Справа № 420/28183/23
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,

встановив:

I. Зміст позовних вимог.

До суду з позовом звернувся адвокат Малюк Євген Євгенович, діючий в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_2 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі відповідач ГУ ДМС України в Одеській області), за участю третьої особи Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області ( далі - третя особа, ГУ СБУ у м. Києві та Київській області) у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 21.08.2023 №0381 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Вірменії ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 21.08.2023 №8007 про скасування посвідки на постійне проживання на території України № НОМЕР_1 , яка була видана громадянці Вірменії Алексанян Сусанні.

II. Позиція позивача, заперечення відповідача.

На обґрунтування вказаних вимог позивач зазначає, що 29.12.2020 р. громадянці Вірменії ОСОБА_3 , на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», видано дозвіл на імміграцію в Україну. 12.04.2021 р. громадянці Вірменії ОСОБА_3 видано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 . Водночас, 15.09.2023 р. на поштову адресу ОСОБА_4 Сусанні надійшов лист Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, з якого остання дізналась про те, що 21.08.2023 р. начальник ГУДМС України в Одеській області прийняв рішення №0381 про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також рішення 8007 про скасування посвідки на постійне проживання, видане громадянці Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач не погоджується з даними рішеннями та вказує на те, що оскаржене рішення про скасування дозволу на імміграцію прийняте на підставі пункту 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», тобто з підстав того, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні. Проте, позивач заперечує існування будь-яких обставин, зазначених у п. 3 ч. ст. 12 Закону України «Про імміграцію», звертає увагу на відсутність жодного процесуального документа, який би підтверджував вищезазначені підстави, вважає будь-які підстави скасування дозволу викладені у поданні неіснуючими, а також наголошує на порушенні порядку провадження за поданнями про скасування дозволу на імміграцію. Позивач зазначає, що в оскаржуваному рішенні відповідача від 21.08.2023р. №0381 не зазначено фактичних даних щодо вчинення або можливості вчинення саме позивачем конкретних протиправних дій на шкоду державній безпеці України. Оскаржуване рішення від 21.08.2023 р. № 0381 не містять будьяких переконливих доводів, які б давали підстави допускати або стверджувати, що позивач прибув в Україну з метою вчинення протиправної діяльності, направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні. Окрім того, у позові наголошено, що дозвіл на імміграцію в Україну позивачка отримала у 2020 році, отже, до моменту скасування даного дозволу минуло понад 3 (трьох) років, при цьому доказів вчинення протягом цього часу протиправних дій, які б завдали шкоду національній безпеці або громадському порядку в Україні, відповідачем не надано; протягом тривалого проживання на території України позивачка жодного разу не притягувалася до кримінальної відповідальності, тощо. На підставі викладеного, позивач наполягає на тому, що вона законно отримала дозвіл на імміграцію, проживала в Україні понад 3 роки, ніяких правопорушень, а також будь-яких дій, які могли б становити загрозу національній безпеці України, не вчиняла, а отже відсутні підстави для скасування їй дозволу на імміграцію.

09.11.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову, вкаузючи на те, що 29.12.2020 громадянці Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п.6 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію» видано дозвіл на імміграцію в Україну. На підставі дозволу на імміграцію позивача було документовано посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 . Відповідач зазначає, що у подальшому на підставі подання Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 06.07.2023 № 51/1/3-4807, яке надійшло 17.07.2023 до ГУ ДМС в Одеські області, громадянці ОСОБА_5 Сусанні скасовано дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне проживання, у зв`язку з тим, що дії вказаної особи становлять загрозу національній безпеці України, згідно з пунктом 3 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію». Зазначене подання обґрунтовано тим, що за наявними даними позивач причетна до організації та функціонування каналу нелегальної міграції вихідців з країн так званго «міграційного ризику» та їх подальшої легалізації за фіктивними підставами на території України. Відповідач вказує, що згідно до п. 21 Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень», затвердженого постановою КМУ від 26.12.2002 №1983, питання щодо скасування дозволу мають право порушувати, зокрема, регіональні органи СБУ. При цьому, подання Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 06.07.2023 № 51/1/3-4807 не викликає сумнівів у ГУ ДМС в Одеській області, а отже мотивувальна складова прийнятого рішення має місце бути. Отже, за умови встановленої загрози національній безпеці, громадському порядку з боку громадянки Віпменії ОСОБА_1 , про що зазначено в поданні Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 06.07.2023 № 51/1/3-4807, а також з урахуванням відсутності обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, у ГУ ДМС України в Одеській області були наявні підстави до прийняття рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні. З огляду на вищезазначене, відповідач вважає, що, скасовуючи дозвіл на імміграцію та посвідку на постійне проживання в Україні позивача, ГУ ДМС України в Одеській області діяло у межах діючого законодавства України, та вказане рішення є правомірним.

16.11.2023 року представником відповідача подано відповідь на відзив, в якій заперечив проти доводів відповідача у відзиві стосовно того, що подання Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 06.07.2023 № 51/1/3-4807 стало законною та обґрунтованою підставою прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Вірменії Алексанян Сусанні. Представник відповідача стверджує, що скасування дозволу на імміграцію можливе за умови встановлення конкретних даних щодо вчинення або можливості вчинення саме іммігрантом протиправних дій відповідно до статті 12 Закону №2491-III. Проте, відповідачем не надано жодного доказу, який би підтвердив, що позивачка вчиняє дії, які підпадають під ознаки пункту 3 частини першої статті 12 Закону №2491-III. Тобто, на час прийняття оскаржуваного рішення Головне управління ДМС України в Одеській області не мало належних та допустимих доказів, що дії позивача загрожують національній безпеці України.

18.01.2024 року до суду надійшли письмові пояснення на позовну заяву від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, за якими заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що ГУ СБУ листом № 51/1/3-4807 від 06.07.2023 внесло до Головного управління ДМС в Одеській області подання щодо скасування позивачу дозволу на імміграцію, посвідки на постійне проживання в Україні, оскільки діяльність позивача становила загрозу національній безпеці України, а саме: за наявними даними позивач причетний до організації та функціонування каналу нелегальної імміграції співвітчизників, вихідців з країн так званого «міграційного ризику» та їх подальшої легалізації за фіктивними підставами на території України. ГУ СБУ підтверджує достовірність інформації, викладеної у листі № 51/1/3-4807 від 06.07.2023 про дії позивача, які становлять загрозу національній безпеці України, що отримана у ході виконання завдань, визначених Законом України «Про Службу безпеки України». На підтвердження правової позиції ГУ СБУ надало письмове повідомлення начальника 3 відділу УКР ГУ СБУ № 51/1/3-294 від 10.01.2024 (із додатком) у частині його (повідомлення із додатком) змісту, що може мати доказове значення у справі № 420/28183/23.

23.01.2024 року представником позивача подано відповідь на пояснення третьої особи, за якою заперечує проти пояснень ГУ СБУ у м. Києві та Київській області, зазначивши, що ні в поданні, ні в будь-якому іншому документів управління СБУ не зазначає, які дії позивачка вчиняла для сприяння незаконній імміграції іноземців до України. Окремо вже після надходження запиту в інтересах позивача та запитів від ГУ ДМС, працівник СБУ склав повідомлення про надання інформації від 12.01.2024 р. В цьому повідомленні наводяться загальні фрази про сприяння можливої причетності ОСОБА_6 до легалізації в Україні іноземних громадян за фіктивними підставами. Представник позивача наполягає на тому, що досудове розслідування за фактами причетності ОСОБА_6 до каналу нелегальної міграції не здійснюється, докази підтвердження висновків управління СБУ про причетність ОСОБА_6 до каналу нелегальної міграції, відсутні.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 23.10.2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області; відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, якою передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи, що від сторін не надходило клопотань про розгляд справи в судовому засіданні, суд розглядає дану справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Позивачка громадянка Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в Україні та була документована Посвідкою на постійне проживання від 12.04.2021 року № 900053606, строком дії до 09.04.2031 року.

З матеріалів особової справи, заведеної Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області, вбачається, що 09.11.2020 року гр. ОСОБА_5 звернулась із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» (а.с. 51-52).

29.12.2020 року відділом з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління ДМС України в Одеській області видано громадянці Вірменії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Дозвіл на імміграцію в НОМЕР_2 на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» (а.с. 93).

17.07.2023 року за вхід. №7922/1/5101-23 до Головного управління ДМС України в Одеській області надійшло подання Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 06.07.2023 № 51/1/3-4807 про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в України громадянці Республіки Вірменія ОСОБА_1 (а.с. 107).

Подання обґрунтовано тим, що Головним управлінням за результатами виконання визначених законодавством завдань у сфері забезпечення державної безпеки отримано інформацію стосовно громадянки Вірменії ОСОБА_1 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка за наявними даними причетна до організації та функціонування каналу нелегальної імміграції співвітчизників, вихідців з країн т.зв. «міграційного ризику» та їх подальшої легалізації за фіктивними підставами на території України. Наявні дані свідчать, що діяльність ОСОБА_1 становить загрозу національній безпеці України в міграційній сфері, що в своєму розвитку може завдати шкоди інтересам держави, а також правам і законним інтересам громадян, у зв`язку із чим Головним управлінням планується прийняти рішення про заборону вказаній іноземці в`їзду на територію України.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення національної безпеки України, захисту громадського порядку та правоохоронних інтересів громадян, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», підпунктом 1 пункту 64 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання» від 25.04.2018 № 321, Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області просило відповідача розглянути питання щодо скасування громадянці Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 .

21.08.2023 року начальником Головного управління ДМС України в Одеській області затверджений Висновок за результатами розгляду подання про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Республіки Вірменія ОСОБА_1 (а.с. 100-104).

Згідно Висновку за результатами розгляду подання про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Республіки Вірменія ОСОБА_1 , відповідно до пункту 3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію», пунктів 21-23 Порядку провадження, підпункту 1 пункту 64, підпункту 4 пункту 72 Порядку оформлення, рекомендовано прийняти рішення, яким скасувати рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 29.12.2020 № 2330 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати, визнати недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню, видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 .

Висновок мотивований тим, що питання щодо скасування дозволу мають право порушувати, зокрема регіональні органи СБУ, якщо було встановлено обставини, за яких дозвіл на імміграцію підлягає скасуванню відповідно до статті 12 Закону України Про імміграцію, згідно пунктів 21-23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданням про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983.

Крім того, Головним управлінням ДМС в Одеській області встановлено, що громадянка Республіки Вірменія ОСОБА_1 отримала дозвіл на імміграцію в Україну 29.12.2020 № НОМЕР_3 на підставі пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію», як дружина іммігранта (чоловік - громадянин Вірменії ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 , видане 09.10.2020 Чорноморським міським відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) та була документована посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 . Шлюб з громадянином Вірменії ОСОБА_8 розірвано - актовий запис про розірвання шлюбу №156 від 27.07.2021, складений Суворовським відділом ДРАЦС у місті Одесі.

Попередньо проект Висновку про скасування дозволу на імміграцію громадянці Республіки Вірменія ОСОБА_1 був опрацьований у Департаменті у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України, який підтримав проект висновку та рекомендував його до затвердження (а.с. 111).

21.08.2023 року Головним управлінням ДМС в Одеській області прийнято рішення №0381 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі пункту 3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» (а.с. 105).

21.08.2023 року Головним управлінням ДМС в Одеській області прийнято рішення №8007 про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 , яка була видана громадянці Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилученім, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321 (а.с. 106).

Супровідним листом від 21.08.2023 року вих. №5100.5.3-9837/51.1-23 Головним управлінням ДМС в Одеській області надіслано позивачці зазначені рішення та роз`яснено, що відповідно до вимог частини другої статті 13 Закону України Про імміграцію особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення (а.с. 112).

Вважаючи прийняті відповідачем рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та про скасування посвідки на постійне проживання протиправними, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

V. Норми права, які застосував суд.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом; посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно положень статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», визначені підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

У відповідності з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України «Про імміграцію» від 07.06.2001 № 2491-III (далі у редакції від 05.02.2023 року, чинній на момент прийняття оскаржених рішень).

Відповідно до визначення термінів, що наведене в статті 1 Закону України «Про імміграцію», імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Статтею 3 Закону України «Про імміграцію» установлено, що правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Для отримання дозволу на імміграцію у порядку, встановленому статтею 9 України «Про імміграцію», подаються заяви про надання дозволу на імміграцію.

Дозвіл на імміграцію може бути скасовано з підстав, передбачених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», а саме, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка була до його надання визнана біженцем в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання.

Якщо особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили.

У разі скасування дозволу на імміграцію та вилучення посвідки на постійне проживання у зв`язку із засудженням до позбавлення волі за вироком суду особа повинна виїхати з України протягом місяця з дня відбуття покарання.

Якщо особа, стосовно якої прийнято рішення про відмову у наданні їй дозволу на імміграцію, за час розгляду її заяви втратила інші законні підстави для перебування в Україні, на неї поширюються положення частин другої - четвертої цієї статті.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про імміграцію», дії та бездіяльність посадових і службових осіб, які порушують порядок та строки розгляду заяв про надання дозволу на імміграцію, рішення, прийняті центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, можуть бути оскаржені у встановленому порядку до суду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983 затверджений Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі Порядок №1983 у редакції від 19.04.2022 року, яка діяла на момент прийняття оскаржених рішень).

Згідно з п. 21 Порядку №1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно з п. 22 Порядку №1983, для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Згідно з п. 23 Порядку №1983, ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію.

Копія рішення про скасування дозволу на імміграцію видається не пізніше як у тижневий строк з дня його прийняття особі, стосовно якої прийнято таке рішення, під розписку чи надсилається рекомендованим листом.

Згідно з п. 24 Порядку №1983, рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

VI. Оцінка суду

Предметом спору у зазначеній справі є правомірність прийняття відповідачем рішення про скасування позивачці дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 3 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію», тобто дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.

Вказане рішення прийняте за результатами розгляду подання Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 06.07.2023 № 51/1/3-4807 про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в України громадянці Республіки Вірменія ОСОБА_1 (а.с. 107).

Подання обґрунтоване тим, що Головним управлінням за результатами виконання визначених законодавством завдань у сфері забезпечення державної безпеки отримано інформацію стосовно громадянки Вірменії ОСОБА_1 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка за наявними даними причетна до організації та функціонування каналу нелегальної імміграції співвітчизників, вихідців з країн т.зв. «міграційного ризику» та їх подальшої легалізації за фіктивними підставами на території України. Наявні дані свідчать, що діяльність Алексанян Сусанни становить загрозу національній безпеці України в міграційній сфері, що в своєму розвитку може завдати шкоди інтересам держави, а також правам і законним інтересам громадян, у зв`язку із чим Головним управлінням планується прийняти рішення про заборону вказаній іноземці в`їзду на територію України.

Дослідивши зміст Висновку за результатами розгляду подання про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Республіки Вірменія Алексанян Сусанні (а.с. 100-104), затвердженого 21.08.2023 року начальником Головного управління ДМС України в Одеській області, суд вбачає, що відповідачем в основу прийнятого рішення про скасування позивачці дозволу на імміграцію покладено подання Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 06.07.2023 № 51/1/3-4807 без жодної додаткової перевірки інформації щодо вчинення або можливості вчинення саме позивачем конкретних протиправних дій на шкоду державній безпеці України.

Відповідач обмежився тим, що інформація, викладена у поданні складала достатні підстави для прийняття рішення про скасування позивачці дозволу на імміграцію в Україну.

У цьому контексті суд вважає необхідним врахувати, що у постанові від 13 лютого 2020 року у справі №823/1499/17 Верховний Суд, вирішуючи спір у подібних правовідносинах, дійшов висновку, що підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну за пунктом 3 частини першої статті 12 Закону № 2491-III є саме дії іммігранта, що становлять загрозу національній безпеці України чи громадському порядку в Україні. При цьому, Суд підкреслив, що зазначена норма не визначає такої умови для прийняття рішення про скасування відповідного дозволу, як доведення вини іммігранта у кримінальному чи адміністративному провадженні.

За змістом статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2229-XII «Про Службу безпеки України» (далі - Закон № 2229-XII у редакції на час виникнення спірних правовідносин), на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці. До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень проти миру і безпеки людства, тероризму та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 24 Закону № 2229-XII Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов`язана брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.

Отже, саме СБУ наділена компетенцією надавати оцінку наявності у діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенціальних) національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, а також повноваженнями щодо вжиття заходів превентивного характеру з метою протидії розвідувальній, розвідувально-підривній діяльності проти України, тим більше в умовах воєнного стану.

У той же час, Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2020 року у справі № 480/296/19 наголошував, що подання спеціально уповноважених органів про скасування особі дозволу на імміграцію не містить ознак управлінського рішення з регулюючим впливом на права чи законні інтереси інших суб`єктів права, у зв`язку з чим не може бути самостійним предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства, на відміну від рішення органу ДМС.

Тож обґрунтованість такого подання має перевірятися органом ДМС, як суб`єктом управлінської діяльності, який на підставі цього подання приймає рішення, що є предметом перевірки у адміністративному судочинстві.

У свою чергу, рішення ДМС як суб`єкта управлінської діяльності повинно відповідати критеріям, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, розуміння змісту вимог щодо дотримання яких має бути однаковим для усіх суб`єктів управлінської (адміністративної) діяльності, що регулюється іншими нормативними актами.

Зокрема, якщо йдеться про критерій обґрунтованості рішення ДМС, то таке рішення має прийматися з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття (вчинення дій). Дискреція дозволяє адміністративному органу прийняти найбільш зважене в конкретних умовах рішення, засноване на особистих (власних) оцінках обставин, а не на чіткому приписі норми права (не формально).

Для цього законодавець у пункті 23 Порядку № 1983 (у редакції на час прийняття спірного рішення) передбачив, що ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Тобто, Порядок № 1983 передбачає своєрідний алгоритм дій органів ДМС задля прийняття обґрунтованого рішення.

Хоч вказана норма Порядку № 1983 не містить імперативних приписів щодо запитування органом ДМС додаткової інформації чи запрошення іммігранта для надання ним пояснень. Втім, саме органи ДМС, володіючи дискрецією щодо прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинні визначати потребу в отриманні додаткової інформації, документів тощо чи у наданні іммігрантом пояснень, ураховуючи фактичні обставини, як-от наприклад: довготривале проживання особи в Україні, наявність стійких соціальних зв`язків, сім`ї, роботи, тобто встановлення особи іммігранта. Це дасть змогу визначити чи є необхідність у застосуванні до особи обмеження у вигляді скасування дозволу на імміграцію. Більше того, дослідження такої інформації буде свідчити, що при прийнятті відповідного рішення орган ДМС діяв розсудливо, сумлінно та обґрунтовано.

Отже, орган ДМС при прийнятті рішення повинен виходити із конкретних обставин, ураховувати особу іммігранта, його спосіб життя та поведінку, а також оцінити чи є достатньою наявна у нього інформація для прийняття відповідного рішення з огляду на те, які наслідки воно матиме для іммігранта.

Однак, з Висновку за результатами розгляду подання про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Республіки Вірменія ОСОБА_1 (а.с. 100-104), затвердженого 21.08.2023 року начальником Головного управління ДМС України в Одеській області, на підставі якого прийняте оскаржене рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 21.02.2023 №0381 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Вірменії Алексанян Сусанні, вбачається, що відповідач не перевіряв та не досліджував будь-які інші документи та докази, окрім подання Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 06.07.2023 № 51/1/3-4807.

Відповідач обмежився констатацією факту наявності цього подання, як достатньої підстави для прийняття спірного рішення.

При цьому суд погоджується з доводами представника позивача про те, що наведені у поданні відомості носять загальний характер без наведення конкретних фактів із підтвердженням їх відповідними доказами, які б давали можливість ГУ ДМС на підставі отриманої інформації дійти однозначних висновків щодо спірного питання.

Представник позивача обґрунтовано наполягав на тому, що досудове розслідування за фактами причетності ОСОБА_6 до каналу нелегальної міграції не здійснюється, докази підтвердження висновків управління СБУ про причетність ОСОБА_6 до каналу нелегальної міграції, відсутні.

У Висновку додатково було зазначено, що Головним управлінням ДМС в Одеській області встановлено, що громадянка Республіки Вірменія ОСОБА_1 отримала дозвіл на імміграцію в Україну 29.12.2020 № НОМЕР_3 на підставі пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію», як дружина іммігранта (чоловік - громадянин Вірменії ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 . видане 09.10.2020 Чорноморським міським відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Шлюб з громадянином Вірменії ОСОБА_8 розірвано - актовий запис про розірвання шлюбу №156 від 27.07.2021, складений Суворовським відділом ДРАЦС у місті Одесі.

Надаючи оцінку цим твердженням в контексті того, чи є вказані обставини підставою для скасування дозволу на імміграцію, суд зазначає, що факт розірвання шлюбу, на підставі якого позивачка набула право на імміграцію, не може слугувати підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до пункту 3 частини першої статті 12 Закону № 2491-III.

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що відповідачем не встановлено обставин, які відповідно до пункту 3 частини першої статті 12 Закону № 2491-III є підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну, зокрема: чи вчинялися позивачем дії, які загрожують національній безпеці України, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що тут проживають, і якщо вчинялися то які саме.

Натомість лише у разі встановлення визначених пунктом 3 частини першої статті 12 Закону № 2491-III підстав для скасування дозволу на імміграцію, можливо оцінити співмірність та пропорційність між застосованими до позивача заходами і його правами та інтересами, зокрема правом на повагу до сімейного життя.

Таким чином суд констатує, що відповідач при прийнятті спірного рішення не використав надані йому повноваження з метою ухвалення рішення, яке б відповідало критеріям, наведеним у частині другій статті 2 КАС України.

З огляду на вищевикладене, суд висновує, що у вимірі фактичних обставин, відповідачем не доведено, що скасування позивачці дозволу на імміграцію в Україну є необхідним та пропорційним законній меті. За фактичних обставин справі цей захід є «невиправдано суворим».

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 21.08.2023 року №0381 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Вірменії ОСОБА_1 .

Що стосується позовних вимог в частині оскарження рішення про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 громадянці Вірменії ОСОБА_1 .

Відповідно до пп. 1 п. 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 321, посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України Про імміграцію.

Згідно п. 65 Порядку №321, рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Згідно п. 78 Порядку №321, рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки, про її скасування може бути оскаржено іноземцем або особою без громадянства в адміністративному порядку або до суду в установленому порядку.

Отже, позовні вимоги в частині оскарження рішення про скасування посвідки на постійне проживання громадянці Вірменії ОСОБА_1 є похідними від позовних вимог щодо оскарження рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, а відтак, враховуючи визнання протиправним та скасування судом рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 21.08.2023 року №0381 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Вірменії ОСОБА_1 , рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 21.08.2023 №8007 про скасування посвідки на постійне проживання громадянці ОСОБА_5 Сусанні також підлягає скасуванню, як протиправне.

VII. Висновок суду.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності оскаржуваної відмови, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

VIIІ. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ст.139 КАС України, суд присуджує позивачу здійснені ним документально підтверджені судові витрати (судовий збір 1073, 60 грн.) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65045, ) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області (01010, м. Київ, Аскольдів провулок, 3А, ) про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 21.08.2023 року №0381 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Вірменії Алексанян Сусанні.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 21.08.2023 року №8007 про скасування посвідки на постійне проживання (№ НОМЕР_1 ), яка була видана громадянці ОСОБА_5 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65045, ) на користь Алексанян Сусанни (вул. Красна, буд. 11 , м. Одеса, Одеська область, РНОКПП: НОМЕР_5 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073, 60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна