Справа № 520/7696/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про залишення позову без руху в частині позовних вимог, відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог

27 березня 2024 р. справа № 520/7696/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши питання наявності правових підстав для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в адміністративній справі за матеріалами позову ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Військової частини НОМЕР_1 про 1) визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 20.003.2022р. №77 в частині визнання старшого солдата ОСОБА_2 , механіка-водія ІНФОРМАЦІЯ_2, яка самовільно залишила військову частину; 2) зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 визнати старшого солдата ОСОБА_2 , механіка-водія ІНФОРМАЦІЯ_3 безвісті зниклим з 01.04.2022р.; 3) зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 2.880.000,00грн. грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_2 , механіка-водія ІНФОРМАЦІЯ_3 за період 01.04.2022р.-29.02.2024р.,

встановив:

Частиною 1 ст.171 КАС України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з приєднаною до позову копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 заявник є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2022р. №77 старший солдат ОСОБА_2 , механік-водій ІНФОРМАЦІЯ_3 вважається таким, що самовільно залишив військову частину та знятий з усіх видів забезпечення з 20.03.2022р.

З тексту позову вбачається, що про існування цього наказу заявнику стало відомо з письмової відповіді Військової частини НОМЕР_1 від 21.01.2024р. №237.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ "Про військовий обов"язок і військову службу" військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Згідно з ч.6 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Отже, за змістом ч.6 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення таких категорій військовослужбовців як: захоплені у полон, заручники, інтерновані до нейтральних держав, безвісно відсутні підлягає виплаті таким категоріям членів родин (сімей) військовослужбовців: дружині (чоловіку) (або повнолітнім дітям, які проживають разом з військовослужбовцем за умови відсутності дружини, або опікунам, піклувальникам, усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), утриманцям військовослужбовців.

У силу спеціального застереження ч.6 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" кожен із батьків згаданих вище категорій військовослужбовців набуває право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця у рівних частках виключно за умови, що військовослужбовець не перебуває у шлюбі і не має дітей.

Приписи ч.6 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" отримали подальший розвиток у положеннях Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (затверджений постановою КМУ від 30.11.2016р. №884; далі за текстом - Порядок №884).

У розумінні п.2 Порядку №884 у цьому Порядку під терміном "безвісно відсутній військовослужбовець" слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби.

За правилами п.7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Отже, за змістом п.7 Порядку №884 грошове забезпечення таких категорій військовослужбовців як: захоплені у полон, заручники, інтерновані до нейтральних держав, безвісно відсутні підлягає виплаті таким категоріям членів родин (сімей) військовослужбовців: дружині (чоловіку) (або повнолітнім дітям, які проживають разом з військовослужбовцем за умови відсутності дружини, або опікунам, піклувальникам, усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку) та утриманцям військовослужбовців.

У силу спеціального застереження п.7 Порядку №884 кожен із батьків згаданих вище категорій військовослужбовців набуває право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця у рівних частках виключно за умови, що військовослужбовець не перебуває у шлюбі і не має дітей.

Суд зауважує, що у положеннях ч.6 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та у положеннях Порядку №884 законодавцем використовується така права категорія як "безвісно відсутній військовослужбовець".

Відповідно до ст.43 Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування (ч.1 ст.43); у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року (ч.2 ст.43); Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України (ч.3 ст.43).

Звідси слідує, що у положеннях ст.43 Цивільного кодексу України законодавцем також використовується така права категорія як "безвісно відсутня фізична особа".

Натомість, правова категорія "особа, зникла безвісті" використовується законодавцем у нормах Закону України від 12.07.2018р. №2505-VIII "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин", згідно з ч.1 ст.4 якого особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.

За приписами ч.3 ст.12 Закону України від 12.07.2018р. №2505-VIII "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" держателем Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин є Міністерство внутрішніх справ України.

З наведеного слідує, що вимога зацікавлених осіб про спонукання суб"єкта права - військової частини до визнання військовослужбовця особою, зниклою безвісті у будь-яких мовних конфігураціях (як-то: безвісті зниклим чи зниклим безвісно) не підлягає розгляду та вирішенню у порядку будь-якого судочинства, позаяк не містить складу юридичного спору у розумінні ст.124 Конституції України.

Тому за вимогою зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 визнати старшого солдата ОСОБА_2 , механіка-водія ІНФОРМАЦІЯ_3 безвісті зниклим з 01.04.2022р. згідно з п.1 ч.1 ст.170 КАС України суду належить прийняти процесуальне рішення про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі.

При цьому, заявнику належить роз"яснити, що розгляд справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою здійснюється у порядку цивільного судочинства за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Стосовно решти вимог позову суд зазначає, що згідно з п.4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до п.5 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Отже, національним законом України чітко передбачено, що у разі настання випадку безвісної відсутності військовослужбовця згідно з ч.6 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" предметом оскарження до адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства є не будь-яке управлінське волевиявлення суб"єкта владних повноважень, а саме: рішення командира військової частини з приводу відмови у виплаті грошового забезпечення військовослужбовця зацікавленим особам або бездіяльність командира військової частини з приводу призначення виплати грошового забезпечення військовослужбовця зацікавленим особам.

Таке правове регламентування повністю узгоджується із приписами ч.2 ст.124 Конституції України та не створює будь-яких перешкод у доступі до суду.

Відтак, за похідною вимогою зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 2.880.000,00грн. грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_2 , механіка-водія ІНФОРМАЦІЯ_3 за період 01.04.2022р.-29.02.2024р. без одночасного заявлення основної вимоги про визнання протиправним і скасування рішення командира військової частини з приводу відмови у виплаті грошового забезпечення військовослужбовця зацікавленим особам або про визнання протиправною бездіяльності командира військової частини з приводу призначення виплати грошового забезпечення військовослужбовця зацікавленим особам слід відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України.

Окремо суд зважає, що у розумінні ч.2 ст.124 Конституції України юридичний спір з приводу виплати зацікавленим особам грошового забезпечення військовослужбовця у порядку ч.6 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" об"єктивно здатен виникнути виключно у разі обов"язкового попереднього письмового звернення заявника до Військової частини НОМЕР_1 з означено вище питання.

Разом із тим, із доводів позову та змісту приєднаних до позову копій документів явно та очевидно вбачається відсутність факту звернення заявника до Військової частини НОМЕР_1 з приводу виплати ОСОБА_1 2.880.000,00грн. грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_2 , механіка-водія ІНФОРМАЦІЯ_3 за період 01.04.2022р.-29.02.2024р.

Відсутність письмового звернення зацікавленої особи як обов`язкової передумови видання командиром Військової частини НОМЕР_1 відповідного наказу засвідчує відсутність у даному конкретному випадку як факту виникнення правовідносин, так і факту виникнення юридичного спору як такого у розумінні ст.124 Конституції України.

Стосовно вимоги про визнання протиправним і скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2022р. суд зазначає, що згідно з ч.3 ст.161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ст.133 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.133); розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.2 ст.133).

Таким законом є Закон України від 08.07.2011р. №3674-VI "Про судовий збір".

За визначенням ч.1 ст.1 Закону України від 08.07.2011р. №3674-VI "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України від 08.07.2011р. №3674-VI "Про судовий збір" платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

У даному випадку позивачем є громадянин України - ОСОБА_4 (р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_4 ).

Однак, приєднаний до справи оригінал квитанції був складений на ім"я платника - ОСОБА_5 (р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_5 ) без жодної ідентифікації об"єкта справляння судового збору та підстав для проведення цим учасником суспільних відносин грошового платежу від імені та в інтересах заявника.

Відтак, цей документ не може бути кваліфікований судом у якості належного доказу оплати судового збору.

Тому позов за вимогою про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 20.003.2022р. №77 в частині визнання старшого солдата ОСОБА_2 , механіка-водія ІНФОРМАЦІЯ_2, яка самовільно залишила військову частину згідно з ч.1 ст.169 КАС України підлягає залишенню без руху із наданням заявнику часу для подачі до суду доказів оплати судового збору у розмірі 1211,20 грн на рахунок - UA4020661, одержувач - ГУК Харків обл/мХар Основ"ян/22030101, код одержувача - 37874947, банк одержувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), МФО - 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101.

Окремо суд звертає увагу заявника, що до вимоги про виплату поточного грошового забезпечення військовослужбовця за загальним правилом підлягає застосуванню процесуальний строк у три місяці згідно з ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ, який належить обчислювати від календарної дати, коли мала місце подія виплати щомісячного грошового забезпечення за відповідний календарний місяць.

До вимоги про виплату грошового забезпечення військовослужбовця, зумовленого подією припинення публічної служби, за загальним правилом підлягає застосуванню процесуальний строк у три місяці згідно з ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ, який належить обчислювати від календарної дати, коли мала місце подія припинення публічної служби.

До вимоги про виплату зацікавленим особам грошового забезпечення військовослужбовця у порядку ч.6 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за загальним правилом підлягає застосуванню строк звернення до суду у шість місяців, який належить обчислювати від тієї календарної дати, коли на думку відповідного учасника суспільних відносин збіг 15-денний термів від настання події безвісної відсутності військовослужбовця за місцем несення військової служби.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 121-123, 160, 161, 169, 170, 171, 173, 175, 241-243, 248, 256, 257, 262, 263, 295 КАС України, суддя, -

ухвалив:

1.Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за вимогами: 1) Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 визнати старшого солдата ОСОБА_2 , механіка-водія ІНФОРМАЦІЯ_3 безвісті зниклим з 01.04.2022р.; 2) Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 2.880.000,00грн. грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_2 , механіка-водія ІНФОРМАЦІЯ_3 за період 01.04.2022р.-29.02.2024р.

2.Позов за вимогою про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 20.003.2022р. №77 в частині визнання старшого солдата ОСОБА_2 , механіка-водія ІНФОРМАЦІЯ_2, яка самовільно залишила військову частину - залишити без руху.

3.Встановити способом усунення недоліків в оформленні позову подання до суду доказів оплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

4.Надати строк на усунення недоліків в оформленні позову - 5 днів від календарної дати отримання цієї ухвали.

5.Роз"яснити, що невиправлення недоліків в оформленні позову зумовлює прийняття процесуального рішення про повернення позову заявникові.

6.Роз`яснити, що ухвала набирає законної сили з моменту підписання; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду в частині відмови у відкритті провадження в адміністративній справі протягом 15 днів з дати прийняття (підписання).

Суддя А.В. Сліденко