Справа № 120/17100/23
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 квітня 2024 р. Справа № 120/17100/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

З урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №84 від 31.01.2023 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 з підстав не зарахування до стажу роботи періоду роботи з 01.08.1985 по 01.09.1988 у Виробничо-торгівельному товаристві з обмеженою відповідальністю «Побутсервіс» згідно архівної довідки №01-14-344 від 09.10.2023 та до пільгового стажу роботи з 08.08.2007 по 09.10.2014 в ПрАТ «Зернопродукт МХП»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій област зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи з 01.08.1985 по 01.09.1988 у Виробничо-торгівельному товаристві з обмеженою відповідальністю «Побутсервіс» згідно архівної довідки №01-14-344 від 09.10.2023 та до пільгового стажу роботи з 08.08.2007 по 09.10.2014 в ПрАТ «Зернопродукт МХП» згідно довідки №1003 від 03.08.2022.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийнятого пенсійним органом рішення №84 від 31.01.2023 про відмову в призначені позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

Ухвалою від 20.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також Залучено до участі у справі як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

12.12.2023 представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подала відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог. Вказує, що до пільгового стажу не зараховані період роботи з 08.08.2007 по 09.10.2014, оскільки в акті перевірки від 09.11.2022 №0200-1103/1/7108 пільгової довідки №1003 від 03.08.2022 зазначено про неможливість підтвердити інформацію про фактичне виконання заявницею встановлених норм обслуговування. Головне управління зазначає, що трудова книжка підтверджує лише загальний стаж роботи працівника, але підтвердити пільговий характер роботи може лише уточнююча довідка підприємства, на якому особа працювала і яка видана на підставі первинних документів за час виконання відповідної роботи, а в разі ліквідації підприємства без визначення правонаступника документи, видані архівними установами.

13.02.2024 представник позивача Катрич П.С. подав клопотання, у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати гонорару адвокату на загальну суму 6000,00 грн.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що досягнувши позивач 25.10.2023 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до чинного Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) заяви про призначення пенсій розглядаються органами Пенсійного фонду України за принципом екстериторіальності, зокрема, засобами програмного забезпечення визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Тому, за принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №84 від 31.01.2023 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи не менше 20 років. За доданими документами до страхового стажу роботи не зараховано періоди роботи:

- з 01.08.1985 по 01.09.988 згідно архівної довідки №01-14-344 від 09.10.2023, оскільки в довідці скорочене ПІБ ( ОСОБА_2 ).

До пільгового стажу не зараховано період роботи з 08.08.2007 по 09.10.2014, оскільки в акті перевірки від 09.11.2022 №0200-1103/1/7108 пільгової довідки №1003 від 03.08.2022 зазначено неможливість підтвердити інформацію про фактичне виконання заявницею встановлених норм обслуговування.

Рішенням також встановлено: вік заявниці 55 років 02 місяці 09 днів; пільговий стаж 12 років 06 місяців 20 днів; страховий стаж 35 років 03 місяці 00 днів.

Разом із тим, не погоджуючись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №84 від 31.01.2023, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом а досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Щодо вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 01.08.1985 по 01.09.1988, то суд зазначає наступне.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції № 58).

Аналіз наведених положень дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що обов`язок ведення трудових книжок покладено на роботодавців, тому неналежне ведення таких не може позбавити працівника права на соціальний захист, зокрема й на отримання пенсійних виплат.

Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27 квітня 1993 року "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Періоди трудової діяльності ОСОБА_1 підтверджуються записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , а саме:

- запис №2, 01.08.1985 прийнята кравчинею верхнього жіночого одягу третього розряду до Жмеринського побутового комбінату;

- запис №5, 01.09.1988 направлена на навчання у Вінницьке СПТУ №15 в групу закрійників.

Вказане також підтверджується архівною довідкою від 09.10.2023 №01-14-344 Архівного відділу виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницькій області.

Таким чином, доводи пенсійного органу щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.08.1985 по 01.09.1988 з підстав зазначення скороченого ПІБ в архівній довідці є безпідставними, оскільки трудова діяльність у вказані періоди підтверджується запасами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

Щодо зарахування до пільгового стажу роботи періодів з 08.08.2007 по 09.10.2014, то суд зазначає наступне.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В силу підпунктів 1, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Так, підставою для відмови у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи позивачки з 08.08.2007 по 09.10.2014 слугувало те, що в акті перевірки від 09.11.2022 №0200-1103/1/7108 пільгової довідки №1003 від 03.08.2022 зазначено неможливість підтвердити інформацію про фактичне виконання заявницею встановлених норм обслуговування.

З метою підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, головним спеціалістом Відділу контрольно-перевірочної роботи №2 Управління контрольно-перевірочної роботи Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області проведено перевірку щодо достовірності та обґрунтованості видачі довідки про пільговий характер роботи для призначення пенсії №1003 від 03.08.2022.

Актом №0200-1103-1/7108 визначено, що підтвердити за період роботи з 08.08.2007 по 09.10.20147 фактичне виконання встановлених норм обслуговування тварин ОСОБА_1 не було змоги, так як розрахунки оплати праці працівникам тваринництва на підприємстві не збереглись.

Так, статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

При цьому основними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 5 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є досягнення необхідного віку та наявність стажу роботи дояркою не менше 20 років.

Підтвердженням того, що позивачка працювала з 08.08.2007 по 09.10.2014 повний робочий день дояркою (оператором машинного доїння) є записи в трудовій книжці серії НОМЕР_1 та інформація, наведена у довідці Приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП» від 03.08.2022 №1003 та №988 від 03.08.2022.

Разом із тим не визначення порядку встановлення норм обслуговування, виконання яких повинно враховуватися при призначенні дояркам пенсії, та не затвердження (і як наслідок відсутність відповідних первинних документів) норм обслуговування тварин для доярок у відповідні роки на відповідних підприємствах, де працювала позивачка, не може свідчити про невиконання нею таких норм.

Такі висновки свідчать про те, що позивачка не повинна нести тягар відповідальності через те, що посадові особи підприємств, де вона працювала, не встановили норми надоїв та обслуговування тварин або через незбереження ними документів про встановлення таких норм станом на день звернення за призначенням пенсії.

Відтак, відсутність таких доказів не може позбавити позивачку права на соціальний захист.

Аналогічного правового висновку дійшов і Верховний Суд у постановах від 10 липня 2018 року у справі №709/1360/17, від 07 лютого 2019 року у справі №699/155/17.

Отже, суд дійшов висновку, що пенсійними органом протиправно не зараховано до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 08.08.2007 по 09.10.2014.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 31.10.2023 №84 про відмову ОСОБА_3 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати періоди роботи до загального та пільгового стажу роботи, то суд вказує.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Як слідує зі змісту Рекомендації № К (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

У межах розгляду даної справи суд дійшов висновку про протиправність дій ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо не зарахування до загального страхового стажу періоду роботи позивачки з 01.08.1985 по 01.09.1988 та до пільгового стажу періоду з 08.08.2007 по 09.10.2014, тому оскільки підрахунок страхового стажу для призначення пенсії відноситься до дискреційних повноважень пенсійних органів, належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області зарахувати до загального страхового та пільгового стажу зазначені періоди та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.10.2023.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити у спосіб визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 31.10.2023 №84 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи з 01.08.1985 по 01.09.1988, до пільгового стажу період роботи з 08.08.2007 по 09.10.2014 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.10.2023.

Як зазначено у статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень і дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у визначений судом спосіб.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно з частинами 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За правилами частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом з`ясовано, що представник позивача як доказ понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу подав до суду документи (копії):

- договір про надання правничої допомоги №08/11 від 08.11.2023;

- ордер про надання правничої (правової) допомоги позивачу у Вінницькому окружному адміністративному суді від 08.11.2023 року серії АА №1000001;

- акт №1 здачі-прийому правничої допомоги від 12.02.2024;

- квитанцію до прибуткового касового ордеру №12/02 від 12.02.2024

Отже, судом встановлено, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу, пов`язані із юридичним супроводом справи №120/17100/23 підтверджені належними та допустимими доказами.

При цьому суд звертає увагу на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Так, згідно з частиною 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Разом із тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом пропорційності, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу (документів), витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, у відповідності до частини 5 статті 242 КАС України враховує висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладений у постанові від 22.04.2021 року у справі № 460/302/19, відповідно до якого склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Водночас, при вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правовою допомогою адвоката, суд звертає увагу на те, що дана справа є справою незначної складності, провадження здійснювалося у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, представником не було визначено повного кола відповідачів та найбільш ефективного способу захисту прав позивача.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини, як джерело права.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У справі Est/West Alliance Limited проти України (заява № 19336/04; остаточне рішення 02.06.2014) Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.04.2019 року у справі №826/9047/16 (касаційне провадження №К/9901/5750/19).

Виходячи з принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову та розміру судового збору, враховуючи конкретні обставини справи, ступінь складності справи, суд вважає за доцільне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та покласти на відповідачів понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції в сумі 2000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути понесені нею судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 31.10.2023 №84 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи з 01.08.1985 по 01.09.1988, до пільгового стажу період роботи з 08.08.2007 по 09.10.2014 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.10.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на оплату правової допомоги в розмірі 1000,00 грн (одну тисячу гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на оплату правової допомоги в розмірі 1000,00 грн (одну тисячу гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (вул. проспект Соборний, буд. 158 б, м. Запоріжжя, 69057; ).

Суддя Віятик Наталія Володимирівна