Справа № 420/24098/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/24098/23

Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М. Дата і місце ухвалення: 03.01.2024р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області № 0269 від 27.04.2023р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну та № 8289 від 27.04.2023р. про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 , видану 23.09.2021р. громадянину Федеративної Республіки Нігерія Онах ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Головне управління міграційної служби в Одеській області поновити посвідку на постійне проживання громадянину Федеративної Республіки Нігерія Онах ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність, однак позивачем разом із заявою про надання дозволу на імміграцію, було надано підтверджуючи документи, у тому числі і щодо свого місця проживання в Україні. Таким чином, позивач вважає рішення відповідача про скасування дозволу на імміграцію в Україну незаконним.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить скасувати рішення від 03.01.2024 р. з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що матеріали справи та показання свідка ГУ ДМС в Одеській області Соборова С. М., який безпосередньо здійснював перевірку проживання осіб, з виходом за адресою АДРЕСА_1 свідчать, що інформація зазначена позивачем у заяві, поданій для отримання дозволу на імміграцію про проживання за адресою АДРЕСА_1 є неправдивою.

Зазначені висновки також підтверджуються відповіддю Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, згідно якої станом на 22.03.2023 р. за адресою АДРЕСА_1 значиться зареєстрованими 13 громадян Республіки Нігерія (за списком), серед яких і позивач, а також листом того ж самого Департаменту від 14.03.2023 №94ел/01-09, згідно якого за адресою АДРЕСА_1 значиться зареєстрованими 470 осіб (за списком).

Таким чином, апелянт вважає, що Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області правомірно на підставі п.1 ч.1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію, оскільки позивачем було надано свідомо неправдиві відомості, щодо місця проживання.

Представником позивача надано до суду відзив на апеляційну скаргу в якому зазначається про обгрунтованість та законність рішення суду першої інстанції, а тому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Представник позивача зазначає, що встановлення 12.10.2021 р. міграційним органом обставин незнаходження позивача за адресою місця проживання не являється підставою для скасування рішення про надання дозволу на імміграцію, адже втрата чинності документів повинна мати місце саме на момент прийняття відповідного рішення, а зміна обставин у майбутньому не може впливати на чинність вже виданого дозволу та ставити під сумнів правомірність рішення про його видачу.

Також, представник позивача звертає увагу на принцип «належного урядування» та наводить ряд рішень Європейського суду з прав людини, де відзначено, що допущені державними органами помилки, не можуть виправлятися за рахунок інших осіб та тягнути для них негативні наслідки, а тому навіть за умови неправомірного документування позивача посвідкою на постійне проживання в Україні, ці обставини не можуть бути виправлені за рахунок позивача та мати для нього негативні наслідки у вигляді скасування дозволу на імміграцію.

Також, адвокат у відзиві наголошує, що суб`єктом владних повноважень не дотримано одного з елементів критерію «необхідності у демократичному суспільстві», а саме принципу пропорційності, який вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень. У той же час, як стверджує адвокат, недотримання принципу пропорційності призвело до негативних наслідків для позивача, за відсутністю будь якої вини, з його боку. Так, втрата сформованого певного укладу життя в Україні, зв`язків з оточенням, покладає на громадянина Федеративної Республіки Нігерія - Онах Годвіна Даніела надмірний тягар.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.07.2021 до ГУ ДМС в Одеській області звернувся громадянин Нігерії Онах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Заява була мотивована тим, що він перебуває у шлюбі з іммігрантом, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , видане 16.06.2021 р. Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Дружиною громадянина Федеративної Республіки Нігерія Онах ОСОБА_3 являлася громадянка Республіки Молдова ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка має посвідку на постійне проживання в НОМЕР_3 , що видана 02.06.2021 р., орган видачі 5103.

Законність свого перебування, на момент звернення, заявник підтвердив посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_4 , строком дії до 15.09.2021 р., виданою 19.05.2021 р. Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області.

Після проведення, відповідно до Порядку №1983, визначених імміграційним законодавством перевірок, 15.09.2021 р. ГУ ДМС в Одеській області прийняло рішення №9377 про надання дозволу на імміграцію громадянину Федеративної Республіки Нігерія Онах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі пункту 6 частини другої статті 4 Закону № 2491-ІІІ.

23.09.2021 р. громадянин Нігерії Онах ОСОБА_3 був документований посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 , дата закінчення строку 22.09.2031р., орган видачі 5103.

У заяві про надання дозволу на імміграцію ОСОБА_1 зазначив місце проживання в Україні за адресою: АДРЕСА_1 , надавши, на підтвердження, довідку Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про реєстрацію місця проживання особи.

18.10.2021 р. до відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС в Одеській області надійшов лист відділу міграційного контролю Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС в Одеській області № 5100.5.7/32517-21 щодо перевірки адреси місця проживання громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У вказаному листі зазначено про виїзд, 12.10.2021 р., посадових осіб відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства за адресою: АДРЕСА_1 .

Як зазначають працівники міграційного органу, двері квартири відкрив громадянин України ОСОБА_5 , який в усній формі повідомив, що квартиру АДРЕСА_2 , він, відповідно договору найму житлового приміщення № 2, орендує у громадянки ОСОБА_6 з червня 2021 року.

Також посадовим особам міграційного органу ОСОБА_5 надав копію договору найму житлового приміщення без зазначення дати його укладення та без заповнення відповідних граф. До того ж, в цьому договорі, не вказано статус орендодавця ОСОБА_6 , а саме: чи є вона власницею вказаної квартири, або є особою, яку власник уповноважив діяти від свого імені.

У цьому листі зафіксовані пояснення ОСОБА_5 про те, що він не володіє інформацією щодо проживання іноземців за вказаною адресою.

15.03.2023 р., з метою перевірки достовірності, наданої громадянином Нігерії Онах ОСОБА_3 , довідки про реєстрацію місця проживання особи, ГУ ДМС України в Одеській області направило запит до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від № 8.1-2452/2-23.

27.03.2023 р., у відповідь, Департамент направив листа № 458ел/01-09, де підтвердив факт видачі довідки про реєстрацію місця проживання - громадянину Нігерія Онах ОСОБА_3 .

27.04.2023 р. начальник ГУ ДМС в Одеській області затвердила висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Федеративної Республіки Нігерія - Онах ОСОБА_3 .

Відповідно до цього документа, міграційний орган вважав за доцільне скасувати рішення ГУ ДМС в Одеській області від 15.09.2021 р. №9377 про надання дозволу на імміграцію. Визнати недійсною та такою, що підлягає вилученню, видану на підставі цього рішення посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 видану 23.09.2021 р.

Єдиною підставою для скасування дозволу на імміграцію, що зазначена у згаданому висновку, є те, що Онах ОСОБА_3 не проживав за адресою, вказаної в заяві про надання дозволу на імміграцію, а відтак надав неправдиву інформацію для отримання такого дозволу, а також для отримання посвідки на постійне проживання.

Рішенням ГУ ДМС України в Одеській області №0269 від 27.04.2023 р.на підставі пункту 1 частини 1 статті 12 Закону № 2491-ІІІ скасовано дозвіл на імміграцію громадянина Республіки Нігерія ОСОБА_1 .

Рішенням ГУ ДМС України в Одеській області №8289 від 27.04.2023 р., на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання від 25.04.2018 року №321, скасовано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 видану 22.09.2021 р. громадянину Республіки Нігерія ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаними рішеннями відповідача, посилаючись на їх необґрунтованість та неправомірність, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Визначальним, в контексті спірних правовідносин, як правильно констатував суд першої інстанції, є вирішення питання чи є неправдивою інформація, яка була зазначена громадянином Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , в заяві про надання дозволу на імміграцію щодо свого місяця проживання.

Відповідно до статті 1 Закону № 2491-ІІІ імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Частиною п`ятою статті 9 даного Закону встановлено, що для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Порядок №1983 визначає процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Пунктом 11 Порядку № 1983 визначено, що для отримання дозволу на імміграцію разом із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка, зокрема, подається документ про місце проживання (в Україні та за кордоном).

Документом про місце проживання на території України для осіб, які отримали посвідки на тимчасове проживання, є витяг з реєстру територіальної громади.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач легально перебував на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання, термін дії якої закінчувався 15.09.2021.

За таких умов, для отримання дозволу на імміграцію, він повинен був подати витяг з реєстру територіальної громади про місце свого проживання на території України.

Як свідчать матеріали справи, зокрема, матеріали особової справи, Онах ОСОБА_3 надав довідку Департаменту надання адміністративних послуг про реєстрацію свого місця проживання з 16.06.2021 р. (а.с.109).

Справжність вказаної довідки була підтверджена листом Департаменту від 27.03.2023 р. №458ел/01-09 на запит ГУ ДМС в Одеській області.

При цьому, колегія суддів наголошує, що в особовій справі ОСОБА_1 , окрім наведеної вище довідки про реєстрацію його місця проживання, також наявні відомості про нерухоме майно, яке він орендує.

Так, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності містить відомості, що власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_7 (а.с.124).

Судова колегія з матеріалів особової справи ОСОБА_1 встановила, що ОСОБА_7 , на підставі нотаріально посвідченої довіреності, уповноважує ОСОБА_8 бути його представником, у тому числі з питань пов`язаних зі вчинення правочинів що використання, експлуатації та передачі в оренду належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_2 (а.с.125-126).

У свою чергу, ОСОБА_8 , склала та нотаріально посвідчила заяву, де дала згоду, від імені власника житла, на реєстрацію місця проживання громадянина Федеративної Республіки Нігерія - Онах ОСОБА_3 .

Колегія суддів не приймає доводи ГУ ДМС в Одеській області, викладені в апеляційній скарзі та у висновку про скасування дозволу про імміграцію, про нікчемність довіреності від власника квартири ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_8 , з підстав того, що вона видана з порушенням законодавства, з огляду на наступне.

На думку суду апеляційної інстанції, не можна вважати документ нікчемний, якщо він ніким не оспорений та є чинним. Підставою для визнання довіреності недійсною на підставі статті 225 Цивільного кодексу України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Доводи ГУ ДМС в Одеській області про те, що ОСОБА_7 не мав право видавати довіреність на ім`я ОСОБА_8 , оскільки на момент її нотаріального посвідчення, йому було 17 років, не засновані на цивільному законодавстві.

При цьому судом встановлено, що 07.08.2019 ОСОБА_7 набув повної цивільної дієздатності, адже був зареєстрований як фізична особа - підприємець, що підтверджується випискою з ЄДР.

Згідно пункту 12 Порядку № 1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Пунктом 14 Порядку № 1983 перебачено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону № 2491-ІІІ, надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Відповідно до пункту 16 Порядку № 1983 у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Відповідно до пункту 1 частини статті 12 Закону № 2491 -III дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо, зокрема з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Щодо доводів апелянта про те, що за результатами перевірки місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 , а також за поясненнями свідка ОСОБА_9 встановлено, що позивач там не проживав, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи договору № 2 найму житлового приміщення то такий договір викликає сумніви, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що орендодавець ОСОБА_6 є власником квартири або уповноваженою особою укладати відповідні договори відносно квартири за адресою АДРЕСА_1 . При цьому, з наявного в матеріалах справи договору встановлено, що останній не містить дати його складання, в договорі відсутні відомості хто є орендарем квартири, а також відсутня підпис орендаря (а.с.171-173).

Також, судова колегія не приймає до уваги акт прийому-передачі нерухомого майна в оренду відповідно до говору оренди, оскільки такий акт не містить дати його складання та відомостей про особу ОСОБА_5 (а.с.174).

Таким чином, доводи апелянта про те, що під час проведення перевірки місця проживання позивача за адресою місця його реєстрації, було встановлено проживання там іншої особи, а саме ОСОБА_5 є сумнівними, оскільки не підтверджуються належними доказами.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до пункту 4 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265 особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Отже, законодавець, у випадку проживання особи у двох або більше місцях дозволяє здійснити реєстрацію за однією з цих адрес на вибір, адже кожному гарантовано право на вільний вибір місця проживання.

Головна відмінність прописки від реєстрації складається з того, що прописка втілювала в життя функцію адміністративно-планового розміщення населення, контроль за переміщенням громадян, а реєстрація це підтримка юридичного зв`язку між людиною і державою з метою взаємного виконання прав і обов`язків, має повідомний характер і не обмежує свободу пересування громадян.

Враховуючи вищезазначені положення законодавства, колегія суддів вважає, що відсутність за місцем реєстрації Онах ОСОБА_3 не свідчить про свідоме подання ним неправдивих відомостей про місце проживання.

При цьому, слід наголосити, що матеріали справи не містять доказів того, що саме на момент заповнення заяви про надання дозволу на імміграцію в Україні ОСОБА_1 , не проживав за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак, станом на 2021 рік, при наданні позивачу дозволу на імміграцію в Україну, відповідач як уповноважений державний орган, перевіривши надані позивачем документи та не встановивши будь-яких порушень законодавства, діяв в межах повноважень та на підставі наведених вище правових норм.

Крім того, ГУ ДМС в Одеській області не довело, що за час перебування позивача на території України з`явилися обставини, які б тягли за собою визнання його таким, що не має дозволу на імміграцію з підстави, передбаченої статтею 12 Закону № 2491-III.

З наведеного випливає, що посвідка на постійне проживання Онах ОСОБА_3 була отримана у передбаченому законом порядку.

За таких умов, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 27.04.2023 р. за №0269 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Нігерії ОСОБА_1 прийнято за відсутності необхідних підстав і не містить інформації щодо конкретних обставин, за яких може бути визнано неправомірною та скасовано посвідку на постійне проживання від 27.04.2023 за №8289.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №815/3651/17, який розглядав справу за подібними правовідносинами.

Також слід звернути увагу на правовий висновок Верховного Суду, що викладений в постановах 18.04.2018 у справі №820/2262/17 та від 09.07.2020 у справі №823/407/18, де наголошено, якщо проживання в Україні позивачу оформлено через помилку або зловживання посадових осіб суб`єкта владних повноважень, перекладати тягар вкрай негативних наслідків такої помилки або зловживання на особу (позивача у справі) є неприпустимим.

Колегія суддів зазначає, що матеріалами справи судом не встановлено, що позивачем були допущені порушення при подачі документів для отримання посвідки на постійне проживання в Україні.

Європейський суд з прав людини, який неодноразово вказував у своїх рішеннях, що помилки або прорахунки державних органів повинні служити вигоді зацікавлених осіб, особливо в разі відсутності інших конфліктуючих інтересів. Зокрема, у рішенні від 20.01.2012 року у справі Рисовський проти України (заява №29979/04) ЄСПЛ зазначив про особливу важливість принципу належного урядування, який передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний якомога послідовний спосіб. Потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування» та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

Прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

У разі звернення особи із відповідною заявою уповноважений орган повинен розглянути вказану заяву та прийняти відповідне вмотивоване рішення.

Як вже зазначено вище, у рішенні про скасування дозволу на імміграцію відповідачем не наведено доказів того, що позивачем порушено вимоги діючого законодавства України при отриманні дозволу на імміграцію.

Водночас, скасування дозволу на імміграцію тягне за собою негативні наслідки для позивача, якими, відповідно до ст. 13 Закону України «Про імміграцію», є обов`язок особи, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії рішення про скасування дозволу на імміграцію. Особа, яка не виїхала протягом місяця, підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством.

Таким чином колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі про те, що ГУ ДМС в Одеській області, приймаючи оскаржувані рішення, діяло відповідно до закону, обґрунтовано, упереджено, з урахування всіх обставин, що мають значення для їх прийняття.

Відтак, установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи відповідача.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Твердження апелянта про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, в зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 01 квітня 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук