Справа № 500/1063/24
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1063/24

29 березня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі-Відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі- Відповідач 2) в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №48 від 10.11.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 20.11.1980 по 30.10.1981 в колгоспі ім.Шевченка, з 01.01.2003 по 17.03.2003 в ПОП "Барвінок", з 26.03.2003 по 19.03.2004 та з 01.02.2006 по 26.01.2007 - перебування на обліку по безробіттю, з 15.04.2004 по 27.12.2005 період роботи в Кременецькому МГП по вилову риби та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 30.09.2023.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено те, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Однак, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішенням №48 від 10.11.2023 відмовило у призначенні даної пенсії, у зв`язку із недостатнім страховим стажем. Відмова аргументована тим, що страховий стаж позивача становить 13 років 08 місяців 23 дні, при необхідних 30-ти роках. Також, до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі з 20.11.1980 по 29.02.2000, оскільки надана позивачем довідка не містить реєстрації. Не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки позивача від 17.03.2003, мотивуючи це тим, що на титульній сторінці печатка колгоспу старого зразка і зазначено, що для підтвердження стажу з 15.03.2000 по и17.03.2003 надана довідка без реєстрації, тому стаж зарахований за даними системи персоніфікованого обліку.

З огляду на викладене, позивач не погоджується із прийнятим рішенням відповідача 2, вказує на те, що у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, відповідач таким правом не скористався та не подав достатньо запитів до установ, для того щоб підтвердити стаж роботи Позивача у разі виникнення сумніву. Тому, позовні вимоги просить задовольнити.

Ухвалою суду від 28.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач 1 подав до суду 11.03.2024 відзив, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначили, що загальний страховий стаж позивача є недостатнім для призначення пенсії по віку відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зокрема, зазначено, що позивачу не зараховано трудовий стаж згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.03.2003 р., оскільки на титульній сторінці міститься печатка колгоспу ім.Шевченка старого зразка УРСР, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мін`юсту України. Мінпраці України, Міністерства соцзахисту України від 17.08.1993 р. за №110 (до цього - Порядок, затверджений постановою Держкомітету СРСР з праці та соціальних питань №162 від 20.06.1974 р.); для зарахування до страхового стажу періодів роботи в колгоспі з 20.11.1980 р. - по 29.02.2000 р. заявник надав довідку, яка не містить реєстрації, штамп зразка 70-х років і завірена тією ж печаткою УРСР к- п ім.Шевченка; для підтвердження стажу з 15.03.2000 р. - по 17.03.2003 р. надана довідка без реєстрації, тому стаж зарахований за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. А тому вважають, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії органи пенсійного фонду діяли на підставі чинного законодавства та в межах наданих повноважень.

Представник позивача 22.03.2024 подав до суду відповідь на відзив, у якому просив позов задовольнити з підстав, викладених у позові.

Суд, повно та всебічно розглянувши матеріали справи, проаналізувавши подані докази, встановив наступні факти.

Позивач 30.10.2023 звернувся до територіального підрозділу Пенсійного фонду України з питання призначення пенсії за ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Органи Пенсійного фонду України з 01.04.2021 застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Територіальний орган фонду, який опрацьовував заяву про призначення пенсії відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

За результатом розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення №48 від 10.11.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки недостатньо страхового стажу.

Зокрема зазначено, що страховий стаж позивача становить - 13 років 08 місяців 23 дні та до страхового стажу не зараховано трудовий стаж згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.03.2003, періоди роботи в колгоспі з 20.11.1980 - по 29.02.2000 та період роботи з 15.03.2000- по 17.03.2003.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком, а також вказуючи на не зарахування ще декількох періодів роботи, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (далі - Закон №1058).

Згідно пункту 1 статті 26 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно п.1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1), днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Як встановлено судом, і не заперечувалось сторонами, позивач звернувся за призначенням пенсії 30.10.2023.

Згідно п.4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Відповідно до п.4.7 Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

При цьому, згідно п.п.3) п.4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно із ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які, містять відомості про періоди роботи.

Суд зазначає, що під час вирішення питання щодо призначення позивачу пенсії за віком Пенсійним фондом при прийнятті рішення про відмову в призначенні пенсії від 12.04.2023 до страхового стажу не враховано наступні періоди роботи:

- з 20.11.1980 по 30.10.1981 та з 01.01.1984 по 29.02.2000 - період роботи в колгоспі ім.Шевченка;

- з 01.01.2003по 17.03.2003- період роботи в ПОП "Барвінок";

- з 26.03.2003 по 19.03.2004 та з 01.02.2006 по 26.01.2007 - період одержання допомоги по безробіттю;

- з 15.04.2004 по 27.12.2005 - період роботи в Кременецькому МГП по вилову риби, а тому загальний страховий стаж становить 13 років 08 місяців 23 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Таку ж позицію викладено і у відзиві на позов.

Суд не погоджується з такою позицією відповідача виходячи з наступних доводів.

Зокрема, суд зазначає, що підставами для не зарахування даних періодів стало наступне:

- що на титульній сторінці трудової книжки НОМЕР_1 від 17.03.2003 печатка колгоспу ім. Шевченка старого зразка УРСР;

- для зарахування до страхового стажу періодів роботи в колгоспі з 20.11.1980 р. - по 29.02.2000 р. заявник надав довідку, яка не містить реєстрації, штамп зразка 70-х років і завірена тією ж печаткою УРСР к-п ім.Шевченка;

- для підтвердження стажу з 15.03.2000 р. - по 17.03.2003 р. надана довідка без реєстрації, тому стаж зарахований за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.03.2003 вбачається, що Позивач працював у колгоспі ім. Шевченка наступні періоди: з 20.11.1980 р. по 30.10.1981 р. на посаді тракториста, з 01.01.1984 р. по 29.02.2000р. на посаді шофера.

Звільнений з колгоспу ім. Шевченка у зв`язку з реформуванням даною господарства за п.2 ст.40 КЗпП України.

ОСОБА_1 при зверненні за пенсією подав до територіального органу ПФУ довідку про членство в колгоспі ім. Шевченка і Відомості про кількість вироблених трудоднів в колгоспному виробництві, але без реєстрації, зі штампом зразка 70-х років і печаткою УРСР к-п ім. Шевченка.

Згідно ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до періодів трудової діяльності, що входять до стажу зараховується трудовий стаж до 1 січня 2004 року (який перетворився у страховий) - у разі відсутності трудової книжки, а також якщо в ній немає необхідних записів, записи неправильні або вказані неточні дані про періоди роботи для підтвердження трудового стажу, приймаються інші документи, видані за місцем роботи або архівними установами.

Стаж роботи в колгоспі до 1 січня 1965 року зараховується до стажу роботи незалежно від кількості вироблених трудоднів. У раси відсутності документів про наявний стаж роботи в колгоспі до 1965 року і неможливості отримання їх у зв`язку з відсутністю архівних даних стаж встановлюється на підставі показань двох або більше свідків.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової діяльності в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Тобто загальна кількість вихододнів ділиться на 25.4. Аналогічний порядок обчислення стажу роботи застосовується і в тому випадку, коли не встановлювався мінімум трудової участі у громадському господарстві.

Також записами трудової книжки підтверджується період роботи позивача у Кременецькому МГП по вилову риби з 15.04.2004 р. по 27.12.2005 р. на посаді рибака-охоронника та у ПСП «Барвінок» на посаді інженера тракторної бригади з 15.03.2000 - по 17.03.2003.

Підтвердженням вищезазначеного є надана позивачем довідка Кременецької районної військової адміністрації Тернопільської області від 16.02.2024 №03-02/12 про створення ПОП «Барвінок» на основі реформованої СВЗП ім.Шевченка.

Оскільки у ПОП «Барвінок» ОСОБА_1 працював до 17.03.2003 включно, то даний період має бути зарахований повністю, а пенсійний орган зарахував лише період з 01.03.2000 - 31.12.2002, залишивши поза увагою трудовий стаж у 2 місяці 17 днів|, який має бути зарахований на основі даних трудової книжки серії НОМЕР_1 , а не на основі даних персоніфікованого обліку.

Період одержання допомоги по безробіттю з 26.03.2003 - по 19.03.2004 та з 01.02.2006 по 26.01.2007 також підтверджується відомостями трудової книжки позивача та інформаційною довідкою Кременецької філії Тернопільського обласного Центру Зайнятості №13-5/70 від 13.02.2024.

Згідно ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до періодів трудової діяльності, що входять до стажу зараховується перебування на обліку в Центрі зайнятості. До 01.01.2004 р. стаж зараховується за записами трудовій книжці, внесеними органом державної служби зайнятості або на підставі довідки служби зайнятості про період отримання допомоги по безробіттю.

Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 638/7217/16-а.

При цьому, суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації здійснено з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи довідках.

Також суд зазначає й про те, що згідно правової позиції Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17, при розгляді аналогічного спору, зазначено "на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" .

Крім того, відповідачу слід врахувати, що у випадку якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав усі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17, від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 26.06.2019 у справі №607/4243/17, відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Також суд наголошує, що згідно із частиною першою статті 101 Закону №1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1,зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1) органом, що приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.

Порядком №22-1 установлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.

Такий підхід узгоджується із частиною першою статті 3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позивачу безпідставно не зараховано до стажу спірні періоди роботи.

При вирішенні даного спору суд також враховує, що відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (зі змінами; далі - Порядок №22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.10 Порядку №22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що ГУ ПФУ у Вінницькій області безпідставно відмовив у зарахуванні до страхового стажу позивача період його роботи з 20.11.1980 по 30.10.1981 та з 01.01.1984 по 29.02.2000 на різних посадах в колгоспі ім.Шевченка, з 01.01.2003по 17.03.2003 на посаді інженера тракторної бригади в ПОП "Барвінок", з 26.03.2003 по 19.03.2004 та з 01.02.2006 по 26.01.2007 період одержання допомоги по безробіттю та з 15.04.2004 по 27.12.2005 період роботи на посаді рибака-охоронника в Кременецькому МГП по вилову риби.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №48 від 10.11.2023.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ч.2 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 30.09.2023, то суд враховує, що призначення пенсії за віком відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Суд зазначає, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення. Тобто нарахування та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. У такому випадку, суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії.

Відтак, позов в цій частині до задоволення не підлягає.

Разом з цим, ст.58 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

До компетенції суду не належить здійснення призначення пенсії та первісного визначення права особи на призначення пенсії, судом здійснюється лише контроль правомірності рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень (відповідача) щодо вказаних питань.

Відповідно до приписів розділу IV Порядку № 22-1, після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (п.4.2). Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи (п.4.3).

Заяву про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яке прийняло спірне рішення про відмову в призначенні пенсії.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача про призначення пенсії, яким у цьому випадку є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Згідно з приписами частини першої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо обраний позивачем спосіб захисту є недостатнім для повного захисту його прав, свобод та інтересів або якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

З огляду на викладене, з метою захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути подану позивачем заяву про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу позивача період з 20.11.1980 по 30.10.1981 та з 01.01.1984 по 29.02.2000 на різних посадах в колгоспі ім.Шевченка, з 01.01.2003по 17.03.2003 на посаді інженера тракторної бригади в ПОП "Барвінок", з 26.03.2003 по 19.03.2004 та з 01.02.2006 по 26.01.2007 період одержання допомоги по безробіттю та з 15.04.2004 по 27.12.2005 період роботи на посаді рибака-охоронника в Кременецькому МГП по вилову риби та прийняти відповідне рішення з врахуванням висновків суду, вказаних у мотивувальній частині рішення суду.

Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають до часткового задоволення.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як слідує з матеріалів справи при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №48 від 10.11.2023 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 20.11.1980 по 30.10.1981 та з 01.01.1984 по 29.02.2000 на різних посадах в колгоспі ім.Шевченка, з 01.01.2003 по 17.03.2003 на посаді інженера тракторної бригади в ПОП "Барвінок", з 26.03.2003 по 19.03.2004 та з 01.02.2006 по 26.01.2007 період одержання допомоги по безробіттю, з 15.04.2004 по 27.12.2005 період роботи на посаді рибака-охоронника в Кременецькому МГП по вилову риби.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 30.10.2023, з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині рішення.

5. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 29 березня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769);

Головуючий суддя Осташ А.В.