Справа № 520/1480/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 р. Справа № 520/1480/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2023, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, по справі № 520/1480/23

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації в Харківській області

про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації в Харківській області про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову управління соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації в Харківській області у встановленні статусу члена сім`ї загиблого ОСОБА_2 , військовослужбовця Збройних Сил України та видачі посвідчення члена сім`ї загиблого;

- зобов`язати управління соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації в Харківській області встановити статус члена сім`ї загиблого ОСОБА_2 , військовослужбовця Збройних Сил України та видачі посвідчення члена сім`ї загиблого.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Позивач, не погодившись з вищевказаним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 по справі № 520/1480/23 скасувати та прийняти нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що є вітчимом загиблого в результаті бойових дій, пов`язаних із захистом Вітчизни, військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 , з яким вони проживали однією сім`єю. Вказує, що згідно тлумачення, наданого конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 по справі №5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення "член сім`ї"), до членів сім`ї військовослужбовця можуть відноситись і ті особи, що не перебувають з ним у безпосередніх родинних зв`язках, зокрема, вітчим.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 14.03.2022 за №15, лейтенант ОСОБА_2 , був призначений наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 08.03.2022 № 208 на посаду командира 1 танкового взводу 9 танкової роти 3 танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 .

13.06.2022 Краснокутським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 .

18.06.2022 наказом №113 командира військової частини НОМЕР_1 , лейтенанта ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу Збройних Сил України у зв`язку зі смертю, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

З наданого до суду акту від 07.12.2022, що складений старостою Краснокутської селищною радою вбачається, що ОСОБА_2 , 1996 року народження, був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , разом з матір`ю ОСОБА_3 , вітчимом ОСОБА_1 , який займався його вихованням.

Позивач звернувся до управлінням соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації в Харківській області про надання йому статусу члена сім`ї загиблого, оскільки його пасинок ОСОБА_2 , 1996 року народження загинув в результаті бойових дій 05.06.2022.

Листом від 10.01.2023 за № 06-21/91 Управлінням соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації в Харківській області прийнято рішення про відмову позивачу у встановлення статусу члена сім`ї загиблого, військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 , посилаючись на те, що позивач не має відношення до жодної категорії осіб, які мають право на такий статус.

Вважаючи таку відмову протиправною позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при вирішенні заяви позивача відповідач обґрунтовано керувався саме нормами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а не положеннями Сімейного кодексу України, та правомірно відмовив у задоволенні заяви позивача.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Ключовим питанням у цій справі є наявність правових підстав для видачі позивачу посвідчення члена сім`ї загиблого військовослужбовця.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України № 2011-XII від 20.12.1991 "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII).

Згідно із ч. 6 ст. 18 Закону № 2011-XII вдова (вдівець), батьки загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік), у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, мають право на пільги, передбачені цим Законом.

Правовий статус ветеранів війни регулюється Законом України № 3551-ХІІ від 22.10.1993 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-ХІІ).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 10 1 Закону № 3551-ХІІ до сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України належать, зокрема, сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних, добровольців Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь, зокрема, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Згідно ч. 4 цієї статті до членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначених у цій статті, належать: батьки; один із подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.

Порядок надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 2 1 ст. 10 1 Закону № 3551-ХІІ).

Такий порядок затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2015 № 740 (далі - Порядок № 740).

Відповідно до п. 3 Постанови № 740 до членів сімей загиблих, померлих (тих, що пропали безвісти) осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.

Зокрема, у постанові від 19.03.2021 у справі № 1840/2940/18 Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про правомірність відмови у встановленні статусу «Член сім`ї загиблого (померлого)» та видачі «Посвідчення члена сім`ї загиблого», так як позивач, хоч і проживала спільно із загиблим військовослужбовцем, однак у зареєстрованому шлюбі з ним на час його загибелі не перебувала, статусу члена його сім`ї не мала. Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від цього правового висновку у справі, що розглядається.

Також Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 у справі № 205/5929/17 висловив позицію, відповідно до якої Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не містить відсилки на застосування до правовідносин, пов`язаних із наданням групі осіб відповідних пільг і компенсацій у разі загибелі військовослужбовця, положень Сімейного кодексу України, і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від таких висновків.

Вищевказані висновки були підтримані Верховним Судом у постанові від 06.07.2022 по справі № 809/1346/17.

З матеріалів справи вбачається, що позивач був вітчимом померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Відтак, в ході розгляду справи судами було встановлено, що позивач хоч і проживала спільно з загиблим військовослужбовцем, однак не відноситься до переліку осіб, який може надаватися статус, встановленого, зокрема, ст. 10 1 Закону № 3551-ХІІ, ч. 6 ст. 18 Закону № 2011-XII та Постановою № 740, тому, відповідачем було правомірно відмовлено позивачу у встановленні статусу та видачі посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на приписи ч. 2 ст. 16-1 Закону № 2011 в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки вказана норма врегульовує питання призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а не отримання статусу члена сім`ї загиблого.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на рішення Коституційного Суду України від 03.06.1999 року за № 5-рп/99 колегія суддів вважає безпідставним, оскільки воно прийнято стосовно положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" та не стосується питань встановлення статусу члена сім`і загиблого.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 по справі № 520/1480/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій Л.В. Любчич