Справа № 240/30631/23
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м. Житомир справа № 240/30631/23

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 02.08.2023 та відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, оформлену листом від 09.08.2023 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до трудового та страхового стажу вихододні, за час роботи в хмелерадгоспі "Жеревці", однак не зазначені в трудовій книжці: серпень та вересень 1981 року (10вихододнів), серпень та вересень 1982 (7 вихододнів), липень та серпень 1983 (52 вихододні), липень, серпень, вересень 1984 (47 вихододнів), березень 1985 (10 вихододнів), підтверджені довідками з трудового архіву Лугинської селищної ради за вих. №107 та №108 від 28.06.2023 та період перебування у відпустці по догляду за дітьми з 16.04.1996 по 07.04.2005 (8 років 11 місяців 23 дні).

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку з 26.07.2023.

В обгрунтування позову зазначає, що їй протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком за зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв"язку з недостатністю страхового стажу, оскільки довідками з трудового архіву підтверджено її роботу в хмелерадгоспі у спірні періоди. Також, період її перебування у відпустці по догляду за дітьми повинен бути врахований відповідно до ст.181 КЗпПУ. Крім того, у неї наявне посвідчення потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачі надіслали до суду відзиви на позов, в яких просять у задоволенні позову відмовити. Зазначають, що документами підтверджено факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 та право на зниження пенсійного віку на 6 років. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 02.08.2023 № 33 відмовлено позивачу в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. В архівних довідках про роботу в хмелерадгоспі відсутня інформація про встановлений річний мінімум. Відомості про спірні періоди відсутні у трудовій книжці. У період з 07.04.2002 по 07.04.2005 позивач перебувала у додатковій неоплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 6-ти річного віку. Оскільки у період з 01.01.2004 за позивача страхові внески не сплачувались, то підстав для зарахування періоду з 01.01.2004 по 07.04.2005 до страхового стажу немає.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

26.07.2023 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 02.08.2023 №33 про відмову у призначенні пенсії.

У рішенні зазначено, що документами підтверджено факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 та право на зниження пенсійного віку на 6 років. Необхідний страховий стаж, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку становить 24 роки. Страховий стаж позивача становить 21 рік 8 місяців 21 день. Не має права на пенсію відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", через відсутність необхідного страхового стажу.

Позивач вважає вказане рішення протиправним, тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Згідно зі статтею 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №796-ХІІ).

Згідно із статтею 9 цього Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до вимог статті 49 Закону України № 796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (пункт 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Так, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення від 02.08.2023 №33 про відмову у призначенні пенсії.

У рішенні зазначено, що документами підтверджено факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 та право на зниження пенсійного віку на 6 років. Необхідний страховий стаж, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку становить 24 роки. Страховий стаж позивача становить 21 рік 8 місяців 21 день. Не має права на пенсію відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", через відсутність необхідного страхового стажу.

У відзиві відповідачем вказано, що в архівних довідках про роботу в хмелерадгоспі відсутня інформація про встановлений річний мінімум за 1981, 1982-1983, 1985. Відомості про спірні періоди відсутні у трудовій книжці. У період з 07.04.2002 по 07.04.2005 позивач перебувала у додатковій неоплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 6-ти річного віку. Оскільки у період з 01.01.2004 за позивача страхові внески не сплачувались, то підстав для зарахування періоду з 01.01.2004 по 07.04.2005 до страхового стажу немає.

Суд погоджується з таким рішенням, з огляду на таке.

Вік позивача на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком становив 54 роки.

Суд зазначає, що факт постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, що є однією з умов для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідачем не заперечується.

Спірним у даній справі є наявність необхідного страхового стажу для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-ІV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №1058-ІV).

Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.

Згідно абзацу 1 частини 1 статті 55 цього Закону України №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Суд зазначає, що з урахуванням наведених вище положень статті 26 Закону України №1058-ІV та статті 55 Закону України №796-ХІІ, суд приходить до висновку, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років, його страховий стаж мав становити 24 років. (30-6)

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 1998 року №794 Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, установлено, що починаючи з 1 липня 2002 року обчислення пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення здійснюється із заробітку особи за період роботи після 1 липня 2000 року за даними системи персоніфікованого обліку.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону №1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Закон №1058-IV набрав чинності 01 січня 2004 року.

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах незалежно від використання форм власності та господарювання, незалежно від характеру й тривалості роботи і перерв у кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Аналіз вказаної норми вказує, що для зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі визначено певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

Згідно п.п. 1, 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975р. №310 "Про трудові книжки колгоспників" (далі - Постанова № 310), трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Відповідно до п.п. 5, 6 Постанови № 310, до трудової книжки колгоспника вносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення.

Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою. Відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладено на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасність та правильність заповнення трудових книжок несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа (п. 13 Постанови № 310).

За приписами статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Наведене дає підстави для висновку, що поняття страховий стаж запроваджено Законом №1058-IV (діє з 01 січня 2004 року). До 01 січня 2004 року робота, виконувана на підставі трудового договору, зараховується до стажу незалежно від характеру й тривалості роботи і перерв.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 , до заяви про призначення пенсії за віком додаються: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (зі змінами; далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків (пункт 3 Порядку №637).

З наведеного слідує, що заявник до заяви про призначення пенсії має обов`язок надати документи про стаж, визначені Порядком №637, і таким документом для нього є трудова книжка (основний документ). Лише за відсутності трудової книжки (або відповідних записів у ній, або коли наявні неточні чи неправильні відомості про періоди роботи) стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Названі документи є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 01 січня 2004 року.

Що стосується незарахування періодів роботи у 1981, 1982-1985 роках у хмелерадгоспі "Жеревці".

Судом встановлено та позивачем не заперечується, що записи у трудовій книжці за вказані роки про роботу в радгоспі відсутні, відтак вказані обставини мають бути підтверджені відповідними довідками, в яких повинні міститися відомості, в тому числі і про прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання.

На підтвердження свої доводів позивачем надавалися архівні довідки трудового архіву Лугинської селищної ради від 28.06.2023 №107, 108.

Разом з тим, з довідок вбачається, що позивачем за період 1981-1985 вироблено вихододнів у хмелерадгоспі "Жеревці": серпень та вересень 1981 року (10 вихододнів), серпень та вересень 1982 (7 вихододнів), липень та серпень 1983 (52 вихододні), липень, серпень, вересень 1984 (47 вихододнів), березень 1985 (10 вихододнів).

З вказаної у довідках інформації слідує, що робота у радгоспі була періодичною.

При цьому, у вказаній довідці відсутні відомості про встановлений річний мінімум, тому неможливо встановити виконання його позивачем.

Крім того, суд звертає увагу, що станом на 1981 позивачу було 12 років, тобто вона не набула працездатного віку.

Суд вказує, що відсутність трудової книжки колгоспника з необхідними записами як належного доказу трудового стажу в період з 1981-1985 та відсутність відомостей про виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у колгоспі не можуть вважатися формальними неточностями, оскільки відсутність даних про установлений в колгоспі мінімум участі в громадському господарстві, виконання позивачем річного мінімуму трудової участі у колгоспі у спірний період є підставою для незарахування такого періоду до страхового стажу позивача.

З огляду на викладене, суд вважає, що підстави для зарахування до трудового стажу позивача періодів роботи з 1981 по 1985 у хмелерадгоспі "Жеревці" відсутні, відтак відповідачем правомірно відмовлено у цьому.

Щодо незарахування до страхового стажу періоду перебування у відпустці по догляду за дітьми з 16.04.1996 по 07.04.2005 (8 років 11 місяців 23 дні).

З наданого відповідачем до матеріалів справи розрахунку страхового стажу вбачається, що до нього зараховано період перебування у відпустці по догляду за дітьми з 16.04.1996 по 31.12.2003, відтак, вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо наявності підстав для зарахування до страхового стажу періоду з 01.01.2004 по 07.04.2005.

В законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, в частині 1 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (надалі також - Закон №1788-XII) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується, серед іншого, також: час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку (пункт "ж" частини 3 статті 56 Закону №1788-XII).

Відповідно до положень ст. 181 Кодексу законів про працю України ( у редакції на момент перебування у відпустці) відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою матері (батька) дитини або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) роботодавця.

Разом з тим, до страхового стажу для обчислення пенсії зараховуються ті періоди, протягом яких людина підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за які з 1 січня 2004 року, дати набрання чинності Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", щомісяця сплачені страхові внески.

Відповідно до статті 14 Закону України від 23.09.99 № 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 1105) страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено страхові внески в сумі не менше мінімального страхового внеску, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Відповідно до положень ст. 21 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Згідно положень ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з положеннями ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є роботодавці осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, усиновленні дитини.

Відповідно до пп. 1 п. 2 Розділу IV "Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, при обчисленні єдиного внеску платниками, зазначеними в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 Закону, за осіб, зазначених в абзацах восьмому - тринадцятому пункту 1 частини першої статті 4 Закону, що здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2011 року № 178 "Про затвердження Порядку нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб", у розмірі не менше мінімального страхового внеску за кожну особу за минулі періоди здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування допомоги, компенсації або грошового забезпечення, на які нараховується єдиний внесок.

Згідно з пп. 2 п. 1 "Порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 року № 178, визначає механізм сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або допомогу при народженні дитини, при усиновленні дитини.

Відповідно до пп. 2 п. 2, пп. 2 п. 4 "Порядку нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 року № 178, єдиний внесок нараховується за осіб, зазначених у підпункті 2 пункту 1 цього Порядку, на суми допомоги при народженні дитини (крім суми, яка виплачується одноразово) та/або суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, нарахованої за базовий звітний період.

Обчислення єдиного внеску провадиться такими платниками єдиного внеску районними (міськими) управліннями праці та соціального захисту населення - за осіб, зазначених у підпунктах 2-4 пункту 1 цього Порядку.

Таким чином, з зазначеного випливає, що з 01.01.2004 зарахування до страхового стажу періоду перебування у відпустці по догляду за дитиною в розумінні Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" можливе лише у разі отримання допомоги по такому догляду, з якої сплачується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідним органом соціального захисту. Цей період зараховується до страхового стажу, оскільки нарахування та сплата страхових внесків за неї здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Враховуючи вказане, відповідачем було зараховано період перебування у відпустці по догляду за дітьми з 16.04.1996 по 31.12.2003.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, наказом №9 ПСП "Жеревці" від 10.04.2002 позивачу надано додаткову неоплачувану відпустку по догляду за дитиною до досягнення 6-ти річного віку з 07.04.2002 по 07.04.2005.

Отже, у період з 01.01.2004 по 07.04.20005 позивач заробітну плату не отримував та за неї не сплачувались страхові внески, що також підтверджується довідкою ОК-5.

Таким чином, період наданої застрахованій особі після закінчення відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду, до досягнення нею шестирічного віку, до страхового стажу за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності не зараховується.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки у період з 01.01.2004 за позивача страхові внески не сплачувались, то підстав для зарахування періоду з 01.01.2004 по 07.04.2005 до страхового стажу немає.

Протилежного позивачем не доведено та доводи відповідача не спростовано.

Відтак, суд вважає, що відповідачем правомірно не зараховано до страхового стажу позивача періоду перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 6-ти річного віку без збереження заробітної плати з 07.04.2002 по 07.04.2005.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, підсумовуючи вказане вище, суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н,10003. ), Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області , (вул. Олександра Борисенка, 7, м. Рівне,Рівненська обл., Рівненський р-н,33028. ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос