Справа № 400/1202/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 р. № 400/1202/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання протиправними рішення від 26.08.2023 №802/6436/юк та від 16.09.2023 №802/7063/юк; стягнення відшкодування у сумі 42119,69 грн,

ВСТАНОВИВ:

09 лютого 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач) про:

визнання протиправними рішення відповідача від 26.08.2023 № 802/6436/юк та від 16.09.2023 № 802/7063/юк про відмову у виплаті грошового забезпечення за період перебування на лікуванні;

стягнення з відповідача на користь позивача невиплачену суму грошового забезпечення у сумі 42119,69 гривні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу у відповідача, а з 19.05.2023 його звільнено із займаної посади та зараховано у розпорядження начальника Військової служби правопорядку Збройних Сил України начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 . У періоди з 20.06.2023 по 12.07.2023 та з 15.08.2023 по 24.08.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні, у зв`язку з чим він звернувся 15.08.2023 і 24.08.2023 до відповідача із рапортами щодо виключення відповідних періодів перебування на стаціонарному лікуванні зі строку перебування у розпорядженні та продовження виплати йому грошового забезпечення за останньою займаною посадою. Однак, всупереч абзацу першому частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ), підпункту 13 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008) і розділу ХХVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі Порядок № 260) відповідач листами від 26.08.2023 № 802/6436/юк та від 16.09.2023 № 802/7063/юк протиправно відмовив йому у задоволені його рапортів, що призвело до недоотримання ним 42119,69 грн грошового забезпечення.

У відзиві на позовну заяву від 29.02.2024 № 802/3019/юк відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволенні відмовити повністю. Відзив умотивовано тим, що період амбулаторного лікування позивача з 20.06.2023 по 12.07.2023 у цивільному закладі охорони здоров`я не може вважатися таким, який підлягає виключенню із загального періоду перебування позивача у розпорядженні. Відповідно до абзацу першого пункту 1 розділу XXVIII Порядку № 260 період виплати позивачеві грошового забезпечення у розпорядженні на рівні грошового забезпечення за останньою займаною посадою закінчився 06.08.2023, як наслідок, рішення відповідача прийнятті у листах від 26.08.2023 № 802/6436/юк та від 16.09.2023 № 802/7063/юк з дотриманням чинного законодавства.

Позивач правом на подання до суду відповідні на відзиві не скористався.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

З огляду на вищезазначене, керуючись частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд вирішив справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 17.12.2018 № 266 позивача з 17.12.2018 зараховано до списків особового складу відповідача та всіх видів забезпечення.

19.05.2023 Заводський районний суд міста Миколаєва постановив ухвалу у справі № 487/2618/23 про застосування до позивача запобіжного заходу тримання під вартою з утриманням в СІЗО м. Миколаєва до 15.07.2023. Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та діє в частині тримання під вартою позивача до 15.07.2023 включно.

Відповідно до наказа начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по особовому складу) від 19.05.2023 № 47 позивача звільнено з займаної посади і зараховано у розпорядження начальника Військової начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі начальник ВСП) з 19.05.2023.

З 19.05.2023 по 22.05.2023 позивач перебував під вартою в ДУ «Миколаївський СІЗО», звідки звільнений на підставі внесення застави, що підтверджується довідкою про звільнення від 22.05.2023 серія МИК № 018145 (частина «Б»).

Згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 23.05.2023 № 135 позивач вважається звільненим з 19.05.2023 із займаної посади та зарахованим у розпорядження начальника ВСП. У зв`язку із зміною запобіжного заходу позивачу поновлено виплату грошового забезпечення з 23.05.2023.

17.07.2023 позивач подав відповідачу рапорт про незарахування період перебування його з 17.07.2023 на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 3» до строку перебування у розпорядженні та продовжити виплату грошового забезпечення в розмірі грошового забезпечення, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, на період його амбулаторного лікування. У підтвердження факту перебування на амбулаторному лікуванні позивач додав до вказаного рапорта довідку Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 3» від 17.07.2023 № 30.

Відповідно до наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з адміністративно-господарської діяльності):

від 24.08.2023 № 262 наказано нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 17.07.2023 по 31.07.2023, який перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 3»;

від 01.09.2023 № 268 наказано нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 01.08.2023 по 04.08.2023, який перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 3».

15.08.2023 позивач подав відповідачу рапорт про незарахування період перебування його з 15.08.2023 на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 3» до строку перебування у розпорядженні та продовжити виплату грошового забезпечення в розмірі грошового забезпечення, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, на період його амбулаторного лікування. У підтвердження факту перебування на амбулаторному лікуванні позивач додав до вказаного рапорта довідку Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 3» від 15.08.2023 № 35.

Рапортом від 24.08.2023 позивач повідомив відповідача, що в період з 15.08.2023 по 24.08.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві Миколаївської міської ради «Міська лікарня № 3», до якого додав копію виписного епікризу з медичної картки стаціонарного пацієнта № 5902.

24.08.2023 позивач подав відповідачу рапорт про незарахування період перебування його з 20.06.2023 по 12.07.2023 на амбулаторному лікуванні у ТОВ «Медикгруп» до строку перебування у розпорядженні та продовжити виплату грошового забезпечення в розмірі грошового забезпечення, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, на період його амбулаторного лікування. У підтвердження факту перебування на амбулаторному лікуванні позивач додав до вказаного рапорта довідку ТОВ «Медикгруп» від 24.08.2023 № 1/23.

Листом від 26.08.2023 № 802/6436/юк відповідач відмовив у задоволенні рапорта позивача від 24.08.2023 у зв`язку з тим, що він не направлявся на лікування начальником відповідача, а звернувся до ТОВ «Медгруп» у приватному порядку.

Крім цього, у відповіді на адвокатський запит представника позивача від 08.09.2023 відповідач у листі від 16.09.2023 № 802/7063/юк повідомив про відсутність підстав для виплати грошового забезпечення під час перебування позивача на стаціонарному лікуванні, про яке зазначено в рапорті позивача від 15.08.2023, з огляду на сплив двомісячного строку, передбаченого пунктом 1 розділу XXVIII Порядку № 260.

Відповідно до даних розрахунків грошового забезпечення позивача за вересень 2023 року позивачу виплачувалось грошове забезпечення за період з 19.05.2023 по 06.08.2023 із виключенням періодів його перебування під вартою (19.05.2023-22.05.2023) та на стаціонарному лікуванні (17.07.2023-03.08.2023).

Вважаючи, що двомісячний строк перебування у розпорядженні, що підлягає оплаті у розмірі середнього грошового забезпечення за останньою займаною посадою, сплив 11.09.2023, і що відповідач протиправно не виплатив йому відповідне грошове забезпечення за період з 07.08.2023 по 11.09.2023 (01 місяць 07 днів) у розмірі 42119,69 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абзацу двадцять четвертого пункту 116 Положення № 1153/2008 матеріальне та грошове забезпечення військовослужбовців, зарахованих у розпорядження відповідних командирів (начальників), здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з абзацом першим пункту 8 Постанови № 704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 704 виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу постановлено здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерства юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Порядком № 260.

Абзацами першим і другим пункту 1 розділу XXVIII Порядку № 260 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.

Такий порядок виплати грошового забезпечення не стосується військовослужбовців, зарахованих у розпорядження посадових осіб (які мають право призначення на посади) відповідно до підпунктів 121 та 13 пункту 116, а також пункту 122 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Згідно з пунктом 1 розділу ХХІХ Порядку № 260 (у редакції, чинній до 28.09.2023) грошове забезпечення військовослужбовцям, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або повноважень на посаді, виплачується виходячи з розміру посадового окладу за останньою займаною посадою, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років із дня, наступного після дня усунення від виконання службових обов`язків (відсторонення від виконання службових повноважень або повноважень на посаді), і до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою.

У разі скасування рішення про усунення від виконання службових обов`язків, відсторонення від виконання службових повноважень або повноважень на посаді військовослужбовцям виплачуються щомісячні додаткові види грошового забезпечення, на отримання яких вони втратили право у зв`язку з усуненням (відстороненням) з урахуванням змін у розмірах грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 6 розділу ХХІХ Порядку № 260 визначений у цьому розділі порядок виплати грошового забезпечення також стосується і військовослужбовців, зарахованих у розпорядження посадових осіб (які мають право призначення їх на посади) відповідно до підпунктів 121 та 13 пункту 116, а також пункту 122 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Таким чином, військовослужбовцям, які зараховані у розпорядження посадових осіб відповідно до підпункту 13 пункту 116 Положення № 1153/2008, виплачується грошове забезпечення виходячи з розміру посадового окладу за останньою займаною посадою, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років із дня зарахування у розпорядження і до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою.

Суд встановив, що 19.05.2023 Заводський районний суд міста Миколаєва постановив ухвалу у справі № 487/2618/23 про застосування до позивача запобіжного заходу тримання під вартою з утриманням в СІЗО м. Миколаєва до 15.07.2023.

Відповідно до довідки ДУ «Миколаївський СІЗО» про звільнення від 22.05.2023 серія МИК № 018145 (частина «Б») позивач з 19.05.2023 по 22.05.2023 тримався під вартою в ДУ «Миколаївський СІЗО», звідки звільнений на підставі внесення застави.

Згідно з пунктом 3 наказа начальника ВСП (по особовому складу) від 19.05.2023 № 47 позивача звільнено з займаної посади і зараховано у розпорядження начальника ВСП з 19.05.2023 відповідно до підпункту 13 пункту 116 Положення № 1153/2008 (підстава: обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідно до ухвали Заводського районного суду міста Миколаєва від 19.05.2023 у справі № 487/2618/23).

Даних про те, що позивач повернувся до виконання службових обов`язків після звільнення з під варти у спірний період ні позивач, ні відповідач суду не надали.

Отже, оскільки позивача було зараховано у розпорядження начальника ВСП відповідно до підпункту 13 пункту 116 Положення № 1153/2008, відповідач зобов`язаний був виплачувати позивачу грошове забезпечення у період з 23.05.2023 (наступний день після звільнення з під варти) до 11.09.2023 (дата, по яку позивач просить стягнути грошове забезпечення у розмірі середнього заробітку) відповідно до розділу ХХІХ Порядку № 260, а саме: виходячи з розміру посадового окладу за останньою займаною посадою, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років.

Водночас перебування позивача на стаціонарному і амбулаторному лікуванні в цей період на розмір його грошового забезпечення не впливає.

Однак, у відзиві на позовну заяву від 29.02.2024 № 802/3019/юк відповідач зазначив, що він виплатив позивачу грошове забезпечення за період з 19.05.2023 (початок періоду перебування позивача у розпорядженні) по 06.08.2023 (останній день двомісячного періоду) із виключенням періодів його перебування під вартою (19.05.2023-22.05.2023) та на стаціонарному лікуванні (17.07.2023-03.08.2023) у розмірі відповідно до абзацу першого пункту 1 розділу XXVIII Порядку № 260, тобто у розмірі грошового забезпечення, яке позивач отримував до зарахування в розпорядження.

Зазначене підтверджується даними даних розрахунків грошового забезпечення позивача за червень, липень, серпень і вересень 2023 року.

З наведеного слідує, що відповідач:

протиправно виплатив позивачу грошове забезпечення позивачу за період з 23.05.2023 по 06.08.2023 у розмірі відповідно абзацу першого пункту 1 розділу XXVIII Порядку № 260, а не згідно з розділом ХХІХ Порядку № 260, тобто у значно більшому розмірі, ніж необхідно було;

правомірно виплатив позивачу грошове забезпечення за період з 07.08.2023 по 11.09.2023 виходячи з розміру посадового окладу за останньою займаною посадою, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років.

Таким чином, у спірних правовідносинах має місце факт переплати, а не недоплати грошового забезпечення позивачу, а отже відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті відповідного грошового забезпечення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на те, що позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 01 квітня 2024 року