Справа № 420/16712/23
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/16712/23

Перша інстанція: суддя Скупінська О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЮНІОН ГРУП» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

07 липня 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЮНІОН ГРУП» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просило визнати протиправними та скасувати:

1) рішення про коригування митної вартості № UA500500/2023/000130/2 від 13.02.2023 року, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2023/000278 від 13.02.2023 року;

2) рішення про коригування митної вартості № UA500500/2023/000131/2 від 14.02.2023 року, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2023/000279 від 14.02.2023 року;

3) рішення про коригування митної вартості № UA500500/2023/000136/2 від 14.02.2023 року, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2023/000284 від 14.02.2023 року;

4) рішення про коригування митної вартості № UA500500/2023/000126/2 від 12.02.2023 року, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2023/000272 від 12.02.2023 року;

5) рішення про коригування митної вартості № UA500500/2023/000139/2 від 15.02.2023 року, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2023/000294 від 15.02.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЮНІОН ГРУП» надало всі необхідні документи, які давали змогу митному органу визначити митну вартість товару. Подані декларантом документи для митного оформлення товару за ціною контракту відповідають вимогам ст.53 Митного кодексу України, є належними, допустимими та підтверджують числове значення митної вартості товару, не мають розбіжностей. Прийняті рішення про коригування митної вартості протиправні та ґрунтуються не на законі, а на безпідставних висновках та власних переконаннях контролюючого органу.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів встановлено, що заявлену декларантом митну вартість товару не може бути визнано у зв`язку з тим, що в документах, які надані декларантом, наявні розбіжності, відсутні всі відомості щодо ціни та вони не містять усіх необхідних відомостей стосовно складових митної вартості. У зв`язку з вищевикладеним Одеською митницею обґрунтовано прийняті рішення про коригування митної вартості товарів, імпортованих позивачем.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду 03 листопада 2023 року адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЮНІОН ГРУП» задоволено у повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити повністю. Апелянт вказує, що судом першої інстанції не надана належна оцінка доводам відповідача, що подані декларантом документи не містили належних, об`єктивних, та достовірних відомостей про числові складові заявленої митної вартості, тому підтвердити заявлену митну вартість неможливо відповідно до частини 2 статті 58 Митного кодексу України.

Судом першої інстанції також не враховано, що на виконання вимог статті 54 Митного кодексу України під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів та перевірки документів встановлено, що в поданих документах містились розбіжності, а також декларантом не надано витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів.

Додатково апелянт вказує, що надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1) у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, як складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

2) відповідно до умов зовнішньоекономічного договору (контракту) вартість кожної партії товару визначається у специфікації, що складається на кожну партію окремо і є невід`ємною частиною контракту, проте специфікацію не було надано до митного оформлення;

3) відповідно до умов зовнішньоекономічного договору (контракту) продавець зобов`язується надати покупцю оригінал коносаменту, але його не було надано до митного оформлення;

4) у специфікації передбачено, що оплата може здійснюватися, як і на умовах передоплати, так і на умовах відстрочення платежу. Оплата може проводитися частинами. При цьому в комерційному інвойсі відсутні будь-які відомості щодо оплати;

5) відповідно до умов контракту поставка товарів має виконуватись на умовах CFR, Одеса, Чорноморськ, Южний, але в інвойсі вказано CPT KIYV.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до ч.3 п.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Одеської митниці задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

06 липня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ЮНІОН ГРУП» (покупець) та компанією «YIWU JIAYU IMPORT AND EXPORT CO. LIMITED» (Китай) (продавець) укладено зовнішньоекономічний договір (контракт) №0607/1 поставки товару, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором продавець зобов`язується продати (передати у власність) покупцеві, а покупець зобов`язується купити (прийняти та оплатити) товари, кількість, асортимент і технічні умови яких зазначені у інвойсах, що складають невід`ємну частину цього договору. Умови цього договору викладені Сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермс» (2010) (т.1 а.с. 29-36).

До вказаного зовнішньоекономічного договору поставки товару №0607/1 від 06 липня 2019 року сторонами договору укладені додаткові угоди, зокрема №1 від 06.07.2019 року, №4 від 10.08.2020 року, №6 від 16.08.2021 року, №7 від 26.01.2021 року, №11 від 21.02.2023 року (т.1 а.с. 15-28).

На виконання умов зазначеного контракту підприємство-нерезидент відправник «YIWU JIAYU IMPORT AND EXPORT CO. LIMITED» поставило позивачу партії товару: іграшки на колесах, самокати, іграшки в асортименті.

З метою митного оформлення імпортованого товару, декларант позивача подав до Одеської митниці наступні митні декларації (МД): 12.02.2023 року - №23UA05U5, №23UA78U4, 13.02.2023 року - №23UA09U6, №23UA72U7, 15.02.2023 року - №23UA37U3.

Митна вартість товару визначена декларантом самостійно за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Для здійснення митного оформлення та підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом до кожної митної декларації надані наступні документи: пакувальний лист; рахунок-фактура (інвойс); автотранспортна накладна; декларація про походження товару; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 06.07.2019 року; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №4 від 10.08.2020 року; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №6 від 16.08.2021 року; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №7 від 26.01.2022 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №0607/1 від 06.07.2019 року; довіреність.

Крім того, при поданні митних декларацій №23UA05U5 та №23UA37U3 позивачем додатково надано до документів прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.

За результатами перевірки наведених вище митних декларацій та поданих до них документів, по кожній окремій декларації сформоване повідомлення, в якому вказано на те, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, та запропоновано надати додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини; експортну декларацію країни відправлення з перекладом на українську мову.

У кожному випадку декларантом надано лист з поясненнями та повідомленням, що інші документи надаватися не будуть (т.1 а.с. 48, 65, 81, 98,115).

Відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості № UA500500/2023/000130/2 від 13.02.2023 року, № UA500500/2023/000131/2 від 14.02.2023 року, № UA500500/2023/000136/2 від 14.02.2023 року, № UA500500/2023/000126/2 від 12.02.2023 року, № UA500500/2023/000139/2 від 15.02.2023 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2023/000278 від 13.02.2023 року, № UA500500/2023/000279 від 14.02.2023 року, № UA500500/2023/000284 від 14.02.2023 року, № UA500500/2023/000272 від 12.02.2023 року, № UA500500/2023/000294 від 15.02.2023 року.

За результатом проведеної консультації мiж митним органом та декларантом у відношенні товарів по МД № 23UA78U4 від 12.02.2023 року застосовано метод за ціною угоди щодо ідентичних товарів (метод 2а).

По МД № 23UA09U6 від 13.02.2023 року, № 23UA72U7 від 13.02.2023 року, № 23UA05U5 від 12.02.2023 року, № 23UA37U3 від 15.02.2023 року застосовано резервний метод.

Не погоджуючись з правомірністю спірних рішень, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано до Одеської митниці відповідні документи, які підтверджують митну вартість товарів за митними деклараціями, у відповідності до положень ч.2 ст.53 Митного кодексу України та які не містять розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. При цьому, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товарів, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Доводи відповідача про те, що підставою для коригування митної вартості товару слугувало спрацювання системи управління ризиками не заслуговують на увагу, з огляду на те, що спрацювання системи є лише рекомендацією посадовій особі митного органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини щодо організації та здійснення митної справи в Україні, економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України врегульовані положеннями Митного кодексу України (далі МК України).

Згідно ч.1 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення..

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч.2 ст.53 МК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений положеннями даної статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 МК України).

Як встановлено ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

З наведеного вбачається, що митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару. Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

При цьому, в розумінні наведених статей МК України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у ч.2 ст.53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як вбачається зі змісту оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів, підставами для їх прийняття відповідач зазначив наявність у поданих до митного оформлення документах розбіжностей та не подання позивачем всіх документів, а саме:

- відсутність у наданих документах відомостей щодо вартості упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням;

- відповідно до умов зовнішньоекономічного договору (контракту) вартість кожної партії товару визначається у специфікації, що складається на кожну партію окремо і є невід`ємною частиною контракту, проте специфікацію не було надано до митного оформлення;

- відповідно до умов зовнішньоекономічного договору (контракту) продавець зобов`язується надати покупцю оригінал коносаменту, але його не було надано до митного оформлення;

- у специфікації передбачено, що оплата може здійснюватися, як і на умовах передоплати так і на умовах відстрочення платежу. При цьому в комерційному інвойсі відсутні будь-які відомості щодо оплати;

- відповідно до умов контракту поставка товарів має виконуватись на умовах CFR, Одеса, Чорноморськ, Южний, але в інвойсі вказано CPT KIYV;

- ненадання декларантом виписки з бухгалтерської документації, каталогів, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару, висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини, експортної декларації країни відправлення з перекладом на українську мову.

Щодо вартості пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 5.1 та 5.6 додаткової угоди №4 до договору поставки товару №0607/1 від 0.08.2020 року продавець вживає всіх заходів для надійної і належної упаковки товару, що захищає його від пошкоджень при завантаженні-розвантаженні, транспортуванні та зберіганні. Сторони погодили, що товар поставляється покупцю у безповоротній упаковці (т.1 а.с.22).

Також, з митних декларацій вбачається, що в них в графі 37 вказано процедуру постачання «ZZ00».

Відповідно до Класифікатора особливостей переміщення товарів через митний кордон України, у разі поставки товару у зворотній тарі у графі МД « 37. Процедура» митної декларації має бути зазначено «ZZ32», в той час як у вказаній графі митних декларацій поданої Декларантом зазначено «ZZ00» (тара не зворотна та вартість входить у ціну товару), що свідчить про відсутність особливостей переміщення товару, визначених цим Класифікатором.

Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що вартість пакування була включена в ціну товару та не мала окремо підтверджуватись під час митного оформлення товару.

Також судом досліджено додаткову угоду №4, зокрема п. 2.1, який передбачає, що кількість і асортимент товару, що поставляється за цим контрактом, вказується в інвойсах (специфікаціях) на кожну окрему поставку, які є невід`ємною частиною цього контракту.

Тобто сторони договірних відносин узгодили між собою відповідність інвойсу та специфікації та встановили взаємозамінність цих документів.

В той же час, відповідачем не заперечується, що позивачем до кожної митної декларації подано відповідний інвойс, що виключає правомірність вимоги надання специфікації.

Стосовно посилань відповідача на відсутність у поданих документах коносаменту, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням статті 137 Кодексу торговельного мореплавства, після приймання вантажу до перевезення перевізник вантажу, капітан або агент перевізника зобов`язані видати відправнику коносамент, який є доказом прийому перевізником вантажу, зазначеного в коносаменті. Перевізник може видати інший, ніж коносамент, документ на підтвердження отримання вантажу для перевезення. Такий документ є першорядним доказом укладання договору морського перевезення і приймання перевізником вантажу, як його описано в цьому документі.

Як встановлено з оскаржуваних рішень про коригування митної вартості, відповідачем не ставиться під сумнів заявлений спосіб доставки та вартість транспортування товару, як складова загальної митної вартості. Вимога надати коносамент ґрунтується виключно на умовах контракту, за якими сторони узгодили необхідність надання продавцем коносаменту.

Однак, митний орган не наділений повноваженнями контролю за виконанням сторонами всіх умов договору, оскільки перевірці підлягає заявлена митна вартість товару. В контексті наведеного, відповідач не зазначив жодних підстав необхідності отримання ним коносаменту та не вказав який вплив на формування митної вартості має документ, що фактично підтверджує транспортування товару.

Отже, відсутність коносаменту у наданих до митного оформлення документах не впливає на заявлену митну вартість товару, тому його витребування у позивача було протиправним та носило надмірний характер.

Одеська митниця, як на підставу коригування митної вартості, вказала на відсутність у інвойсах форми оплати за товар, при тому що умови договору передбачали можливість як передоплати за товар, так і післяплати.

В аспекті наведених доводів відповідача, колегія суддів зауважує, що форма оплати за товар не має впливу на його вартість, оскільки встановлює часовий проміжок, коли покупець має перерахувати кошти на користь продавця товару. При цьому, вартість кожної партії товару визначається в інвойсі та не змінюється від обраної сторонами форми оплати.

Стосовно посилань митного органу на відмінність умов поставки, які зазначені у договорі, та фактичних умов поставки, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п.3.4 контракту від 06.07.2019 року № 0607/1 поставка товарів виконується на умовах CFR, Одеса, Чорноморськ, Южний. В інвойсі J25422-287 дійсно вказано CPT KIYV.

Проте відповідач залишив поза увагою, що додатковою угодою №4 до контракту від 06.07.2019 № 0607/1 внесені значні зміни, у тому числі щодо умов поставки. Зокрема, п.3.1 визначає, що поставка товару продавцем покупцеві повинна здійснюватися під час морського перевезення на умовах, визначених для кожної поставки специфікації та/або інвойсі, відповідно до «Інкотермс-2010» (т.1 а.с.18).

З наданих до митного оформлення інвойсів вбачаються умови поставки CPT KIYV (т.1 а.с.42, 59, 75, 92, 109). Таким чином, поставка товару на умовах CPT KIYV відповідає вимогам договірних відносин.

Твердження відповідача про необхідність надання декларантом виписки з бухгалтерської документації, каталогів, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару, висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, митної декларації країни відправлення з перекладом на українську мову є необґрунтованою та надмірною вимогою, оскільки за змістом картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення вбачається надання митному органу усіх необхідних документів, які в своїй сукупності підтверджують заявлену митну вартість.

Згідно сталої практики Верховного Суду формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Згідно сталої практики Верховного Суду формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

З оскаржуваних рішень вбачається, що в якості джерела інформації стосовно визначення митної вартості аналогічних товарів обрано МД від 12.01.2023 року № UA100330/2023/000113, МД від 09.02.2023 року № UA100330/2023/132786, МД від 27.01.2023 року № UA500500/2023/002758, МД від 31.01.2023 року № UA100330/2023/131957, однак відповідачем не надано суду для дослідження вищезазначені митні декларації, в зв`язку з чим неможливо порівняти умови поставки товару, код та країну походження товару тощо.

Судова колегія зазначає, що наявність у базі даних митного органу інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), що само по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів.

За таких обставин, під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар.

Вищевказане свідчить, що правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані представником позивача для митного оформлення товару. При цьому досліджені судом документи, які містяться в матеріалах справи, є належними та в повній мірі відповідають вимогам Митного кодексу України до документів, які підтверджують митну вартість товарів, однак останні не спростовані митним органом, а тому відповідачем безпідставно застосовано інший метод визначення митної вартості у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 04 вересня 2023 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 320, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко