Справа № 400/15597/23
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2024 р. № 400/15597/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерства оборони України (на стороні відповідача), Департаменту патрульної поліції (на стороні позивача) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

визнати протиправною бездіяльність військової частини № НОМЕР_3 , яка виразилась у нерозгляді рапорту позивача про звільнення;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 належно розглянути рапорт позивача та звільнити й ого з військової служби для подальшого проходження служби в ДПП.

Відповідачем у позові ОСОБА_1 вказав військову частину НОМЕР_1 . Відповідно до викладеного у позові: «… ОСОБА_1 … з 05.07.2023 … по 11.11.2023 … перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 і з 11.11.2023 … по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 яка підпорядкована ВЧ НОМЕР_1 (відповідні Довідки додаються) де ним було подано відповідний Рапорт (копія додається) на звільнення у зв язку з подальшою проходження служби в Управлінні патрульної поліції м. Миколаєва ДПП НПУ … але Позивачу було відмовлено на звільнення у зв`язку з тим, що вказаний Рапорт суперечить ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок» та відсутність підстав для звільнення …».

До позовної заяви ОСОБА_1 додав довідку військової частини НОМЕР_1 (далі В/ч НОМЕР_1 ) від 28.09.2023 № 17179, в якій вказано, що з 05.07.2023 позивач перебуває на військовій службі у В/ч НОМЕР_1 (арк. 29); довідку військової частини НОМЕР_2 (далі В/ч НОМЕР_2 ) від 23.11.2023 № 6, в якій вказано, що з 11.11.2023 позивачу перебуває на військовій службі у В/ч НОМЕР_2 (арк. 30).

Також до позовної заяви додані рапорти ОСОБА_1 про звільнення: від 24.10.2023 поданий до начальника тилу заступника начальника логістики військової частини НОМЕР_1 , реакція «Без реалізації» (арк. 24); від 12.12.2023 поданий до командира В/ч НОМЕР_2 , реакція «Без реалізації» (арк. 25).

Ухвалою від 12.01.2024 суд відкрив провадження у справі; призначив судове засідання на 30.01.2024; залучив до участі у справі в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Департамент патрульної поліції (далі Департамент); залучив до участі у справі в статусу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України (далі Міністерство); встановив учасникам справи строки для подання заяв по суті справи; зобов`язав відповідача (В/ч НОМЕР_1 ) подати докази розгляду рапорту позивача від 12.12.2023.

Правом подати відзив В/ч НОМЕР_1 не скористалася.

Департамент подав пояснення (арк. 50-52).

У поясненнях Міністерство зауважило, що позивач вказав відповідачем В/ч НОМЕР_1 , а позовні вимоги заявив до В/ч НОМЕР_4 . Міністерство вказало на відсутність законних підстав для задоволення рапорту позивача про звільнення (арк. 58-59).

В судове засідання 30.01.2024 представники учасників справи не прибули.

Ухвалою від 30.01.2024 суд відклав розгляд справи на 20.02.2024; зобов`язав позивача не пізніше 12.02.2024 подати пояснення щодо обґрунтованості зазначення у позові відповідачем В/ч НОМЕР_1 , пояснення підтвердити відповідними доказами; зобов`язав відповідача (В/ч НОМЕР_1 ) подати пояснення щодо того, хто саме командир В/ч НОМЕР_2 або командир В/ч НОМЕР_1 уповноважений приймати рішення по суті рапорту позивача від 12.12.2023; запропонував позивачу подати пояснення щодо можливої зміни суб`єктного складу учасників справи (арк. 68-69).

06.02.2024 представник позивача подав «Письмові пояснення до позовної заяви», в яких зазначив: «… а ні військова частина НОМЕР_1 а ні ВЧ НОМЕР_2 не надає відповідні документи Позивачу для підтвердження відповідного підпорядкування, а тільки пояснення в усній формі, що ВЧ НОМЕР_2 підпорядкована до ВЧ НОМЕР_1 тому самостійно не маємо можливості визначити вказане у письмовому підтвердженні. Згідно Наказу ВЧ НОМЕР_1 визначено відповідачем так, як їй підпорядкована військова частина НОМЕР_2 по тиловому забезпеченню, а у поясненні третьої особи зазначено взагалі військову частину НОМЕР_4 … щодо призначення та переводів Позивача 11.11.2023р призначений у склад в/ч НОМЕР_2 до 25.12.2023р у підпорядкуванні в/ч НОМЕР_1 , та з 25.12.2023р були передані у підпорядкування в/ч НОМЕР_5 ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » … відповідні документальні підтвердження не маємо можливості надати. Тому вважаємо можливо замінити Відповідача з ВЧ НОМЕР_1 на ВЧ НОМЕР_5 …». До цих пояснень представник позивача додав клопотання про заміну неналежного відповідача, в якому просив замінити В/ч НОМЕР_1 на В/ч НОМЕР_5 (арк. 74-78).

Ухвалою від 08.02.2024 (арк. 79-80) суд у задоволенні клопотання представника позивача про заміну відповідача відмовив; залучив до участі у справі в статусі другого відповідача В/ч НОМЕР_2 , встановив строки для подання заяв по суті справи; зобов`язав В/ч НОМЕР_2 подати пояснення щодо того, хто саме командир В/ч НОМЕР_2 або командир В/ч НОМЕР_1 уповноважений приймати рішення по суті рапорту позивача від 12.12.2023; зобов`язав позивача подати докази на підтвердження того, в якій військовій частині він проходить службу.

12.02.2024 представник позивача подав довідку (арк. 86), в якій вказано, що з 11.11.2023 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у В/ч НОМЕР_2 .

Документи, які суд надіслав на адресу В/ч НОМЕР_2 , повернулися до суду без вручення адресату (причина «за закінченням терміну зберігання»). Ані відзив, ані пояснення В/ч НОМЕР_2 не подала.

На підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу у письмовому провадженні.

Як встановлено судом, позивач проходив службу в Національній поліції України та був звільнений 14.04.2023 на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) від 29.05.2023 № 147 (арк. 19-20), ОСОБА_1 був призваний та направлений для проходження військової служби під час мобілізації на курси перепідготовки та підвищення кваліфікації Військової академії міста Одеса з 29.05.2023.

Відповідно до наказу начальника Військової академії (по стройовій частині) від 04.07.2023 № 224 (арк. 26), молодший лейтенант ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу Військової академії ( АДРЕСА_1 ) для подальшого проходження військової служби у В/ч НОМЕР_1 .

З 05.07.2023 позивач проходив військову службу у В/ч НОМЕР_1 , що підтверджується наказом командира В/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.07.2023 № 493 (арк. 54), довідкою (арк. 29); з 11.11.2023 у В/ч НОМЕР_2 , що підтверджується довідками (арк. 30, 86).

Постановою від 18.10.2023 у справі № 400/4332/23 (арк. 7-18) П`ятий апеляційний адміністративний суд поновив з 15.04.2023 ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у м Миколаєва Департаменту патрульної поліції Національної поліції України або на рівнозначній посаді.

24.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до начальника тилу заступника начальника логістики В/ч НОМЕР_1 з рапортом, в якому просив звільнити його з лав Збройних Сил України. Підставою для задоволення рапорту позивач вказав факт поновлення його на службі в Національній поліції України (арк. 24). До рапорту ОСОБА_1 додав копію судового рішення. У задоволенні рапорту було відмовлено з посиланням на статтю 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон).

30.10.2023 начальник Департаменту патрульної поліції, на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду, видав наказ № 1459 о/с «По особовому складу» (арк. 54). Цим наказом ОСОБА_1 було поновлено на посаді з 15.04.2023 та, з посиланням на частину другу статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статтю 1 Закону України «Про оборону України», Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», частину третю статті 119 Кодексу законів про працю України, Указ Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», з 05.07.2023 до дня фактичного звільнення з військової служби, звільнено від виконання обов`язків із збереженням місця роботи та посади на період проходження військової служби.

Відповідно до частини другої статті 39 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232), громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту», частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту».

У частині третій статті 119 Кодексу законів про працю України вказано, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

12.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до командира В/ч НОМЕР_2 з рапортом, в якому просив звільнити його з лав Збройних Сил України. Підставою для задоволення рапорту позивач вказав факт поновлення його на службі в Національній поліції України (арк. 25). До рапорту ОСОБА_1 додав копію судового рішення. У задоволенні рапорту було відмовлено.

На думку позивача, його рапорти мали бути задоволені, оскільки «… поліцейські належать до тієї категорії, якій надається відстрочка від призову на військову службу під час загальної мобілізації. Тому поліцейські воюють на фронті в добровільному порядку …».

ОСОБА_1 послався на частину першу статті 23 Закону України від 21.10.1993 № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», згідно з якою військовозобов`язані працівники Національної поліції України не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Судом встановлено, що обидва рапорти ОСОБА_1 були розглянуті, у їхньому задоволенні було відмовлено, тому твердження позивача про бездіяльність В/ч НОМЕР_2 (перший пункт позовних вимог) є хибними; підстави для зобов`язання В/ч НОМЕР_2 (військова частина, в якій ОСОБА_1 проходив службу на час звернення з адміністративним позовом) повторно розглянути рапорт позивача від 12.12.2023 відсутні.

На момент прийняття судом рішення про поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції позивач вже був мобілізований і проходив військову службу, тому у відповідачів не було підстав для застосування частини першої статті 23 Закону України від 21.10.1993 № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232 (у редакції, що була чинною у грудні 2023 року) встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, звільняються:

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Поновлення військовозобов`язаного на службі в поліції не є підставою для звільнення з військової служби.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна