-ІХ).

Крім того, у наведених справах Верховний Суд зазначив, що аналіз положень абзацу першого пункту 19 Закону № 113-IX дає підстави для висновку про те, що підставою для звільнення прокурора є настання однієї з підстав, визначених у підпунктах 1-4 пункту 19 цього розділу, зокрема й неуспішне проходження атестації; і Закон не вимагає додаткової підстави для звільнення.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21 жовтня 2021 року у справі № 440/2700/20, від 25 листопада 2021 року у справі № 160/5745/20, від 21 грудня 2021 року у справі № 420/9066/20, у яких Верховний Суд дійшов висновку про те, що фактологічною підставою для звільнення є одна з підстав, передбачених підпунктами 1 - 4 пункту 19 розділу ІІ Закону № 113-IX, а нормативною підставою є пункт 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Отже, ураховуючи правову позицію викладену Верховним Судом у постановах від 21 вересня 2021 року у справах № 200/5038/20-а та № 160/6204/20, від 24 вересня 2021 року у справі № 160/6596/20, від 21 жовтня 2021 року у справі 440/2700/20, від 25 листопада 2021 року у справі № 160/5745/20, від 21 грудня 2021 року у справі № 420/9066/20, суд у цій справі погоджується з доводами відповідача, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації є законодавчо визначеною підставою для звільнення прокурора з посади, тобто спричиняє для особи негативні юридичні наслідки у вигляді її звільнення з публічної служби.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Нормами ч. 2 ст. 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом також враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судовий збір не підлягає розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Харківської обласної прокуратури (вул. Б. Хмельницького, буд. 4, м. Харків, 61050, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 27.03.2024 р.

Суддя Бадюков Ю.В.