Справа № 420/1148/24
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1148/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2024 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Стефанов С.О. розглянувши в порядку письмового провадження питання про закриття провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 09 січня 2023 року надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати незаконним пункт 1 наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 15.12.2023 року №10635-п «Про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «КОЛОС» в частині, що викладена словами «з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах» та скасувати його в цій частині;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС в Одеській області (м. Одеса, вул. Семінарська, 5, 65044, ) судовий збір на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» ().

Ухвалою суду від 15 січня 2024 року позов залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Заявою від 16 січня 2024 року (вхід. № ЕС/2285/24) позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

Позов обґрунтовано тим, що згідно п. 1 Оскаржуваного наказу вирішено провести документальну позапланову виїзну перевірку за період діяльності жовтень 2023 року з метою дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на

додану вартість (надалі ПДВ), яке становить більше 100 тис. грн з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах.

Позивач вважає, що пункт 1 Наказу відповідача в частині, викладеній словами «з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах» - протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки саме декларування від`ємного значення ПДВ більше 100 тис. грн. спричинило видання оскаржуваного наказу, провідною (ключовою) підставою для проведення перевірки було положення пп. 78.1.8. п. 78.1. ст. 78 Податкового кодексу України (надалі ПКУ): «платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень».

Отже, законодавець відзначає, що для проведення перевірки є одна з двох (або дві

сукупно) підстав: заявлення до відшкодування ПДВ або від`ємне значення ПДВ на суму, що перевищує 100 тисяч гривень. Враховуючи, що за жовтень (та попередні періоди) позивачем не було заявлено ПДВ з бюджету, підставою для проведення перевірки стала декларація за жовтень 2023 року з від`ємним значенням ПДВ, яке становить більше 100 тис. гривень.

Враховуючи зазначене вище, позапланова перевірка згідно оскаржуваного наказу може проводитись виключно щодо законності декларування від`ємного значення з ПДВ, яке становить більше 100 тис. гривень, і тільки в одній декларації. Тобто, згідно оскаржуваного наказу відповідач мав право перевірити лише законність декларування позивачем від`ємного значення ПДВ, яке виникло за наслідками господарських операцій, здійснених у жовтні 2023 року.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечив. Зокрема, представник відповідача вказував на те, що відповідно до фактичних обставин справи: 15.12.2023 року Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято наказ № 10634-п «про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «КОЛОС»…з метою дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах». Відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78, п.200.11 ст.200, п.п.69.2, п.п.69.9, п.п.69.11 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, із змінами та доповненнями (далі Кодекс) та наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 15.12.2023 № 10635-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «КОЛОС» ()», проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «КОЛОС» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2023 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 16.11.2023 № (далі Декларація) від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах. З направленнями на проведення перевірки ознайомлено директора ТОВ «КОЛОС» ОСОБА_1 під підпис 18.12.2023 року з наданням копії наказу на проведення перевірки від 15.12.2023 № 10635-п.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суддя зазначає, що поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Як встановлено ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Судом встановлено, що 15.12.2023 року Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято наказ № 10634-п «Про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «КОЛОС»…з метою дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах».

Відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78, п.200.11 ст.200, п.п.69.2, п.п.69.9, п.п.69.11 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, із змінами та доповненнями (далі Кодекс) та наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 15.12.2023 № 10635-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «КОЛОС» ()», проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «КОЛОС» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2023 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 16.11.2023 № (далі Декларація) від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах.

З направленнями на проведення перевірки ознайомлено директора ТОВ «КОЛОС» ОСОБА_1 під підпис 18.12.2023 року з наданням копії наказу на проведення перевірки від 15.12.2023 № 10635-п.

В подальшому, 02.01.2024 року за результатами проведеної перевірки ГУ ДПС в Одеській області складено Акт «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Колос» (), щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн.. з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах» № 35/15-32-07-02/24775415.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що контролюючим органом проведено документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Колос» на підставі наказу від 15.12.2023 року № 10635-п «Про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «КОЛОС»…з метою дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах».

Суд зазначає, що Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 08.09.2021 року по справі №816/228/17 сформовано правову позицію відповідно до якої:

«Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зпу справі № 3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Виходячи з наведеного Велика Палата Верховного Суду не погоджується із позицією судів попередніх інстанцій у частині задоволення позову про протиправність наказу щодо призначення перевірки від 10 жовтня 2016 року №1336, оскільки такий спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

При цьому поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 27 січня 2015 року (справа № 21-425а14).

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для скасування судових рішень першої та апеляційної інстанцій із закриттям провадження у справі.».

Отже, оскільки контролюючим органом реалізовано наказ про проведення перевірки шляхом її проведення, складання Акту перевірки та прийняття податкових повідомлень рішень, такий наказ, як акт індивідуальної дії, втратив свою чинність фактом його застосування, а його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Більш того, виходячи із правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у рішенні від 08.09.2021 по справі №816/228/17, наказ за яким перевірка відбулась взагалі не може бути предметом судового розгляду за правилами будь-якого судочинства.

Суд звертає увагу також на правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 21.02.2020 року по справі №826/17123/18, відповідно до якого: «оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства».

Тобто, у разі якщо позивач вважає, що відповідачем порушено порядок проведення перевірки, то відповідно такі доводи повинні бути предметом розгляду справи щодо оскарження саме податкових повідомлень рішень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 238, 241, 256 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.2 ст.239 КАС України повторне звернення до адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя С.О. Стефанов

.