Справа № 420/35089/23
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи у Другій міській клінічній лікарні м. Одеси на посаді завідувача анестезіологічним-реанімаційними відділенням з 01.01.2004 по 31.05.2007 роки, у Комунальній установі «Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова» м. Одеси на посаді завідувача анестезіологічного відділення з 01.06.2007 по 25.10.2013 роки, у Комунальній установі «Пологовий будинок № 7» на посаді завідувача, лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.11.2013 по 30.09.2019 роки, у Комунальному некомерційному підприємстві «Пологовий будинок № 7» Одеської міської ради на посадах завідувача, лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.10.2019 по 16.02.2020 роки та лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 17.02.2020 по 28.02.2023 роки;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі:

- з дати призначення пенсії з 06.09.2016 року - періоди роботи у Другій міській клінічній лікарні м. Одеси на посаді завідувача анестезіологічним реанімаційним відділенням з 01.01.2004 по 31.05.2007 роки, у Комунальній установі «Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова» м. Одеси на посаді завідувача анестезіологічного відділення з 01.06.2007 по 25.10.2013 роки, у Комунальній установі «Пологовий будинок № 7» на посаді завідувача, лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.11.2013 по 31.10.2016 року;

- з дати перерахунку пенсії з 01.04.2019 року період роботи у Комунальній установі «Пологовий будинок № 7» на посаді завідувача, лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.11.2016 по 28.02.2019 роки;

- з дати перерахунку пенсії з 01.04.2021 року - періоди роботи у Комунальній установі «Пологовий будинок № 7» на посаді завідувача, лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.03.2019 по 30.09.2019 роки; у Комунальному некомерційному підприємстві «Пологовий будинок № 7» Одеської міської ради на посадах завідувача, лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.10.2019 по 16.02.2020 роки та лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 17.02.2020 по 28.02.2021 роки;

- з дати перерахунку пенсії з 01.04.2023 року період роботи у Комунальному некомерційному підприємстві «Пологовий будинок № 7» Одеської міської ради на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.03.2021 по 28.02.2023 роки;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 , перерахунок розміру пенсії та одноразової грошової допомоги у вигляді 10 пенсій та здійснити їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що згідно листа-відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Оденській області № 40274-36714/С-02/8-1500/23 від 05.12.2023 року відповідач відмови у зарахуванні позивачу страхового стажу у подвійному розмірі після 01.01.2004 року періодів роботи на посаді лікаря-анестезіолога в різних лікувальних закладах охорони здоров`я, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону №1058-IV.

На думку позивача вказана відмова є протиправною та порушує його конституційне право на пенсію, оскільки статтею 62 Закону № 1788-XII, статтею 48 Кодексу законів про працю України, пункту 1 розділу «Загальні положення» Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі постанова КМУ № 637), та пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (далі Інструкція № 58), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно записів трудової книжки позивача НОМЕР_1 з 01.01.2004 по 31.05.2007 роки він працював у Другій міській клінічній лікарні м. Одеси (до перейменування) на посаді завідувача анестезіологічним реанімаційними відділенням. З 01.06.2007 по 25.10.2013 роки працював у Комунальній установі «Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова» м. Одеси на посаді завідувача анестезіологічного відділення. З 01.11.2013 по 30.09.2019 роки працював у Комунальній установі «Пологовий будинок № 7» (до перейменування) на посаді завідувача, лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення. З 01.10.2019 по 16.02.2020 роки працював у Комунальному некомерційному підприємстві «Пологовий будинок № 7» Одеської міської ради на посаді завідувача, лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення. З 17.02.2020 року по теперішній час працюю в Комунальному некомерційному підприємстві «Пологовий будинок № 7» Одеської міської ради на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення.

Всі зазначені вище періоди роботи позивача з 01.01.2004 по 31.05.2007, з 01.06.2007 по 25.10.2013, з 01.11.2013 по 30.09.2019, з 01.10.2019 по 16.02.2020 та з 17.02.2020 по 28.02.2023 роки (по останню облікову дату) є спірними, оскільки відповідач протиправно не зарахував їх до страхового стажу позивача в подвійному розмірі, оскільки на думку позивача вказані періоди у відповідності до приписів статті 60 Закону № 1788- XII, підлягають зарахуванню до страхового стажу в подвійному розмірі. Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачає обмежень щодо застосування статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» під час обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», - є чинною на теперішній час.

Щодо позовних вимог зобов`язального характеру позивач зазначає, що при призначенні пенсії за віком йому було нараховано та виплачено грошову допомогу з урахуванням розміру пенсії станом на день її призначення. Однак, на думку позивача, з урахуванням подвійного обчислення, розмір пенсії позивача зміниться, та відповідно підлягає перерахунку одноразова грошова допомога. Відповідно до частини 1 статті 25 Закону № 1058-IV коефіцієнт страхового стажу, що на думку позивача повинен був застосований відповідачем для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс = (См х Вс): (100% х 12). Тобто, в разі обчислення спірних періодів роботи позивача в подвійному розмірі після перерахунку, розмір його пенсії збільшиться і, як наслідок повинен збільшитись розмір належної до виплати одноразової грошової допомоги.

Отже, позивач вважає, що відповідачем фактично було одночасно порушено його право як на призначення пенсії з урахуванням стажу роботи в подвійному розмірі після 01.01.2004 року, так і на перерахунок одноразової грошової допомоги, розмір якої визначається виходячи з місячного розміру пенсії.

З урахуванням викладеного позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 20.12.2023 року визнано причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним адміністративним позовом. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив в якому останній не погоджується з вимогами адміністративного позову, вважає їх не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. В обґрунтування своєї позиції представник відповідача вказує, що з 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058 (надалі - Закон № 1058), який регламентує правовідносини, пов`язані з призначенням пенсії за віком, у зв`язку з втратою годувальника та по інвалідності. Саме у відповідності до цього Закону Позивачу призначено пенсію. Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, у період з 01.01.2004 страховий стаж обчислюється відповідно до Закону № 1058, за період до 01.01.2004 - на підставі законодавства, що діяло раніше.

До набрання чинності Законом № 1058 пенсійне забезпечення регулювалось Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788 (надалі - Закон № 1788). Відповідно до ст. 60 Закону № 1788 робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

На підставі ст. 60 Закону № 1788 період роботи Позивача на посаді завідуючого анестезіологічного-реанімаційного відділення 2-ї Міської клінічної лікарні м. Одеси з 05.08.1991 по 31.12.2003 зарахований в подвійному розмірі. При цьому, враховуючи те, що з 01.01.2004 набрав чинності Закон № 1058, яким не передбачаються пільги у вигляді зарахування стажу в подвійному розмірі для посад, на яких працював Позивач, з 01.01.2004 відсутні законні підстави для обчислення стажу Позивача в подвійному розмірі.

Таким чином на думку відповідача, управління діяло в межах повноважень визначених законодавством, а тому правові підстави вважати, що відповідачем вчинено будь-яку протиправну дію відсутні

05.01.2024 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив в якої останній наголошує, що твердження представника відповідача стосовно того, що з 01.01.2004 Закон № 1058 є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду» у зв`язку з чим ст. 60 Закону України №1788 в даному випадку не може бути застосована є необґрунтованими, оскільки на думку позивача, ст. 60 Закону України є діючою та підстав її не врахування під час обчислення позивачу пенсії у відповідача немає.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, з 06.09.2016 року ОСОБА_1 є отримувачем пенсії за віком та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області. Пенсію обчислено виходячи із страхового стажу 55 років 5 місяців.

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 (судом досліджується саме спірний період, з 01.01.2004 року, запис №12 - з 05.08.1991 року позивача прийнято на посаду завідуючого анестезіологічним реанімаційними відділенням у Другій міській клінічній лікарні м. Одеси (Ар.142 від 05.08.1991 року).

Згідно запису №13 на підставі рішення Одеської міської ради №865-V від 26.01.2007 року «Про реорганізацію комунальної установи «Міська клінічна лікарня №2» 31.05.2007 року ОСОБА_1 було переведено в комунальну установу «Міська клінічна лікарня №9 ім. проф.. ОСОБА_2 » згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (реорганізація).

Запис №14 01.06.2007 року позивача прийнято на посаду завідуючого анестезіологічного відділення з комунальної установи «Міська клінічна лікарня №2».

Запис №15, 25.10.2013 року звільнений з роботи згідно ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням).

Запис №16, 01.11.2013 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду завідуючого, лікаря анестезіолога відділення анестезіології а комунальній установі «Пологовий будинок №7».

Запис №17, 30.09.2019 року звільнений за переведенням згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України до КНП «Пологовий будинок №7» ОМР та згідно з записом №18, 01.10.2019 року прийнятий за переведенням згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України на посаду завідувача, лікаря анестезіолога відділення анестезіології.

Згідно з записом №19, 17.02.2020 року позивача переведено на посаду лікаря анестезіолога відділення анестезіології де останній працює до цього часу.

Також робота позивача у спірній період підтверджується належним чином засвідченими копіями особової картки форми П-2 МКЛ № 2 № 5247, витягами з наказів по МКЛ № 2 від 05.08.1991 року № 142, від 30.05.2007 року № 34-л, від 01.06.2007 року № 35-л, від 24.10.2013 року № 71-к, витягами зі штатного розпису МКЛ № 2 від 25.10.2005 року, від 10.04.2006 року, від 03.05.2007 року, витягу зі штатного розпису МКЛ № 9 від 01.10.2013 року, тарифікаційного списку працівників МКЛ № 2 від 01.07.2005 року, довідкою від 04.12.2023 року № 91, листом-відповіддю на адвокатський запит від 04.12.2023 року № 1156, копіями наказів по КУ «ПБ № 7»від 01.11.2013 року № 439-к, від 01.10.2019 року № 1-к, від 12.02.2020 року № 75-к, копіями особових карток НОМЕР_2 » від 01.11.2013 року та від 01.10.2019 року, копіями штатних розписів КНП «ПБ № 7» ОМР на 01.10.2019 року, на 01.01.2020 року та на 03.07.2023 року.

Згідно довідки від 04.12.2023 року № 91 на підставі рішення Одеської міської ради від 26.01.2007 року № 865-V та наказу Управління охорони здоров`я Одеської міської ради від 16.02.2007 року № 77 та від 04.05.2007 року № 209 Міська клінічна лікарня № 2 з 01.06.2007 року реорганізована шляхом приєднання до Комунальної установи «Міська клінічна лікарня № 9 ім. проф. О.І. Мінакова».

На підставі наказу МОЗ від 05.12.2014 року № 941, наказу ОНМедУ від 08.12.2014 року № 572 та наказу ОНМедУ від 15 грудня 2014 року № 585-о Комунальна установа «Міська клінічна лікарня № 9 ім. проф. О.І. Мінакова» з 15 грудня 2014 року реорганізована шляхом приєднання до державного закладу «Одеський Національний медичний університет» в Багатопрофільний медичний центр Одеського національного медичного університету (ОНМедУ).

Згідно листа-відповіді на адвокатський запит від 04.12.2023 року № 1156 Пологовий будинок № 7 було створено за рішенням виконавчого комітету Київської районної ради депутатів трудящих від 20.01.1967 року № 46.

З 18.11.2003 року рішенням Одеської міської ради № 1872-XXIV від 18.11.2003 року «Пологовий будинок № 7» реорганізовано в КУ «Пологовий будинок № 7».

З 01.11.2018 року рішенням Одеської міської ради № 3893-VІІ від 31.10.2018 року КУ «Пологовий будинок № 7» перетворено у КНП «Пологовий будинок № 7» Одеської міської ради.

З матеріалів справи вбачається, що 20.11.2023 року позивач звернувся з заявою до начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в якій зазначив, що зареєструвавшись в особистому кабінеті на веб-порталі йому стало відомо, що періоди роботи позивача на посадах лікаря анестезіолога-реаніматолога з 01.01.2004 року по теперішній час пенсійним фондом не зараховані до його страхового стажу в подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». У зв`язку з чим, у вказаній заяві останній просив пенсійний орган зарахувати до його стажу періоди роботи на посадах лікаря анестезіолога-реаніматолога з 01.01.2004 по теперішній час в подвійному розмірі; надати роз`яснення щодо доцільності розрахунку його заробітної плати при перерахунках пенсії у 2019, 2021 та 2023 роках.; надати копії довідок про періоди роботи в лікарняних закладах та про заробітну плату, які наявні в його пенсійній справі; надати копії розрахунку стажу на дату призначення пенсії, розпорядження про призначення пенсії та протоколу останнього перерахунку пенсії.

Листом від 05.12.2023 року за №40274-36714/С-02/8-1500/23 Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області повідомило ОСОБА_1 , що за заявою від 23.11.2016 року з 06.09.2016 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсію обчислено при страховому стажі 55 років 5 місяців (враховано по 31.10.2016 рік), середньомісячної заробітної плати 6059, 49 грн.(коефіцієнт заробітної плати 1, 88327), визначений за період з 01.07.2000 року по 31.10.2016 рік згідно даних персоніфікованого обліку. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи на посаді завідуючого анестезіологічного-реанімаційного відділення 2-ї Міської клінічної лікарні м. Одеси з 05.08.1991 року по 31.12.2003 рік зарахований в подвійному розмірі.

Проводити обчислення страхового стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 року немає правових підстав, оскільки це не передбачено ст. 24 Закону. Відповідно до ч.4 ст. 42 Закону, якщо зареєстрована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахування не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія. За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії

Орган пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку. На зазначених підставах пенсію ОСОБА_1 автоматично перераховано з 01.04.2019 року при страховому стажі 57 років 9 місяців (враховано по 28.02.2019 рік0), середньомісячний заробітної платі 8 294, 58 грн. (коефіцієнт заробітної плати 1, 88327), визначеній за періоди за період з 01.07.2000 по 31.10.2016 рік згідно даних персоніфікованого обліку. Проводити перерахунок пенсії по заробітній платі недоцільно, оскільки розмір пенсії зменшується. 01.04.2021 року пенсію автоматично перераховано при страховому стажі 59 років 9 місяців (враховано по 28.02.2021 рік), середньомісячній заробітній платі 10 219, 75 грн. (коефіцієнт заробітної плати 1, 88327), визначеній за періоди за період з 01.07.2000 по 31.10.2016 рік згідно даних персоніфікованого обліку. Проводити перерахунок пенсії по заробітній платі недоцільно, оскільки розмір пенсії зменшується. 01.04.2023 року пенсію автоматично перераховано при страховому стажі 61 років 9 місяців (враховано по 28.02.2023 рік), середньомісячній заробітній платі 13 945, 67 грн. (коефіцієнт заробітної плати 1, 88327), визначеній за періоди за період з 01.07.2000 по 31.10.2016 рік згідно даних персоніфікованого обліку. Проводити перерахунок пенсії по заробітній платі недоцільно, оскільки розмір пенсії зменшується (1, 86180). Пенсія обчислена відповідно до вимог чинного законодавства.

Окреме рішення про відмову у зарахуванні в подвійному розмірі стажу роботи ОСОБА_1 з 01.01.2004 по 31.05.2007 року, з 01.06.2007 року по 25.10.2013 рік, з 01.11.2013 року по 30.09.2019 рік, з 01.10.2019 року по 16.02.2020 рік та з 17.02.2020 року по 31.09.2023 рік не приймалося.

Позивач вважає протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови в зарахуванні до його страхового стажу в подвійному розмірі спірних періодів роботи з 01.01.2004 по 31.05.2007, з 01.06.2007 по 25.10.2013, з 01.11.2013 по 30.09.2019, з 01.10.2019 по 16.02.2020 та з 17.02.2020 по 31.09.2023 роки (по останню дату облікового періоду), а також щодо несвоєчасного та не в повному обсязі нарахування йому одноразової грошової допомоги у вигляді 10 місячних пенсій, що слугувало підставою для звернення ОСОБА_1 з цим адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до статті 24 Закон №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Факт роботи позивача у спірний період підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_1 з якої вбачається, що з 01.01.2004 по 31.05.2007 роки позивач працював у Другій міській клінічній лікарні м. Одеси (до перейменування) на посаді завідувача анестезіологічним реанімаційними відділенням. З 01.06.2007 по 25.10.2013 роки ОСОБА_1 працював у Комунальній установі «Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова» м. Одеси (до перейменування) на посаді завідувача анестезіологічного відділення. З 01.11.2013 по 30.09.2019 роки - працював у Комунальній установі «Пологовий будинок № 7» (до перейменування) на посаді завідувача, лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення. З 01.10.2019 по 16.02.2020 роки - працював у Комунальному некомерційному підприємстві «Пологовий будинок № 7» Одеської міської ради на посаді завідувача, лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення. З 17.02.2020 року по теперішній час позивач працює в Комунальному некомерційному підприємстві «Пологовий будинок № 7» Одеської міської ради на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення.

При цьому суд звертає увагу, що у відповідача відсутні зауваження щодо неправильності, неточності записів про періоди роботи позивача на відповідних посадах, відповідач вважає, що в період з 01.01.2004 року відсутні підстави для зарахування роботи позивача до стажу у подвійному розмірі у зв`язку з тим, що саме з 01.01.2004 року вступив в законну силу Закону України №1058-ІV, яким в свою чергу не передбачено таке зарахування, при цьому на думку відповідача вказаний закон є основним законом відповідно до якого страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду. Тобто на думку представника відповідача ст. 60 Закону №1788-ХІІ з 01.01.2004 на спірні правовідносини не розповсюджується, та не може бути застосована для обрахунку стажу роботи позивача.

Суд не погоджується з такими твердженнями представника відповідача з огляду на наступне.

1 січня 2004 року набрав чинності Закон №1058-IV. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Так, відповідно до статті 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України №303 від 8 жовтня 1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Згідно роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28 травня 2002 року №10.02.11/450 та від 21 червня 2002 року №02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Слід відмітити, що у відповідності до спеціального листа Міністерства охорони здоров`я України на адресу Пенсійного фонду України від 08.12.2006 року № 10.01.09/2209 щодо віднесення окремих структурних підрозділів охорони здоров`я до відділень реанімації, робота в яких відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, вказано що у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували такі відділення: відділення (групи) анестезіології реанімації створювалися в лікарнях, які мали до 80% ліжок хірургічного профілю. В закладках, де кількість хірургічних ліжок менша і таке відділення не може бути створено за встановленими нормативами (пологові будинки з числом ліжок хірургічного профілю 75 і т.д.), організовувалися палати для реанімації і інтенсивної терапії з введенням п о с а д л і к а р і в а н е с т е з і о л о г і в реаніматологів та медичних сестер анестезіологів (наказ МОЗ СРСР від 19.08.1969 року № 605 «Про поліпшення анестезіолого реанімаційної служби в державі») та відділення реанімації і інтенсивної терапії.

Абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV передбачає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

Крім того, редакція статті 60 Закону № 1788-XII є чинною на теперішній час. Стаття 24 Закону № 1058-IV не скасовує статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє дію її приписів.

З аналізу вищезазначеного, суд дійшов висновку, що передбачене статтею 60 Закону № 1788-XII право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною судом касаційної інстанції у постановах від 11.12.2018 у справі № 310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23.01.2019 у справі № 485/103/17, від 04.12.2019 у справі № 689/872/17, від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, відповідач при обчислені стажу роботи ОСОБА_1 протиправно не враховано у подвійному розмірі період з 01.01.2004 по 31.05.2007 року, з 01.06.2007 року по 25.10.2013 рік, з 01.11.2013 року по 30.09.2019 рік, з 01.10.2019 року по 16.02.2020 рік та з 17.02.2020 року по 31.09.2023 рік, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні в подвійному розмірі періодів роботи у Другій міській клінічній лікарні м. Одеси на посаді завідувача анестезіологічним-реанімаційними відділенням з 01.01.2004 по 31.05.2007 роки, у Комунальній установі «Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова» м. Одеси на посаді завідувача анестезіологічного відділення з 01.06.2007 по 25.10.2013 роки, у Комунальній установі «Пологовий будинок № 7» на посаді завідувача, лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.11.2013 по 30.09.2019 роки, у Комунальному некомерційному підприємстві «Пологовий будинок № 7» Одеської міської ради на посадах завідувача, лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.10.2019 по 16.02.2020 роки та лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 17.02.2020 по 28.02.2023 роки, на пільгових умовах відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Разом з тим, статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.

Відповідно до частини другої статті 245 КАС України, яка визначає повноваження суду при вирішенні справи, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Христов проти України" (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04, рішення від 19.02.2009 року, п. 33) повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенцію) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 року в справі "Чуйкіна проти України" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, заява №28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom, пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

З огляду на зазначене та з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, виходячи з наведених вимог законодавства та вказаних рішень Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі: з дати призначення пенсії з 06.09.2016 року - періоди роботи у Другій міській клінічній лікарні м. Одеси на посаді завідувача анестезіологічним реанімаційним відділенням з 01.01.2004 по 31.05.2007 роки, у Комунальній установі «Міська клінічна лікарня № 9 імені професора О.І. Мінакова» м. Одеси на посаді завідувача анестезіологічного відділення з 01.06.2007 по 25.10.2013 роки, у Комунальній установі «Пологовий будинок № 7» на посаді завідувача, лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.11.2013 по 31.10.2016 року; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2019 року період роботи у Комунальній установі «Пологовий будинок № 7» на посаді завідувача, лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.11.2016 по 28.02.2019 роки; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2021 року - періоди роботи у Комунальній установі «Пологовий будинок № 7» на посаді завідувача, лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.03.2019 по 30.09.2019 роки; у Комунальному некомерційному підприємстві «Пологовий будинок № 7» Одеської міської ради на посадах завідувача, лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.10.2019 по 16.02.2020 роки та лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 17.02.2020 по 28.02.2021 роки; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2023 року період роботи у Комунальному некомерційному підприємстві «Пологовий будинок № 7» Одеської міської ради на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.03.2021 по 28.02.2023 роки.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити ОСОБА_1 , перерахунок розміру пенсії та одноразової грошової допомоги у вигляді 10 пенсій та здійснити їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Так, умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11. 2011 № 1191.

Відповідно до пункту 7 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Отже, не зарахування ОСОБА_1 вказаного періоду роботи до страхового стажу в подвійному розмірі вплинуло на розмір одноразової грошової допомоги виплаченої відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 1717,76 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи з 01.01.2004 по 31.05.2007 роки, з 01.06.2007 по 25.10.2013 роки, з 01.11.2013 по 30.09.2019 роки, з 01.10.2019 по 16.02.2020 роки з 17.02.2020 по 28.02.2023 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі з дати призначення пенсії, а саме: з 06.09.2016 року - періоди роботи з 01.01.2004 по 31.05.2007 роки, з 01.06.2007 по 25.10.2013 роки, з 01.11.2013 по 31.10.2016 року;

- з дати перерахунку пенсії з 01.04.2019 року період роботи з 01.11.2016 по 28.02.2019 роки;

- з дати перерахунку пенсії з 01.04.2021 року - періоди роботи з 01.03.2019 по 30.09.2019 роки; з 01.10.2019 по 16.02.2020 роки з 17.02.2020 по 28.02.2021 роки;

- з дати перерахунку пенсії з 01.04.2023 року період роботи з 01.03.2021 по 28.02.2023 роки;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 , перерахунок розміру пенсії та одноразової грошової допомоги у вигляді 10 пенсій та здійснити їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, адреса місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1717,76 грн. (одна тисяча сімсот сімнадцять гривень 76 копійок).

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83);

Суддя П.П. Марин