Справа № 420/28874/23
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

I. Зміст позовних вимог.

До суду звернулась адвокат Тарасенко Дар`я Юріївна, діюча в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) із позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області (далі відповідач, ГУ ДМС в Одеській області), в якій просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації;

- зобов?язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти у ОСОБА_1 подану нею декларацію про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації від 07.07.2023 року.

II. Позиція позивача, заперечення відповідача.

На обґрунтування вказаних вимог позивач зазначає, що 12 січня 2022 року вона - ОСОБА_1 набула громадянство України на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України». На підтвердження прийнятого рішення про набуття громадянства України було видано довідку № 5115-000005632 від 12 січня 2022 року. Позивач зобов`язалася протягом 2 років припинити громадянство російської федерації відповідно до вимог Закону України «Про громадянство України» та надати документи на підтвердження припинення громадянства російської федерації. Отже, строк припинення громадянства російської федерації для позивачки становить до 12 січня 2024 року. Однак, як вказує позивачка, процедура виходу з громадянства російської федерації ускладнена наступними обставинами. Так, у позові зазначено, що чинна в рф процедура виходу з російського громадянства особами, які мають документи про право на проживання в інших державах, вимагає звернення з цим питанням виключно до консульських установ рф у відповідній країні. Тобто для припинення громадянства російської федерації позивач має подати заяву із відповідними документами до Посольства рф в Україні. Однак, через початок 24 лютого 2022 року повномасштабного збройного вторгнення російської федерації на територію України було розірвано дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією. Через припинення роботи Посольства рф в Україні подання та отримання будь-яких документів є неможливим. Позивач стверджує, що після отримання тимчасового посвідчення одразу почала збирати документи про вихід з громадянства рф, однак з об`єктивних причин не може звернутися до уповноважених органів із клопотанням про припинення громадянства російської федерації. У зв`язку з викладеним, як вказується у позові, позивачкою було направлено до відповідача пояснення, в яких вона виклала вищевикладені обставини та просила прийняти у неї декларацію про відмову від іноземного громадянства для оформлення паспорта громадянина України. Разом із поясненнями було подано декларацію про відмову від іноземного громадянства, копію довідки про реєстрацію громадянином України, копію відповіді посольства рф у Франції, копії довідок про відсутність заборгованості по податках в рф. Однак, відповідач надав відповідь, з якої вбачається, що він не визнає за позивачем права на подачу декларації, тому по суті відповідь є відмовою від прийняття декларації. Позивач просить також звернути увагу, що рішення ГУ ДМС в Одеській області стосовно набуття ОСОБА_2 громадянства України було прийнято лише 12.01.2022 року, тобто за місяць до початку повномасштабного вторгнення росії, що позбавило позивачку реальної можливості виконати своє зобов`язання щодо припинення громадянства рф. У своїх доводах позивач посилається й на те, що факт ускладнення процедури виходу з громадянства російської федерації визнається Верховною Радою, з огляду на те, що 07.08.2023 р. зареєстровано законопроект під номером 9585, де зазначено, що громадяни Російської Федерації, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити протягом двох років з моменту набуття громадянства України російське громадянство, фактично позбавлені можливості виконати таке зобов`язання та завершити процедуру набуття громадянства України. Позивач також зазначає, що звернення до консульства рф в третій країні є неможливим, оскільки Україна є єдиною державою, право на постійне проживання в якій має позивач. Позивачка довгий час проживає в Україні, організувала своє життя, має друзів, сім`ю та плани на подальший розвиток та самореалізацію. Вважаючи протиправною відмову Головного управління ДМС України в Одеській області у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства, замість документа про припинення громадянства російської федерації, позивачка звернулась до суду з даним позовом, оскільки втрата громадянства рф наразі є неможливою, відтак вимога відповідача надати задля збереження громадянства України виключено документа про припинення громадянства іншої держави є такою, що суперечить вимогам Європейської конвенції про громадянство.

17.11.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що 28.08.2021 року позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ГУ ДМС в Одеській області з заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням. Одночасно (28.08.2021) із заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання припинити громадянство російської федерації протягом двох років, з моменту набуття громадянства України, і подати/надати до органу, що видав їй тимчасове посвідчення громадянина України документ про припинення громадянства російської федерації. 12.01.2022 позивач набула громадянство України за територіальним походженням, відповідно до частини 1 ст.8 Закону України «Про громадянство України». Однак, як стверджує відповідач, наразі до ГУ ДМС в Одеській області не надійшло документально підтверджених документів, які засвідчували б виконання позивачем вимог частин 2, 5 статті 8 Закону, а саме документів про припинення громадянства російської федерації та повернення національного паспорта громадянина російської федерації до уповноваженого органу російської федерації. Тобто, відповідач вважає, що позивачка взяті на себе зобов`язання не виконує, чим порушує законодавство України. Водночас, відповідач підтверджує, що 13.07.2023 року до ГУ ДМС в Одеській області надійшла Декларація про відмову від іноземного громадянства особи від 07.07.2023. Листом від 26.07.2023 року надано відповідь та роз`яснення, що громадянка ОСОБА_1 зобов`язана/повинна виконати подане нею зобов`язання і припинити іноземне громадянство російської федерації, оскільки законодавством російської федерації встановлено виключно процедуру оформлення виходу з громадянства російської федерації. Відповідач зазначає, що зазначений лист є виключно відповіддю на подану Декларацію про відмову від іноземного громадянства особи від 07.07.2023, в якій надано роз`яснення щодо необхідності виконання взятих позивачем на себе зобов`язань, а не рішенням про відмову в прийнятті декларації про відмову від громадянства російської федерації. Відповідач заперечує факт наявності підстав, щоб не виконувати взятті на себе зобов`язання з виходу із громадянства російської федерації громадянкою ОСОБА_1 , посилаючись на те, що форс-мажорні обставини не можуть буди взятті до уваги, оскільки Закон не передбачає такої норми. Посилаючись на відсутність доказів того, що з дати реєстрації громадянином України, тобто з 12.01.2022 і до початку вторгнення російської федерації в Україну 24.02.2022, позивач зверталася до дипломатичних (консульських) представництв російської федерації в Україні з клопотанням про припинення громадянства російської федерації і воно було прийнято до розгляду, відповідач стверджує про те, що громадянка ОСОБА_1 не здійснила оформлення припинення громадянства російської федерації, не виконує покладені обов`язки, нехтуючи та не дотримуючись взятих на себе вимог і зобов`язань, які подавалися при оформленні набуття громадянства України за територіальним походженням. При цьому, відповідач вважає, що з часу реєстрації громадянином України і до початку воєнних дій в Україні та розриву дипломатичних відносин з російською федерацією, позивачка мала достатньо часу звернутися до консульської установи країни своєї попередньої громадянської належності з приводу припинення нею громадянства та отримання належним чином оформлених відповідних документів (як про подання такого клопотання, так і про власне припинення громадянства російської федерації).

28.11.2023 року представником відповідача подано відповідь на відзив, за якою заперечує проти доводів відповідача у відзиві стосовно того, що у позивача відсутня незалежна від неї причина неотримання документа про припинення громадянства, оскільки позивач не зверталась до уповноважених органів держави її громадянства з відповідним клопотанням про припинення іноземного громадянства. Представник позивача зазначає, що діяльність російських закордонних установ в Україні була зупинена з 24 лютого 2022р. на невизначений строк. Відповідно, записатися на прийом в посольство рф позивач не змогла, документи на вихід не подала і досі не може цього зробити. Отже, позивачка з об`єктивних причин не може звернутися до уповноважених органів рф із клопотанням про припинення її громадянства російської федерації та отримати документ про вихід з громадянства. Щодо доводів відповідача про недотримання позивачкою вимог ч.ч. 2, 5 ст. 8 Закону, представник позивача зазначив, що ця норма передбачає дві альтернативні дії, які мають бути вчинені протягом цих двох років: а) подача документа про припинення громадянства іншої держави або б) подача декларації про відмову від іноземного громадянства (тільки у випадку неможливості надання такого документу з незалежних від них причин). В даному випадку позивачка скористалася альтернативним варіантом подала декларацію, оскільки існують незалежні від неї причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 30.10.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, якою передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи, що від сторін не надходило клопотань про розгляд справи в судовому засіданні, суд розглядає дану справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

З матеріалів особової справи, заведеної Головним управлінням ДМС України в Одеській області, вбачається, що 28.08.2021 року громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України».

До цього часу ОСОБА_1 отримала дозвіл на імміграцію в Україні 29.08.2002 року та була документована тимчасовою посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 терміном дії до 29.08.2004 року, а 02.09.2004 року була документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 безстроковим терміном дії, а також посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_3 , виданою 01.03.2012 року ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

28.08.2021 року позивачка підписала зобов`язання припинити громадянство Російської Федерації протягом двох років з моменту набуття громадянства України і подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства Російської Федерації, виданий уповноваженим на те органом цієї держави.

У зобов`язанні також зазначено, що у разі неотримання з незалежних причин документа про припинення громадянства Російської Федерації, позивачка зобов`язується подати декларацію про відмову від громадянства цієї держави і повернути національний паспорт громадянина до уповноваженого органу цієї держави - Російської Федерації.

12.01.2022 року начальником Головного управління ДМС України в Одеській області було затверджене прийнятне рішення щодо оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України».

12.01.2022 року ОСОБА_1 видано Довідку №5115-000005632 про реєстрацію особи громадянином України (а.с. 8), відповідно до якої, згідно з рішенням Головного управління ДМС України в Одеській області від 12.01.2022 року, вона набула громадянство України на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України».

Згідно Довідки, позивачка є громадянином України з 12.01.2022 року. Довідка видана до паспорта громадянина Російської Федерації НОМЕР_4 виданого 16.07.2020 МЗС Росії 38003, і є підставою для оформлення документа, що підтверджує громадянство України Тимчасового посвідчення громадянина України.

13.07.2023 року за вхід. №Б-396/6/5101-23 до Головного управління ДМС України в Одеській області надійшли пояснення ОСОБА_1 з проханням прийняти Декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації (а.с. 10-11).

Разом із поясненнями позивачкою подано власноруч заповнену Декларацію про відмову від іноземного громадянства від 07.07.2023 року (а.с. 12), форма 45, що затверджена наказом МВС України від 16.08.2012 №715.

У декларації вказано, що процедура оформлення припинення громадянства Російської Федерації не здійснюється, у зв`язку із тим, що її посольства та консульства не працюють в Україні.

Разом із декларацією позивачкою подано довідки про відсутність заборгованості по сплаті податків в РФ від 14.02.2023 року №2-8-08/1289 та від 18.05.2022 року №2-8-08/2697 (а.с. 13-14).

Також позивачкою подано лист Посольства Росії у Франції від 17.01.2023 року, у якому зазначено, що для оформлення виходу з громадянства РФ в російських консульських установах, розташованих на території Франції, необхідно надати документ на підтвердження дозволу влади Французької Республіки на постійне проживання в країні. У листі зазначено про готовність прийняти позивачку в консульському відділі Посольства РФ у Франції щодо питання виходу з громадянства Російської Федерації за умови наявності повного комплекту документів, включаючи документи на підтвердження дозволу влади Французької Республіки на постійне проживання в країні (а.с. 15).

У відповідь на звернення позивачки щодо прийняття Декларації про відмову від іноземного громадянства від 07.07.2023 року, листом Головного управління ДМС України в Одеській області від 26.07.2023 року вих. №Б-396/6/5101-23/5100.4.5/567-23 повідомлено, що з долучених до звернення документів вбачається, що підстави для подання декларації про відмову від іноземного громадянства відсутні. Питання припинення громадянства російської федерації не належить до компетенції ДМС (а.с. 16).

Вважаючи протиправною відмову відповідача прийняти декларацію про відмову від іноземного громадянства, замість документа про припинення громадянства російської федерації, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

V. Норми права, які застосував суд.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-III.

Згідно визначення термінів, що наведене в статті 1 Закону України «Про громадянство України» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), зокрема:

громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України;

зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України;

незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури;

декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про громадянство України», питання громадянства України регулюються Конституцією України, цим Законом, міжнародними договорами України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, застосовуються правила міжнародного договору.

Стаття 5 Закону України «Про громадянство України» визначає перелік документів, що підтверджують громадянство України, а саме такими є: 1) паспорт громадянина України; 3) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 4) тимчасове посвідчення громадянина України; 6) дипломатичний паспорт; 7) службовий паспорт; 8) посвідчення особи моряка; 9) посвідчення члена екіпажу; 10) посвідчення особи на повернення в Україну.

Статтею 6 Закону України «Про громадянство України» визначені підстави набуття громадянства України, зокрема, за територіальним походженням.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України», особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:

особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства;

іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) усіх цих держав.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Отже особа, яка набула громадянство України, зобов`язана протягом двох років подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав або, у випадку неможливості надання такого документу з незалежних від них причин, декларацію про відмову від іноземного громадянства. При цьому, до незалежних причин законодавцем віднесено, зокрема, невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін.

Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок №215).

Згідно з п. 119 Порядку №215, особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

VI. Оцінка суду

Предметом спору у зазначеній справі є правомірність відмови Головного управління ДМС України в Одеській області прийняти у позивачки декларацію про відмову від іноземного громадянства, замість документа про припинення громадянства російської федерації.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.01.2022 року ОСОБА_1 видано Довідку №5115-000005632 про реєстрацію особи громадянином України (а.с. 8), відповідно до якої, згідно з рішенням Головного управління ДМС України в Одеській області від 12.01.2022 року, 12.01.2022 року вона набула громадянство України на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України».

Отже, позивачка повинна подати до уповноваженого органу України документ про припинення іноземного громадянства, виданого уповноваженим органом РФ, протягом двох років з моменту реєстрації її громадянином України. Тобто, до 12.01.2024 року.

При зверненні до суду з даним позовом, представник позивача стверджує, що підставою подання позивачкою декларації про відмову від іноземного громадянства, замість документа про припинення громадянства російської федерації, стала неможливість отримання такого документу від уповноваженого органу російської федерації, у зв`язку із тим, що з 24 лютого 2022 року внаслідок повномасштабного збройного вторгнення російської федерації на територію України було розірвано дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією. Через припинення роботи Посольства рф в Україні подання та отримання будь-яких документів є неможливим.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб.

У подальшому, Указами Президента України неодноразово продовжений строк дії воєнного стану в Україні, який діє і на час розгляду судом цієї справи.

Листом Міністерства закордонних справ України від 13.10.2022р. №72/11-612/1-81401 повідомлено Міністерство юстиції України, Кабінет Міністрів України, Офіс Президента України, Апарат Верховної Ради України, відповідно до п.11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001р. №376, що після письмового повідомлення російській стороні про рішення української сторони розірвати дипломатичні відносини, встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною і російською федерацією, здійсненим у м. Мінську 14.02.1992р., зазначений міжнародний договір припинив свою дію 24.02.2022р.

Згідно ч.3 ст.78 КАС України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Отже, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України розірвано дипломатичні відносини між двома державами та, зокрема, припинено роботу генеральним консульством російської федерації в Одесі з 21.02.2022 р., що є загальновідомими обставинами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою вживались залежні від неї дії щодо припинення громадянства рф, проте не було досягнуто позитивних результатів з незалежних від неї причин, що спростовує доводи відповідача, що позивачем протягом двох років з моменту прийняття до громадянства України не вчинялись заходи щодо виконання взятого на себе обов`язку щодо виходу з громадянства рф з наданням відповідних документів.

Так, згідно наявного ї в матеріалах справи листа Посольства Росії у Франції від 17.01.2023 року, для оформлення виходу з громадянства РФ в російських консульських установах, розташованих на території Франції, необхідно надати документ на підтвердження дозволу влади Французької Республіки на постійне проживання в країні. У листі зазначено про готовність прийняти позивачку в консульському відділі Посольства РФ у Франції щодо питання виходу з громадянства Російської Федерації за умови наявності повного комплекту документів, включаючи документи на підтвердження дозволу влади Французької Республіки на постійне проживання в країні (а.с. 15).

Таким чином, суд погоджується з доводами позову стосовно того, що звернення до консульства рф в третій країні є неможливим, оскільки Україна є єдиною державою, право на постійне проживання в якій має позивач.

Вирішуючи спір, суд виходить із того, що позивачем вжито залежних від неї дій щодо припинення громадянства російської федерації, що спростовує доводи відповідача про бездіяльність позивача протягом двох років з моменту прийняття громадянства України щодо вчинення заходів виходу з іноземного громадянства.

При цьому, суд наголошує на тому, що рішення щодо оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» стосовно позивачки прийняте відповідачем 12.01.2022 року, тобто незадовго до повномасштабного вторгнення росії на територію України та розірвання дипломатичних відносин з державою-агресором.

Відтак, суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що вказані обставини позбавили її реальної можливості виконати своє зобов`язання щодо припинення громадянства рф.

При цьому, в такому випадку законодавство України передбачає можливість подання декларації про відмову від іноземного громадянства, що і було вчинено позивачем.

Так, 13.07.2023 року за вхід. №Б-396/6/5101-23 до Головного управління ДМС України в Одеській області надійшли пояснення ОСОБА_1 з проханням прийняти Декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації (а.с. 10-11).

Разом із поясненнями позивачкою подано власноруч заповнену Декларацію про відмову від іноземного громадянства від 07.07.2023 року (а.с. 12), форма 45, що затверджена наказом МВС України від 16.08.2012 №715.

У декларації вказано, що процедура оформлення припинення громадянства Російської Федерації не здійснюється, у зв`язку із тим, що її посольства та консульства не працюють в Україні.

Законом України «Про ратифікацію Європейської конвенції про громадянство» від 20 вересня 2006 року N 163-V ратифіковано Європейську конвенцію про громадянство.

Вказаним законом постановлено ратифікувати Європейську конвенцію про громадянство , вчинену 6 листопада 1997 року у м. Страсбурзі та підписану від імені України 1 липня 2003 року у м. Страсбурзі, з такими застереженням та заявою: до пункту 2 статті 8: для України термін "громадяни, які постійно проживають за кордоном" вживається у значенні "громадяни України, які постійно проживають за кордоном відповідно до національного законодавства, що регулює питання виїзду громадян України за кордон"; Україна заявляє, що згідно з пунктом 1 статті 25 Конвенції Україна виключає главу VII із сфери застосування Конвенції.

Згідно з ст. 16 «Збереження попереднього громадянства» Конвенції, Держава-учасниця не може зумовлювати набуття або збереження її громадянства відмовою від іншого громадянства або його втратою, якщо така відмова чи втрата є неможливою або не може розумно вимагатися.

Конституційний Суд України в Рішенні від 31 березня 2015 року № 1-рп/2015 указав, що складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (друге речення абзацу першого підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).

Принцип юридичної визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів.

Юридична визначеність дає можливість учасникам суспільних відносин завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх легітимних очікуваннях (legitimate expectations), зокрема у тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право буде реалізоване.

Юридичною визначеністю обумовлюється втілення легітимних очікувань, тобто досягнення бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки.

Втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни юридичного регулювання у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими.

При цьому, у зв`язку із загальновідомими обставинами дипломатичні стосунки України з російською федерацією розірвані, дипломатичні установи російської федерації припинили свою діяльність на території України, а громадяни російської федерації, які набули громадянство України, та взяли зобов`язання припинити протягом двох років з моменту набуття громадянства України російське громадянство, фактично позбавлені можливості виконати таке зобов`язання та завершити процедуру набуття громадянства України.

Таким чином, позивач мала право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки отримати документ про припинення громадянства російської федерації через введення воєнного стану України та припинення діяльності всіх консульських установ цієї держави на території України, наразі є неможливим.

Суд відхиляє твердження відповідача у відзиві стосовно того, що його лист від 26.07.2023 року вих. №Б-396/6/5101-23/5100.4.5/567-23 є виключно відповіддю на подану Декларацію про відмову від іноземного громадянства особи від 07.07.2023, в якій надано роз`яснення щодо необхідності виконання взятих позивачем на себе зобов`язань, а не рішенням про відмову в прийнятті декларації про відмову від громадянства російської федерації.

Зі змісту листа від 26.07.2023 року вих. №Б-396/6/5101-23/5100.4.5/567-23 слідує, що відповідач заперечує право позивача на подання декларації про відмову від іноземного громадянства, замість документа про припинення громадянства російської федерації.

Таке заперечення суд розцінює як відмову у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства від 07.07.2023 року, замість документа про припинення громадянства російської федерації, яка (відмова) порушує права позивача в контексті спірних правовідносин.

Крім того, суд враховує, що позивачка дійсно довгий час проживає в Україні, організувала своє життя, має друзів, сім`ю та плани на подальший розвиток та самореалізацію.

Так, згідно особової справи, гр. РФ ОСОБА_1 отримала дозвіл на імміграцію в Україні 29.08.2002 року та була документована тимчасовою посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 терміном дії до 29.08.2004 року, а 02.09.2004 року була документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 безстроковим терміном дії.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що міграційний орган, відмовляючи у прийнятті декларації ОСОБА_1 про відмову від іноземного громадянства, діяв не у спосіб, передбачений Законом України «Про громадянство України» та Порядком №215, що свідчить про протиправність таких дій та необхідність зобов`язання Головного управління ДМС України в Одеській області розглянути звернення ОСОБА_1 від 13.07.2023 року за вхід. №Б-396/6/5101-23 щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства від 07.07.2023 року замість документа про припинення громадянства російської федерації, з урахуванням висновків суду.

При цьому, висновком суду в контексті спірних правовідносин є те, що позивач мала право на подання декларації про відмову від іноземного громадянства від 07.07.2023 року, замість документа про припинення громадянства російської федерації.

VII. Висновок суду.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності оскаржуваної відмови, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

VIIІ. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ст.139 КАС України, суд присуджує позивачу здійснені ним документально підтверджені судові витрати (судовий збір 1073, 60 грн.) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області (вул. Преображенська, буд. 44, м. Одеса, 65014, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати противоправною відмову Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, оформлену листом від 26.07.2023 року вих. №Б-396/6/5101-23/5100.4.5/567-23, у прийнятті у ОСОБА_1 Декларації про відмову від іноземного громадянства від 07.07.2023 року, замість документа про припинення громадянства російської федерації.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 13.07.2023 року за вхід. №Б-396/6/5101-23 щодо прийняття Декларації про відмову від іноземного громадянства від 07.07.2023 року, замість документа про припинення громадянства російської федерації, з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65045, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073, 60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна