Справа № 540/128/22
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 540/128/22
29 березня 2024 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Стефанов С.О., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі №540/128/22 за позовом ОСОБА_1 до Херсонської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Херсонської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року, адміністративний позов адміністративний позов ОСОБА_1 до Херсонської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність Херсонської міської ради щодо неприйняття у встановлений законом спосіб та строк рішення за результатами розгляду по суті клопотання (заяви) ОСОБА_1 , зареєстрованого 09.09.2021 року щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, орієнтованою площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- зобов`язано Херсонську міську раду розглянути по суті клопотання (заяву) ОСОБА_1 , зареєстрованого 09.09.2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, орієнтованою площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) шляхом прийняття відповідного рішення.

12 червня 2023 року Одеським окружним адміністративним судом прийнято по справі №540/128/22 додаткове рішення, яким: стягнуто з Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України.

20 березня 2024 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі №540/128/22 (вхід. № 1468/24), в якій заявник просить змінити спосіб та порядок виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 року по справі №540/128/22 в частині стягнення з Херсонської міської ради витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., шляхом стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. з рахунків Виконавчого комітету Херсонської міської ради (, адреса 73003, м. Херсон просп. Ушакова, 37).

В обґрунтування заяви позивач зазначив, що згідно відомостей наданих Головним Управлінням Державної казначейської служби України у Херсонській області розрахункові рахунки Херсонської міської ради в управлінні Казначейства відсутні. В управлінні Казначейства відкриті розрахункові рахунки Виконавчого комітету Херсонської міської ради (), який є іншою юридичною особою та відповідно до ч.4 ст.28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» здійснює в установленому порядку фінансування видатків з місцевого бюджету.

Таким чином, заявник вважає, що для повного та фактичного виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду необхідно встановити або змінити порядок та спосіб виконання рішення суду.

28 березня 2024 року від Херсонської міської ради Херсонської області надійшли заперечення на заяву про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі №540/128/22 (вхід. № ЕС/12835/24), згідно якої відповідач просить відмовити у задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання рішення в повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не звертався з виконавчим листом до Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області.

Відповідач також зазначає, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, доходи місцевих бюджетів та інші кошти, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах. Місцеві бюджети є самостійними, вони не включаються до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів. Отже, Херсонська міська рада є власником майна, у тому числі й доходів місцевих бюджетів, інших коштів тощо.

Наразі, матеріали справи не містять доказів на підтвердження ані про вибуття міської ради із визначених судовим рішенням правовідносин, ані про правонаступництво виконавчого комітету після міської ради. Відсутність в Херсонської міської ради рахунків, відкритих у органах казначейства для здійснення примусового виконання рішення, не позбавляє позивача можливості виконати рішення суду у добровільному порядку, оскільки саме міська рада є власником грошових коштів, розпорядником яких виступає її виконавчий комітет.

Розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення та дослідивши обставини справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

В розумінні наведеної статті, при вирішенні заяв про відстрочення чи розстрочення, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо). Підставою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, наведена норма пов`язує можливість зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення у виняткових випадках за умови доведення заявником існування конкретних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у певний строк.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Принцип обов`язковості судових рішень, як один з визначальних принципів здійснення правосуддя в Україні, полягає в обов`язковому виконанні на всій території України судових рішень, що набрали законної сили, а також у встановлені відповідальності за невиконання таких рішень.

Вказаний принцип обов`язковості судових рішень поряд із Конституцією України знайшов своє відображення і в Кодексі адміністративного судочинства України, а саме у статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України - судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Крім того, згідно з практикою Європейського Суду з прав людини (пункт 40 Рішення від 19.03.1997 року у справі "Горнсбі проти Греції") право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21.02.1975 року). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у Рішенні від 15.03.2001 року у справі "Піалопулос та інші проти Греції", якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс.

Згідно з пунктом 66 Рішення Європейського Суду у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy) ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Також в Рішенні від 29.06.2004 року у справі "Войтенко проти України" Європейський суд з прав людини констатував, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися.

Відповідно до частини третьої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Тобто, із змісту даної норми вбачається, що стаття 378 Кодексу адміністративного судочинства України визначає підстави та порядок відстрочення і розстрочення виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі з метою створення оптимальних умов для належного та якісного його виконання у процесі виконавчого провадження.

Наведена норма не містить виключного переліку обставин, що є підставою для вирішення питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Під зміною способу та порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленим судом.

Відтак, встановлення способу виконання рішення не повинно змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Під порядком виконання рішення слід розуміти законодавчу послідовність і зміст виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

Під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду у раніше встановлений судом спосіб. Наявність таких обставин має бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Судом було встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року, адміністративний позов адміністративний позов ОСОБА_1 до Херсонської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність Херсонської міської ради щодо неприйняття у встановлений законом спосіб та строк рішення за результатами розгляду по суті клопотання (заяви) ОСОБА_1 , зареєстрованого 09.09.2021 року щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, орієнтованою площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- зобов`язано Херсонську міську раду розглянути по суті клопотання (заяву) ОСОБА_1 , зареєстрованого 09.09.2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, орієнтованою площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) шляхом прийняття відповідного рішення.

12 червня 2023 року Одеським окружним адміністративним судом прийнято по справі №540/128/22 додаткове рішення, яким: стягнуто з Херсонської міської ради на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України.

При цьому, як зазначив відповідач, ОСОБА_1 не звертався з виконавчим листом до Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області.

Доказів подання виконавчого листа по справі № 540/128/22 на виконання до Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області позивачем також не надано до суду.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами другою та четвертою ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі - Порядок №845).

Так, відповідно до п. 3 зазначеного Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

За приписами п.п. 16-21 Порядку №845 органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів: 1) для повернення надмірно та/або помилково сплачених податків і зборів та інших доходів бюджету; 2) що надійшли в результаті повернення бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою або під державні гарантії; 3) що надійшли від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, вилученого уповноваженими державними органами; 4) що надійшли в результаті конфіскації національної або іноземної валюти; 5) що надійшли в інший установлений законодавством спосіб; 6) з метою забезпечення бюджетного відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку.

Пунктом 26 Порядку №845 передбачено, що безспірне списання коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів, на яких обліковуються кошти загального та спеціального фондів відповідного бюджету, здійснюється в межах бюджетних асигнувань, передбачених у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів, та у разі наявності на його рахунках для обліку відкритих асигнувань (залишків коштів на рахунках).

Відповідно до п.24 наведеного Порядку стягувачи, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у п. 6 цього Порядку.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади, жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Статтею 142 Конституції України встановлено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до ст. 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

За приписами ст. 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

В силу ч. 1 ст. 51 цього ж Закону, виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень.

Відповідно до ст. 16 вказаного Закону, органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, доходи місцевих бюджетів та інші кошти, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах. Місцеві бюджети є самостійними, вони не включаються до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів.

Отже, Херсонська міська рада є власником майна, у тому числі й доходів місцевих бюджетів, інших коштів тощо.

Статтею 1 Бюджетного кодексу України визначено, що місцевий бюджет - це нормативно-правовий акт відповідної місцевої ради, виданий в установленому порядку, що затверджує місцевий бюджет та визначає повноваження відповідного виконавчого органу місцевого самоврядування здійснювати виконання місцевого бюджету протягом бюджетного періоду.

Аналіз наведених норм свідчить, що виконавчий комітет місцевої районної ради є розпорядником коштів місцевого бюджету, повноваження з виконання якого покладено на нього законом та затверджено обсяг бюджетних видатків місцевою радою у встановленому законом порядку.

Діючі положення КАС України не передбачають встановлення чи зміну способу або порядок виконання рішення суду шляхом фактичного виконання рішення суду іншою юридичною особою, яка не була стороною при розгляді справи, без визначеної законом правової підстави.

При цьому, визначення заявником способу виконання рішення як стягнення заборгованості за виконавчим документом через іншу юридичну особу фактично змінить зміст рішення, замінить боржника у зобов`язанні на особу, яка не залучалася до участі у справі, яка відповідно до положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є окремою юридичною особою та наділена власними повноваженнями.

При цьому, наразі, матеріали справи не містять доказів на підтвердження ані про вибуття міської ради із визначених судовим рішенням правовідносин, ані про правонаступництво виконавчого комітету після міської ради.

Відсутність в Херсонської міської ради рахунків, відкритих у органах казначейства для здійснення примусового виконання рішення, не позбавляє позивача можливості виконати рішення суду у добровільному порядку, оскільки саме міська рада є власником грошових коштів, розпорядником яких виступає її виконавчий комітет.

Суд зазначає, що право звернутися в адміністративний суд першої інстанції із заявою про встановлення чи зміну способу і порядку виконання судового рішення передбачено ст.378 КАС України. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

В той же час, належних доказів, які би підтверджували наявність визначених вказаною нормою обставин, заявником не надано.

Спосіб та порядок виконання судового рішення є заходами його реалізації. Тому суд акцентує увагу сторін, що в порядку застосування ст.378 КАС України суд не уповноважений приймати додаткове рішення за вимогами, що не були заявлені предметом спору.

Як вже було зазначено судом, обов`язковість виконання судових рішень закріплена ст.129 Конституції України та ч.1 ст. 370 КАС України, якою визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення відповідно до ч.2 ст.370 КАС України тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відтак, рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Тому особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити дії встановлені Законом для його виконання.

Посилання заявника не містять обґрунтованих доводів щодо заявленого ним порядку та способу виконання рішення суду. Не наведено обґрунтувань забезпечення в такий спосіб реального його виконання.

Чинне законодавство України, в тому числі і Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», не містить норми про те, що Виконавчий комітет, як окрема юридична особа відповідає за зобов`язаннями ради. Виконавчий комітет не несе відповідальності за зобов`язаннями Херсонської міської ради. Окрім того, включення Виконавчого комітету як окремої юридичної особи до Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, не можуть бути підставою для зміни способу та порядку виконання рішення, оскільки в такому випадку будь-які виконавчі органи Херсонської міської ради, які є юридичними особами та включені до Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, можуть бути виконавцями судових рішень (боржниками) у судових справах, де стороною не виступали і жодних зобов`язань не мали. Відсутність в Єдиному реєстрі розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів одного із боржників не є підставою для переведення боргу на іншу особу, яка є у зазначеному реєстрі.

Запропонований позивачем порядок виконання рішення фактично означає заміну сторони у виконавчому провадженні.

З огляду на викладене, заява ОСОБА_1 про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі №540/128/22 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.14, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі №540/128/22 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя С.О. Стефанов