Справа № 240/30851/22
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 28.05.2022.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що звернулась до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Однак, позивачу відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку з посиланням на відсутність документів, які підтверджують період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Так, за наданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу в системі персоніфікованого обліку страховий стаж позивача становить 33 роки 05 місяців 04 дні.
Відповідно до наданої довідки про постійне проживання (перебування) у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 позивач проживала у зазначеній зоні 01 рік 04 місяці 25 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.
Отже, позивач матиме право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV після досягнення 60 років.
Крім того, 26.01.2023 на адресу суду від ГУ ПФУ в Житомирській області надійшло клопотання про залучення другого відповідача для участі у справі - Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (а.с.26).
03.02.2023 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.35-36) в якій позивач позовні вимоги підтримала та просить задовольнити позов з підстав зазначених у позовній заяві та у відповіді на відзив.
08.03.2023 на адресу суду від ГУ ПФУ в Хмельницькій області надійшов відзив на позовну заяву (а.с.49-52), в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування відзиву зазначає, що 10.08.2022 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області із заявою про призначення дострокової пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №61 від 18.08.2022 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки не підтверджено факт постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Щодо вимог позивача призначити пенсію зі зниженням пенсійного згідно зі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з врахуванням страхового стажу з 28.05.2022, то відповідач вказав, що позивач не скористалася правом, передбаченим абзацом першим п.1.9 Порядку та не подала додаткових документів щодо підтвердження фактичного постійного проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення, передбаченого Законом.

Отже позовна вимога щодо призначення пенсії за віком є формою втручання у дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 18.08.2022 №61, то відповідач зазначає, що лист ГУ ПФУ в Житомирській області від 19.08.2022 №0600-0211-8/60190 не є розпорядчим документом в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, відтак помилковою, на думку відповідача, є вимога позивача про скасування зазначеного листа ГУ ПФУ в Житомирській області.

Згідно з положеннями частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 10.08.2022 звернулась до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів.

Після реєстрації заяви ОСОБА_1 та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 18.08.2022 №61 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з не підтвердженням факту постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років (а.с.27).

Підставою для винесення вказаного рішення слугувало те, що згідно наданих до заяви документів підтверджено:

- проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення лише 01 рік 04 місяці 25 днів;

- період роботи (проживання) на території радіоактивного забруднення відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - 25 років 06 місяців 11 днів.

Вказане вище, на думку пенсійного органу, наділяє правом ОСОБА_1 на пенсійні виплати відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" тільки з 29.05.2030.

Позивач вважає відмову у призначенні пенсії протиправною, тому звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

При цьому, пунктом 13 розділу XV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1058-ІV передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та цього Закону, то призначається одна пенсія за її вибором.

Законом України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі Закон №796-ХІІ) визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Відповідно до абзаців шостого-восьмого п.3 ч.1 ст.14 Закону №796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які:

- постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

- постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону №№1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України від 25.11.2005 №22-1 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України (далі - Порядок №22-1).

У п.5 Порядку №22-1 встановлено, що днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерхунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Вирішуючи питання про дотримання позивачем вищевказаних вимог, судом враховується, що ОСОБА_1 постійно проживала в зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджується наступними доказами наявними в матеріалах справи: довідкою від 29.07.2022 №1570, виданою Коростенською міською радою Житомирської області згідно з якою ОСОБА_1 проживала в м.Коростень, Житомирської області в періоди з 19.12.1985 до 20.09.1987, з 24.04.1998 до 12.02.2016 та з 12.12.2016 по теперішній час (а.с.21), актом про фактичне проживання без реєстрації в с.Веселівка, Коростенського району, Житомирської області, з січня 1988 року по серпень 1989 року №288 від 21.09.2022, посвідченим старостою Веселівського старостинського округу Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області (а.с.23), свідоцтвом про народження дитини позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданим Ушомирською сільською радою Коростенського району Житомирської області від 26.03.1988 (а.с.22).

Отже, ОСОБА_1 була зареєстрована та фактично проживала в м.Коростень, Житомирської області та в с.Веселівка, Коростенського району, Житомирської області в період з 10.12.1987 по 01.08.1989, вказані населені пункти згідно Переліку населених пунктів, віднесених до зон безумовного (обов`язкового) відселення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Враховуючи дані докази, у суду немає підстав для висновку про непідтвердження факту проживання (роботи) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Крім того, документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (ч.3 ст.65 Закону №796-XII).

Відповідно до п.2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 (далі - Порядок №501) посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства України.

Суд враховує, що п.5 Порядку №501, який був чинним на момент видачі позивачу посвідчення категорії 3, передбачав, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій, а також постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Відповідно до матеріалів справи, позивач має посвідчення потерпілого Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 від 07.06.1996 (а.с.9).

Наявне у позивача посвідчення недійсним не визнавалось, доказів фактичного проживання або реєстрації місця проживання позивача в іншому місті відповідачі не наводять, перевірка факту періодів проживання здійснювалась на етапі видачі посвідчення та встановлення відповідного статусу особі.

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №501 передбачено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.07.2023 справа №460/2589/20.

Також, з наявної у матеріалах справи трудової книжки позивача (а.с.13-20) та зазначеного в оскаржуваному рішенні, слідує, що у позивача наявний необхідний страховий стаж 33 роки 05 місяців 04 дні для призначення пенсії за віком.

З огляду на встановлені обставини справи, які підтверджуються відповідними доказами, період роботи (проживання) позивача станом на 01.01.1993 становить більше 3 років, що дає їй право на зниження пенсійного віку.

Крім того, як свідчать матеріали справи позивач по даний час проживає на території, яка відносилася та відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Отже, на думку суду, подані позивачем документи в сукупності не викликають сумнівів щодо її роботи та проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, а тому суд вважає, що відповідачем протиправно не враховано період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з 10.12.1987 до 01.08.1989.

Отже, подані позивачем документи є достатніми та належними доказами, які підтверджують факт проживання та праці на території зони посиленого радіоекологічного контролю, а тому суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно відмовив у призначенні пенсії, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку із відсутністю підтвердження такого факту.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, приймаючи рішення від 18.08.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ діяло протиправно, з огляду на що суд вважає за необхідне визнати протиправним вказане рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та скасувати його.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.10 Закону №1788-ХІІ пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Згідно зі ст.81, 82 Закону №1788-ХІІ призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України. Документи про призначення пенсій розглядаються органом, що призначає пенсії не пізніше 10 днів з дня їх надходження. Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.

Згідно зі ст.83 Закону №1788-ХІІ пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності; б) пенсії у разі втрати годувальника призначаються з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Таким чином, саме Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати. Тобто, безпосередньо органи Пенсійного фонду мають виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії, зокрема прийняття відповідного рішення, в тому числі щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки прийняттю такого рішення передує дослідження та аналіз відповідного стажу роботи особи, що звернулася за призначенням пенсії; перевірка та оцінка наданих доказів на предмет їх прийнятності та достатності.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що відповідач, наділений дискреційними повноваженнями, тобто повноваженнями з певним ступенем свободи органу при прийнятті рішення, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. Суди не мають право втручатися в дискреційні функції органів владних повноважень.

За таких підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 10.08.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд, дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250-251, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича, 7, м.Житомир, 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул.Г.Чекірди, 10, м.Хмельницький, 29013, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 18.08.2022 №61 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.08.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до періоду проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення період з 10.12.1987 до 01.08.1989.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 992,40 грн на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Гурін