Справа № 564/65/24
Суддя: Грипіч Л. А.
Дата ухвалення: 2024-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/65/24

Рядок статзвіту № 140

13 березня 2024 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Грипіч Л.А.

з участю секретаря судового засідання Вознюк Ю.В.

за участі сторін:

позивач не з`явився

відповідач не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в спрощеному позовному провадженні, в місті Костопіль справу за адміністративним позовом позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що 04 грудня 2023 року інспектором відділення поліції №2 (м.Костопіль) Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області старшим лейтенантом поліції Потапчуком Ігорем Володимировичем відносно позивача було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1062435, з якою позивач ознайомився у Костопільському відділі державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) тільки 24.01.2024 року, що, на думку позивача, є підставою для поновлення строків на оскарження постанови.

Згідно вказаної постанови, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 20400 грн., а саме за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Вказує, що під час винесення постанови відповідачем було порушено вимоги ст.ст.245, 268, 276, 280 КУпАП відповідно до яких завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та дотримання процесуального порядку розгляду справи. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 09.02.2024 поновлено позивачу строк звернення до адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) позивача та відповідача.

Від інспектора відділення поліції №2 (м.Костопіль) Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції Потапчука Ігоря Володимировича у справі надійшов відзив на позовну заяву з додатками та диском з відеозаписами службової боді камери, у якому зазначено про законність та обгрунтованість винесеної інсектором оскаржуваної постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1062435 від 04.12.2023 року, з підстав зазначених у відзиві. У позові просив відмовити.

В судове засідання 13.03.2024 представники сторін не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Від представника позивача адвоката Михайлова В.О. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити.

Неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

За приписами частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 04 грудня 2023 року інспектором відділення поліції №2 (м.Костопіль) Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області старшим лейтенантом поліції Потапчуком Ігорем Володимировичем відносно позивача було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1062435.

Згідно вказаної постанови, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 20400 грн., а саме за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, чим порушив п.2.1.а Правил дорожнього руху України.

Зокрема, у фабулі оскаржуваної постанови вказано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , 04.12.2023 року о 00 год 00 хв. у м.Костопіль, вул.Стуса, 57, будучи позбавленим права керування транспортними засобами рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 05.04.2023 року.

Позивач свою позицію обгрунтовував тим, що станом на 04.12.2023 року йому не було відомо про будь-які рішення суду, згідно яких позивача було позбавлено права керування транспортними засобами.

Щодо поданого інспектором відділення поліції №2 (м.Костопіль) Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області старшим лейтенантом поліції Потапчуком Ігорем Володимировичем відзиву на позовну заяву з доказами в обгрунтування заперечення проти позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.43 КАС України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Правилами ч.4 ст.5 КАС України встановлено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.55 КАС України юридична особа, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Суд зазначає, що в контексті ч.1 ст.59 КАС України документами, які підтверджують законність такого представництва є довіреність фізичної чи юридичної особи. Частиною 3 ст.59 КАС України встановлено, що довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

За змістом ч.3 ст.59 КАС України, право на звернення до суду та право підписання заяв по суті (крім керівника) належить особі (представнику) уповноваженій на це довіреністю за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами тощо.

Судом встановлено, що відповідачем у справі №564/431/24 є Головне управління Національної поліції в Рівненській області, а відзив по справі подано інспектором відділення поліції №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 без долучення будь-яких документів щодо повноважень для належного представництва ним прав та інтересів відповідача юридичної особи.

Повноваження представника юридичної особи, в тому числі і суб`єкта владних повноважень, можуть підтверджуватись: довіреністю, яка видана від її імені та підписана особою, уповноваженою на це законом або установчими документами; ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»; копіями цих документів, засвідченими у встановленому законом порядку чи підписом судді.

Відповідно до ч.8 ст.59 КАС України у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Верховним Судом в ухвалах від 05.01.2018 у справах №820/3084/17, №815/1832/17, №804/2619/17, №826/6708/15, №818/1031/17 висловлена правова позиція, згідно з якою в адміністративному судочинстві до розгляду не приймаються процесуальні документи, підписані не уповноваженою на те посадовою особою зокрема.

Враховуючи викладені обставини, відзив на позовну заяву з додатками, поданий інспектором відділення поліції №2 (м.Костопіль) Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 поданий в порушення приписів ст.ст.5, 55, 59, 162, 175 КАС України не приймається судом до уваги.

Суд звертає увагу, що згідно диспозиції ч.4 ст.126 КУпАП адміністративну відповідальність передбачено за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім тягаря обов?язку, передбаченого загальними правилами обов?язку доказування в адміністративній справі, на відповідача суб?єкта владних повноважень покладається додатковий тягар доказування, передбачений принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі й презумпцією винуватості суб`єкта владних повноважень (ст.ст. 9, 77 КАС України).

Невиконання стороною припису про обов`язок доказування в адміністративній справі (ч.1 ст.77 КАС України) і якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, має наслідком те, що адміністративний суд вирішує справу на підставі наявних доказів (ч.5 ст.77 КАС України).

В обґрунтування оскаржуваної постанови, інспектор поліції зазначав, що ОСОБА_1 було позбавлено права керування рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 05.04.2023 року.

Крім цього, автором відзиву, яки хоча і не прийнятий судом до уваги, проте в якому не вказується на підставі якого саме судового рішення позивача було позбавлено права керування транспортним засобом за ч.1 ст.130 КУпАП та копію такого судового рішення не долучено до матеріалів відзиву на позовну заяву.

Суд вказує, що таким доказом, у даному випадку, може бути лише завірена у встановленому законом порядку копія постанови суду, яка набрала законної сили, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності щодо позбавлення останнього права керування транспортними засобами.

Відповідне судове рішення має відповідати вимогам Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом ДСА від 20.08.2019 р. №814, наказами Державної судової адміністрації від 24.12.2019 р. №1196, від 03.06.2020 №248, в якій вказано, що копія судового рішення, виготовлена апаратом суду, засвідчується відповідальною особою апарату суду та печаткою суду із зазначенням дати. Копії судових рішень, що набрали законної сили або підлягають негайному виконанню, повинні бути прошиті, пронумеровані, засвідчені та скріплені відповідною печаткою суду.

Судом встановлено, що судове рішення, яке б свідчило про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП або за іншою статтею КУпАП, яка передбачає позбавлення права керування транспортними засобами, у матеріалах справи відсутнє та відповідачем не надано для підтвердження обставин, які були викладені в оскаржуваній постанові від 04.12.2023 року серії ЕНА №1062435.

Суд позбавлений можливості самостійно, без участі сторін спору, збирати докази, в обгрунтування чи спростування позовних вимог.

До основних засад (принципів) адміністративного судочинства віднесено, зокрема, верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі (частина третя статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено порядок оцінки доказів в адміністративних справах.

Відповідно до частин першої та другої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина третя статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина четверта статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 75 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За змістом частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Між тим, суд зазначає, що позивачем було надано суду докази, які підтверджують його позицію щодо того, що станом на день винесення оскаржуваної постанови (04.12.2023 року) йому взагалі не було відомо про наявність будь-якого судового рішення щодо позбавлення права позивача на керування транспортними засобами (копія листа Костопільського районного суду Рівненської області, надана на запит предствника позивача).

Суд, на підставі поданих сторонами доказів та матеріалів справи, встановив, що позивач не вчиняв та не міг вчинити умисно адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП, оскільки він не знав та в жоден спосіб не був повідомлений про можливу наявність відносно нього будь-якого судового рішення щодо притягнення до адміністративної відповідальності та позбавлення права позивача на керування транспортними засобами.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відсутність доказів не може слугувати підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

З огляду на правову позицію Верховного Суду у справі №357/10134/17 (постанова від 23.10.2019 року) вказані вище обставини є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови, яка винесена за відсутності будь-яких на те доказів.

Так, 26.04.2018 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №338/855/17, адміністративне провадження №К/9901/18195/18 вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

До того ж такий доказ має бути обов`язково вказаний у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення зафіксоване як в автоматичному режимі так і не в автоматичному режимі.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17.

Отже, сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17.

Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна правова позиція, викладена у Постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 05.03.2020 у справі №607/7987/17.

За змістом ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, суд дійшов переконливого висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вказане вище, витрати понесені позивачем під час розгляду справи, а саме судовий збір сплачений за подання позовної заяви в сумі 605,60 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 9, 72-76, 243, 246, 250, 286 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.

Постанову інспектора відділення поліції №2 (м.Костопіль) Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції Потапчука Ігоря Володимировича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1062435 від 04.12.2023 року відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст.126 КУпАП скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 /шістсот п`ять/ гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне рішення складено 13 березня 2024 року.

СуддяЛ. А. Грипіч