Справа № 560/1717/24
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1717/24
РІШЕННЯ

іменем України

01 квітня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування га не і виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в повному обсязі та за увесь період часу участі у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій за період січень 2023 року та з лютого по листопад 2023 року. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 неотриману додаткову винагороду за безпосередню участь у , здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення іа інтересів держави :у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій за січень 2023 року у розмірі 100 000 грн. відповідно до вимог Постанови № 168 та Наказу №260 в редакції на час виникнення спірних правовідносин. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати пропорційно часу участі та виплатити в повному обсязі ОСОБА_1 неотриману збільшену додаткову винагороду за безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій за період з лютого 2023 року по листопад 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що необхідність захисту свого права виникла щодо не виплати додаткової винагороди за безпосередню участь у забезпеченні бойових дій по здійсненню заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, яка гарантується державою на період військового стану. Загальновідомим є факт введення воєнного стану в Україні Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні (продовженого указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022). На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України ухвалено постанову від 28 лютого 2022 р. № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (надалі Постанова № 168). 1. Установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Враховуючи те, що позивач приймав безпосередню участь у бойових діях з січня 2023 по листопад 2023 року, а відповідач не виплатив позивачу додаткову винагороду, порушує право позивача яке гарантовано державою на період військового стану, а тому позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідач подав до суду відзив, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує, що дії командування військової частини НОМЕР_1 є правомірними. Відповідач вказує, що за січень 2023 року позивачу не була виплачена підвищена додаткова винагорода, а виплачена в розмірі 30 000 гривень у зв`язку з тим, що відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України "Про визначення районів введення воєнних (бойових) дій" №26 від 02.02.2023 року районами воєнних (бойових) дій з 01 по 31 січня 2023 року в Харківській області є: Куп`янський район: Дворічанська селищна територіальна громада, Петропавлівська сільська територіальна громада.

Вказує, що позивач не виконував завдання з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії або інших завдань за які передбачена виплата підвищеної додаткової винагороди протягом січня 2023 року в районах які відносяться до районів введення воєнних (бойових) дій. Підтвердженням цього є те що командиром підрозділу до управління військової частини НОМЕР_1 не подавались рапорти або будь які інші документи на підтвердження безпосередньої участі позивача та його підрозділу у виконанні завдань в районах воєнних (бойових) дій, а саме на території Дворічанської та Петропавлівської громад. Виплата додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень в січні 2023 року підтверджується платіжними відомостями які додаються до даного відзиву.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно господарської) діяльності №2052 від 05.10.2023 року «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану» ОСОБА_1 була виплачена додаткова винагорода як військовослужбовцю який брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконував бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах): у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії за лютий та липень 2023 року. Так само за виконання вище зазначених завдань наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської) діяльності №2751 від 16.12.2023 року «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану» позивачу виплачена додаткова винагорода за березень, квітень, травень, червень, серпень, вересень, жовтень 2023 року. Звертає увагу суду, що за кожний період виплати наявні посилання на накази, бойові розпорядження (накази), рапорти командирів підрозділів.

Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній просить задовольнити позовні вимоги.

Від представника відповідача надійшли заперечення, в яких останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №5 від 27.02.2022 року солдата запасу ОСОБА_1 , призначено на посаду старшого навідника 1 гаубичного самохідно-артилерійського взводу 3 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 63 самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №189 від 01.07.2023 року старшого солдата ОСОБА_1 призначено на посаду старшого навідника 1 гаубичного самохідно-артилерійського взводу 3 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 1 самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Позивач з січня 2023 по листопад 2023 року приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії в районах їх ведення на території Куп`янського району Харківської області, в тому числі Дворічанської громади, що підтверджується довідкою про безпосередню участь від 16.02.2024 №487 виданою ВЧ НОМЕР_1 .

Представник позивача звертався з запитами до військової частини НОМЕР_1 щодо здійснення перерахунку та виплати позивачу неотриманої збільшеної додаткової винагороду за безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій, за період з січня 2003 року по листопад 2023 року.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2023 №4010 представника позивача повідомлено, що при прийняті рішення про виплату додаткової винагороди передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 позивачу, військова частина НОМЕР_1 діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України та додано витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №2052 від 05.10.2023 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану".

В подальшому представник відповідача звертався до відповідача з адвокатським запитом від 18.12.2023 №18/12-4 щодо надання відомостей про нараховані та виплачені позивачу розміри додаткової винагороди, відповідь на яку не отримав.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 05.10.2023 №2052 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" наказано виплатити особовому складу ВЧ НОМЕР_2 додаткову винагороду зокрема за лютий, березень, квітень, травень, червень, липень 2023 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської) діяльності №2751 від 16.12.2023 року «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану» зобов`язано виплатити військовослужбовцям ВЧ НОМЕР_1 на період дії воєнного стану додаткову винагороду за березень, квітень, травень, червень, серпень, вересень, жовтень 2023 року.

Однак, позивач вважає, що у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в період з січня 2023 року по листопад 2023 року не отримував в повному обсязі додаткову винагороду в розмірі 100000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Оскільки позивачу не нараховано та не виплачено у належному розмірі додаткової винагороди з січня 2023 року по листопад 2023 року за безпосередню участь у забезпеченні бойових дій по здійсненню заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, яка гарантується державою на період військового стану, останній звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з положенням ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за N 745/32197 (далі - Порядок №260).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку №260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (далі Постанова №168, пунктом 1 якої установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Суд зазначає, що у відзиві на позовну заяву зазначено, що позивачу за січень 2023 року не виплачувалась додаткова винагорода збільшена до 100000 грн. у зв`язку з тим, що він не виконував завдань з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії або інших завдань, за виконання яких передбачена виплата такої винагороди в районах, які відносяться до районів ведення воєнних (бойових) дій, визначених наказом Головнокомандувача ЗСУ № 26 від 02.02.2023 року.

Фактично відмова у здійсненні таких виплат обґрунтована змінами у нормативно-правових актах, що регулюють виплату такої винагороди (Постанова КМУ №168 та Наказ МОУ № 260), які почали застосовуватись з 01.02.2023 року.

Суд зазначає, що доказів виплати додаткової грошової винагороди в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за січень 2023 року позивачу не надано, про що і не заперечує відповідач.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Так, надаючи тлумачення статті 58 Конституції України у Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший і другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення).

Водночас Конституційний Суд України звернув увагу на те, що частина перша статті 58 Конституції України передбачає винятки із конституційного принципу неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001).

Отже, державні установи повинні бути послідовними щодо прийнятих ними нормативних актів, а також дотримуватися розумної рівноваги між передбачуваністю (довірою, законними очікуваннями, впевненістю) особи і тими інтересами, заради забезпечення яких у регулювання вносяться зміни. Повага до такої впевненості, як зазначав Європейський суд з прав людини, має бути мірою правового захисту у внутрішньому праві проти свавільного втручання державних органів у гарантовані права (пункт 156 Рішення у справі "Kopecky проти Словаччини" від 28 вересня 2004 року, заява № 44912/98).

Суд звертає увагу, що відповідно до вимог Постанови № 168 та Наказу №260 в редакції станом на 25.01.2023 року на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень незалежно від часу участі у таких діях та заходах.

Позивач у січні 2023 року приймав участь у здійсненні таких заходів у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії в районах їх ведення на території Куп`янського району Харківської області, в тому числі Дворічанської громади, що також підтверджується довідкою про безпосередню участь від 16.02.2024 №487 виданою ВЧ НОМЕР_1 .

Отже, виплата додаткової винагороди позивачу за січень 2023 року не здійснена виключно на підставі внесених змін до нормативно-правових актів щодо підстав та порядку виплати такої винагороди, які почали застосовуватись з 01.02.2023 року, а отже не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу додаткову грошову винагороду за участь у бойових діях за січень 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розмірі 100000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, а виплатив лише 30000,00 грн., що підтверджується довідкою відповідача від 13.02.2024р. №2024/130.

Що стосується інших періодів нарахування та виплати такої винагороди, суд враховує наступне.

Суд встановив, що згідно відомостей виплати грошової винагороди особовому складу ВЧ НОМЕР_1 за період безпосередньої участі в бойових діях або здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), та витягах розрахунково-платіжних відомостей відповідач здійснив нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за березень, травень, червень, серпень, жовтень 2023 року, в розрахунку кількості днів безпосередньої участі в бойових діях або здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення).

Крім того, згідно витягу із розрахунково-платіжних відомостей встановлено, що відповідач здійснив нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за лютий, березень, травень, червень, липень, серпень, жовтень 2023 року.

Суд звертає увагу позивача, що вказана додаткова грошова винагорода передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за вказані вище періоди була виплачена йому у жовтні 2023 року в розмірі 28306,46 грн та в грудні 2023 в розмірі 79483,85 грн, що підтверджується довідкою ВЧ НОМЕР_1 від 13.02.2024 №2024/130.

А тому, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає, оскільки відповідачем надано належні та допустимі докази нарахування та виплати вказаної винагороди за спірні періоди.

Щодо здійснення виплати додаткової винагороди за квітень, вересень 2023 року, суд зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, командиром підрозділу та тимчасово виконуючим обов`язки командира підрозділу були подані рапорти з необхідним пакетом документів про виплату такої винагороди за квітень 2023 року та вересень 2023 року, до даних рапортів не було включено старшого солдата ОСОБА_1 , а отже він не виконував завдань з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії або інших завдань, за які передбачена виплата підвищеної додаткової винагороди за квітень 2023 року та вересень 2023 року в районах, які відносяться до районів введення воєнних (бойових) дій.

На підтвердження цього військовою частиною НОМЕР_1 надаються пояснення командира 1 самохідно-артилерійського дивізіону підполковника ОСОБА_2 та заступника командира 1 самохідно-артилерійського дивізіону з тилу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 від 10.02.2024, який на момент подачі рапорту про виплату додаткової винагороди за вересень 2023 року тимчасово виконував обов`язки командира 1 самохідно-артилерійського дивізіону.

Враховуючи наведене вище, підставі для задоволення позовних вимог в цій частині немає.

При цьому, не погодження позивача з розрахунком кількості днів перебування у безпосередній участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії є на думку суду безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували іншу кількість днів перебування позивача у безпосередній участі у бойових діях.

При цьому, суд звертає увагу, що з урахуванням принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, наведеного у частині четвертій статті 9, та вимог частини четвертої статті 77, статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України суд вжив усіх визначених законом заходів, необхідних для з`ясування відповідних обставин, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Що стосується нарахування та виплати додаткової грошової винагороди згідно постанови КМ України №168 від 28.02.2022 за листопад 2023 року, суд зазначає наступне.

Відповідач зазначив у відзиві, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

За відсутності рапортів командирів підрозділів з доданими до них підтверджуючих документів про безпосередню участь військовослужбовців, штабом військової частини не може бути виданий наказ про здійснення виплати додаткової винагороди.

Враховуючи, що військова частина НОМЕР_1 виконує завдання на території Куп`янського району Харківської області, враховуючи інтенсивність бойових дій та загострення ситуації на даному напрямку, а також необхідність підготовки та перевірки документів для здійснення підвищеної виплати додаткової винагороди, виплата за листопад 2023 року позивачу буде здійснена після надання відповідних документів від підрозділу в якому проходить службу позивач.

При цьому, відповідач вказує, що в межах розгляду даного спору військова частина НОМЕР_1 не ставить під сумнів ймовірну участь позивача у бойових діях або інших заходах за листопад, проте при розгляді даної справи вважає завчасним вирішення спору по вказаним періодам оскільки підрозділом не надавалися відповідні документи за ці періоди та накази на виплату підвищеної додаткової винагороди 1 самохідного артилерійському дивізіону військової частини НОМЕР_1 не здійснювалась.

Суд встановив, що позивачу військова частина НОМЕР_1 здійснювала виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень щомісяця з січня по листопад 2023 року що підтверджується платіжними відомостями та довідкою, які містяться в матеріалах справи.

Пунктом 10 розділу XXXIV наказу МОУ №260 передбачено, що накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Суд звертає увагу, що для видання наказу обов`язкова наявність рапорту командира підрозділу і тільки після подачі такого рапорту до управління військової частини НОМЕР_1 можлива підготовка наказу про виплати додаткової винагороди, оскільки без рапорта командира підрозділу неможливо визначити кількість днів протягом яких військовослужбовець виконував бойові (спеціальні) завдання.

Суд зазначає, що алгоритм дій посадових осіб щодо документування безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах наочно розкритий у Методичних рекомендаціях щодо заходів з організації документального підтвердження (оформлення) безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, які затверджені начальником Генерального штабу Збройних Сил України 18.05.2022 (далі Методичні рекомендації).

У вступі до Методичних рекомендацій зазначено, що ці рекомендації визначають механізм дій посадових осіб під час заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, передбачених пунктом 1 рішення Міністра оборони України, доведеного телеграмою від 25.03.2022 №248/1298, а їхнє застосування сприятиме забезпеченню своєчасної виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168.

Відповідно до Методичних рекомендацій документальне підтвердження (оформлення) безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях схематично здійснюється в такому порядку:

1) після отримання військовою частиною бойового розпорядження вищого штабу про передачу її в підпорядкування створеного угрупування військ та висування у район виконання бойових завдань: посадова особа, що відповідає за облік особового складу, готує проєкт наказу по стройовій частині щодо вибуття особового складу, який залучено до виконання бойового завдання; командир підрозділу подає рапорт про особових склад підрозділу, який буде виконувати отримане завдання; начальник штабу робить відповідний запис у журналі ведення бойових дій та готує проєкт бойового наказу; командир частини видає бойовий наказ (бойове розпорядження) щодо сил і засобів та порядку виконання поставлених завдань;

2) після прибуття визначених підрозділів до району ведення бойових дій та початку виконання бойових завдань: посадова особа, що відповідає за облік особового складу, готує проєкти наказів по стройовій частині щодо прибуття в район виконання завдань визначеного особового складу; командир підрозділу виконує бойові завдання та подає рапорти (донесення, звіти) про результати виконання бойових завдань; начальник штабу робить відповідні записи у журналі ведення бойових дій; командир частини видає бойові розпорядження щодо виконання бойових завдань;

3) під час здійснення військовою частиною заходів з організації виплати додаткової винагороди за минулий місяць: посадова особа, що відповідає за облік особового складу, перевіряє, зокрема, наявність документальних підстав для видачі довідок про безпосередню участь у бойових діях військовослужбовців приданого підрозділу іншої військової частини та готує проєкти відповідних довідок за формою, визначеною додатком 1 до рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298; начальник штабу підписує відповідні довідки; командир частини підписує наказ про виплату додаткової винагороди підпорядкованому особовому складу.

Отже, виплата відрядженому військовослужбовцю Збройних Сил України додаткової винагороди в розмірі до 100 000 гривень на місяць, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, здійснюється за місцем перебування військовослужбовця на грошовому забезпеченні (за місцем штатної служби військовослужбовця) за умови документального підтвердження військовою частиною (установою), до якої відряджений військовослужбовець, безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або заходах та повідомлення нею про це у встановленому порядку військової частини (установи) за місцем штатної служби військовослужбовця.

Суд звертає увагу, що якщо в першій телеграмі Міністра оборони України від 07.03.2022 №248/1217 перелік документів, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах, був визначений альтернативно й передбачав можливість використання з цієї метою насамперед таких документів як бойовий наказ (бойове розпорядження), наказ (по стройовій частині) і журнал бойових дій, а рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця у бойових діях або виконанні бойових (спеціальних) завдань в разі його наявності, то в наступних розпорядчих документах Міністра оборони України, починаючи з 25 березня 2022 року, перелік відповідних документів визначений імперативно та має обов`язково включати: бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад) та рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконання бойових (спеціальних) завдань.

Враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні вищенаведені докази, які б підтверджували безпосередню участь позивача в бойових діях за листопад 2023 року, які є підставою для виплати додаткової грошової винагороди відповідно до постанови №168 від 28.02.2022, а також враховуючи надані відповідачем пояснення про відсутність у останнього таких доказів, суд вважає, що підстав для виплати позивачу додаткової грошової винагороди відповідно до постанови №168 від 28.02.2022 за листопад 2023 року, немає.

Стосовно поданого представником позивача клопотання про долучення доказів, а саме пояснення осіб відібраних відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" щодо періодів та часу участі позивача у виконанні бойових завдань суд зазначає, що лише довідка, передбачена постановою КМУ №168, яка доведена до військових частин окремим дорученням Міністра оборони України №5718/з від 06.03.2023 є підставою для виплати збільшеної додаткової винагороди за безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Додатково суд наголошує, що в межах розгляду цієї справи суд не ставить під сумнів ймовірну участь позивача у бойових діях або інших заходах за спірний період, проте при прийнятті цього рішення виходить виключно із існуючої доказової бази, наявної у справі, яка стосується стверджуваної бездіяльності відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного суд вважає, що позивач має право на додаткової винагороди встановленої пунктом 1 Постанови № 168 за період за січень 2022 року в розрахунку до 100000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах та з врахуванням проведених виплат за цей період.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неповного нарахування та виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за січень 2023 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за січень 2023 року в розмірі 100000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 )

Головуючий суддя О.П. Шевчук