Справа № 200/481/24
Суддя: Бєломєстнов О.Ю.
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2024 року Справа№200/481/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бєломєстнова О.Ю.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 до Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання неправомірними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

26.01.2024 року позивачі - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), в інтересах якого діє ОСОБА_1 , звернулися до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (, місцезнаходження: м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 85), у якій просять:

- визнати неправомірними дії Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо припинення нарахування і здійснення державної виплати ОСОБА_1 та його малолітній дитині, ОСОБА_2 , щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 01.10.2023 року;

- скасувати рішення №51330_607740 Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про припинення допомоги переміщеним особам на проживання;

- зобов`язати Франківський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради поновити виплату ОСОБА_1 , а саме щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 01.10.2023 року;

- зобов`язати Франківський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради поновити виплату ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 як законний представник своєї малолітньої дитини, а саме щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 01.10.2023 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він та його малолітня дитина є внутрішньо переміщеними особами, які до 01.10.2023 отримували допомогу на проживання. З 01.10.2023 відповідач припинив нарахування та виплату такої допомоги у зв`язку з тим, що за даними Міністерства юстиції України у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є інформація щодо наявності у власності ОСОБА_1 квартири у с. Сокільники Львівського району Львівської області (право власності на дану квартиру зареєстроване 22.06.2023 року).

Позивач зазначає, що станом на 22.06.2023 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" мав право придбати нерухомість і далі отримувати допомогу як ВПО.

Позивач не згоден з доводами відповідача щодо припинення виплат на проживання на підставі підпункту 5 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб» від 11.07.2023 №709, оскільки відповідне майно він придбав до набрання чинності зазначеної постанови.

Отже, припиняючи нарахування та виплату позивачеві та його малолітній дитині державної соціальної допомоги за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на її отримання. Позивач зауважує, що Кабінет Міністрів України уповноважений встановлювати порядок призначення, розміри та виплати допомоги внутрішньо переміщеним особам, але не може не звужувати права громадян, визначені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Ухвалою суду від 30.01.2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

13.02.2024 року відповідач засобами електронного зв`язку надав відзив на позовну заяву з якого слідує, що в ході верифікації, проведеної Міністерством фінансів України 31.08.2023, виявлено неправомірність виплати ОСОБА_1 допомоги внутрішньо переміщеним особам, оскільки у його власності з 22.06.2023 є квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 66,2 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 10.10.2023 №349814962.

Отже, відповідно до підпункту 5 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб» від 11.07.2023 №709 Франківським відділом соціального захисту прийнято рішення про припинення з 01.10.2023 ОСОБА_1 допомоги переміщеним особам на проживання від 19.10.2022 №51330-607740, про що скеровано позивачу повідомлення.

Дослідивши подані сторонами документи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 , виданим 05.04.2007 року.

Син позивача - ОСОБА_2 є громадянином України, що підтверджено свідоцтвом про народження від 10.05.2019 року №Серія НОМЕР_4 виданим Франківським районним у мвсті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Його законним представником у відповідності до ст. 56 КАС України є ОСОБА_1 . Останній також є внутрішньо переміщеною особою з АДРЕСА_3 , перебуває на обліку у Франківському відділі соціального захисту з 29.08.2016 року за адресою: АДРЕСА_4 , з 13.05.2019 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено довідкою від від 29.08.2016 №1330-1385.

ОСОБА_1 , як законному представнику, також було видано довідку від 13.05.2019 №1330- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи його сина - ОСОБА_2 .

З 01.04.2022 позивач отримував допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (надалі - Постанова №332) у розмірі 5000,00 грн за двох осіб: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивач 22.06.2023 року на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.06.2023 року набув право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно до абзацу 5 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб» від 11.07.2023 №709 (надалі - Постанова КМУ №709) Франківським відділом соціального захисту прийнято рішення про припинення з 01.10.2023 ОСОБА_1 допомоги переміщеним особам на проживання №51330-607740, дата прийняття у рішенні не зазначена.

На підтвердження прийняття рішення відповідача на адресу позивача надіслано повідомлення від 29.11.2023 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 11.10.2023 призупинено виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у зв`язку з верифікацією Мінфіном.

Між сторонами відсутній спір щодо фактичних обставин справи. Підставою виникнення даного спору є різне тлумачення сторонами положень абзацу 5 пункту 2 Постанови КМУ №709 та правових наслідків наявності у власності позивача квартири після 01.09.2023.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, всі громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідачем у справі не надано відомостей, що позивач отримував таку допомогу в іншому органі соціального захисту населення на території України, зокрема, за місцем свого поточного фактичного проживання.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (надалі - Закон №1706) Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Україна зобов`язується підтримувати і забезпечувати економічні, фінансові, політичні, соціальні, інформаційні, культурні та інші зв`язки з громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону №1706 Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до ст. 18 Закону №1706 громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними окупованої території. Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи міститься у ст. 1 Закону № 1706.

Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, призначення або відновлення належних соціальних допомог. Статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг до 20.03.2022 визначався Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 (надалі за текстом - Порядок №505).

Відповідно до пункту 2 Порядку №505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Підстави для відмови у наданні грошової допомоги були перелічені у п. 6. Порядку №505, згідно з яким, зокрема, грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.

Позивачі відповідали наведеним вище критеріям, на момент призначення допомоги не мали у власності житлового приміщення у інших регіонах, а тому їм правомірно була призначена та виплачувалася щомісячно допомога на проживання у розмірі 442 грн у період з 29.09.2016 до 01.06.2019 та у розмірі 1442 грн щомісячно у період з 01.06.2019 до 28.02.2022, що визнається відповідачем.

З 22.03.2022 року набрала чинності Постанова КМ України №322, згідно з п. 2 якої допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204.

На підставі цієї постанови з 01.04.2022 позивачам автоматично без подання додаткового звернення було призначено та виплачено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам. Відповідач не заперечує законності цього призначення та виплати допомоги на підставі постанови Постанови КМ України №322.

Суд зауважує, що ця Постанова (№322), на відміну від Порядку №505, не містить заборон чи обмежень у виплаті грошової допомоги, які б залежали від наявності у її отримувачів права власності на житло.

Законодавством згодом був передбачений інший механізм забезпечення мети, з якою була первинно запроваджена спірна допомога - покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг осіб, які вимушені змінити місце проживання.

Так, пунктом 2 Постанови КМ України № 709 передбачена верифікація з 1 вересня 2023 р. виплати допомоги після набрання чинності цією постановою. Згідно з абз. 5 цього пункту припиняється виплата допомоги, якщо за результатами верифікації встановлено, що внутрішньо переміщена особа має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташовані на територіях, не включених до переліку територій, або на територіях, включених до переліку територій, щодо яких визначено дату завершення бойових дій (дату припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації (крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що документально підтверджено органами місцевого самоврядування або за технічної можливості інформацією щодо житлових приміщень, внесених до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України, або житлового приміщення (частини житлового приміщення площею менш як 13,65 кв. метра на одного члена сім`ї).

З наведеного слідує, що виплата правомірно призначеної допомоги може бути припинена, якщо після призначення її отримувач набуде право власності на житлове приміщення на зазначених вище територіях.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, згідно договору купівлі-продажу квартири від 22.06.2023 року позивач набув право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 .

Відтак за результатами верифікації відповідач мав право припинити виплату спірної допомоги.

Суд приймає до уваги положення ст. 58 Конституції України, згідно з якою закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Спірні положення постанови КМ України №709 не регулюють правовідносини, які склалися на момент призначення допомоги позивачам. Відповідач визнає правомірність такого призначення та не вимагає повернення виплачених позивачам сум. Вказані норми діють перспективно, виключно на майбутнє, тому вони не суперечать ст. 58 Конституції України.

Суд критично ставиться до твердження позивача про те, що Постанова КМ України № 709 не може звужувати права внутрішньо переміщених осіб на отримання допомоги. Слід зауважити, що спірні правовідносини не регулюються іншими нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, зазначеними позивачем: ані постановою від 01 жовтня 2014 року №505 (яка, як зазначалось вище, втратила чинність), ані постановою від 8 червня 2016 р. № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

В силу статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання. Це включає і можливість змінювати положення виданих раніше нормативно-правових актів.

Умови та обмеження здійснення виплати грошової допомоги позивачам не містяться у Законі №1706, тому акти Кабінету Міністрів України не суперечать цьому закону.

Суд не приймає до уваги посилання позивачів на різні формулювання, застосовані відповідачем у повідомленні від 29.11.2023 та спірному рішенні (призупинення чи припинення виплати допомоги), оскільки таке не впливає на відповідні правові наслідки для позивачів.

Інші доводи позивачів не спростовують висновки суду, які полягають у наявності у Кабінета Міністрів права визначати порядок здійснення виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Наведений висновок узгоджується з позицією, викладеною у постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 21.03.2024 року у справі №200/5737/23.

За таких обставин суд вважає, що відповідач правомірно здійснив припинення позивачам нарахувань та виплат допомоги переміщеним особам на проживання.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність протиправних дій відповідача, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Судові витрати відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 2,3,6,7,8,9,12,139,241-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 до Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання неправомірними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Повний текст судового рішення складено та підписано 29 березня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Бєломєстнов О.Ю.