Справа № 580/10592/23
Суддя: Валентин ГАРАЩЕНКО
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року справа № 580/10592/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність керівництва ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка виражається в тому, що відповідач зареєструвавши 08.08.2023 заяву позивача від 04.08.2023 демонстративно бездіє. А саме відповідач на дату цього позову, а саме станом на 08.11.2023, тобто протягом 3 місяців, а саме на протязі 90 днів бездіє всупереч ст. 20 згідно гарантіям Закону України «Про звернення громадян» про тому, що загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні не може перевищувати 45 днів;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 вчинити певні дії, а саме, розглянути по суті заяву від 04.08.2023, зареєстровану 08.08.2023 у канцелярії відповідача за підписом позивача, у котрій він прохає відповідача у порядку ст. 65 Конституції України про призов його у лави Збройних Сил України, як добровольця по мобілізації для захисту Вітчизни від збройної агресії російської федерації, як це передбачено Законом України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, згідно Указу президента України №69/2022, надавши позивачу обґрунтовану відповідь з порушених у зверненні позивача питань, як це передбачено вимогами ст. 20. Закону України «Про звернення громадян».

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в судове засідання.

Ухвалою суду від 09.01.2024 зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 25.03.2024 поновлено провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дійсно був з 18 квітня 2002 року виключений з військового обліку військовозобов`язаних як такий що був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Станом на 04 серпня 2023 року позивач не має незнятої чи непогашеної судимості, що підтверджено витягом департаменту інформації МВС України ВР-000841393 від 14.04.2023 що дубльовано аналогічним витягом МВС України ВР-001121670 від 02.07.2023.

25 квітня 2023 року позивачу встановлена відсутність протипоказань до зберігання та носіння вогнепальної зброї та спеціальних засобів згідно висновку ЛКК підтверджене право позивача для отримання дозволу (ліцензії) на об`єкт дозвільної системи.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 04.08.2023, в якій просив призвати його на військову службу під час мобілізації, однак відповідач у встановлений строк не розглянув заяву позивача та не призвав його на військову службу, тому позивач вважає, що відповідач порушує його права.

У відзиві на адміністративний позов відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю, мотивуючи свою позицію тим, що ОСОБА_1 у грудні 2022 року звернувся до Міністерства оборони України із заявою про взяття на військовий облік. Міністерство оборони України перенаправило для розгляду заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , заяву розглянуто 30.12.2022 та направлено відповідь заявнику.

08.05.2023 від позивача повторно надійшла заява про поновлення на військовому обліку та призову як добровольця за мобілізацією, вона була розглянута та надана відповідь від 16.05.2023 за вих. №1/3791, що відновлення громадян на військовому обліку, які були виключені з військового обліку військовозобов`язаних згідно пункту шість частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, законодавством України не передбачено. Такі громадяни не є військовозобов`язаними.

08.08.2023 від позивача повторно надійшла заява про поновлення на військовому обліку та призову як добровольця за мобілізацією.

Відповідач звернув увагу, що згідно вимог частини другої статті 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення за одним і тим же органом від одного і того ж громадянина, з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.

Отже, заява позивача була залишена без розгляду так як попередні заяви розглянуті та вирішені по суті.

За твердженням відповідача, після виключення з військового обліку військовозобов`язаних, такі громадяни є невійськовозобов`язаними, тому відповідно і обов`язку за статтею 65 Конституції України у ОСОБА_1 не виникає. Крім того, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 є особою з інвалідністю (інвалід 2 групи) згідно довідки МСЕК №2 від 11.06.2014, якому протипоказані фізичні та емоційні навантаження, а також тривале стояння та хода.

В зв`язку з тим, що попередні дві заяви вирішенні по суті, третя заява позивача залишена без розгляду. ОСОБА_1 є невійськовозобов`язаним, тому призову під час мобілізаціє не підлягає.

Розглянувши подані документи і матеріали, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України із заявою від 11.11.2022 про взяття на військовий облік.

Міністерство оборони України перенаправило для розгляду заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , який листом №6/5936 від 30.12.2022 повідомив позивача, що він з 18.04.2022 виключений з військового обліку, як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, і визнаний невійськовозобов`язаним, тому відсутні підстави для взяття позивача на військовий облік.

08.05.2023 позивач звернувся до відповідача із зверненням (досудова претензія) від 08.05.2023, в якій просив відновити його на військовому обліку військовозобов`язаних.

Листом №1/3791 від 16.05.2023 відповідач повідомив позивача, що він з 18.04.2022 виключений з військового обліку, як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Відновлення громадян на військовому обліку, які виключені з військового обліку військовозобов`язаних, законодавством України не передбачено.

08.08.2023 позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою про взяття на військовий облік.

В листі №6803/1 від 22.08.2023 відповідач повідомив про залишення без розгляду звернення позивача, як такого, що подане повторно.

Доказів вручення або направлення вказаного листа позивачу відповідач не надав.

Вважаючи, що відповідач допустив бездіяльність не надавши відповідь на його звернення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що спеціальним законом, який регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення, є Закон України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 Закон України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Вимоги до звернення встановлені статтею 4 Закон України «Про звернення громадян».

Так, звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне). Звернення може бути усним чи письмовим. У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

У відповідності до ч. 1, 3 ст. 7 Закон України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

За статтею 8 Закон України «Про звернення громадян» письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.

Виходячи з положень частин 1, 3 статті 15 Закон України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Отже, орган або установа, до повноважень яких належить розгляд питань порушених у зверненні, повинен надати відповіді на усі поставлені питання та повідомляти заявника про наслідки розгляду його заяв.

Всупереч вищенаведених вимог закону відповідач не надав до суду доказів повідомлення позивача про результати розгляду його звернення від 08.08.2023.

Твердження відповідача, що лист №6803/1 від 22.08.2023 направлений позивачу простою кореспонденцією суд вважає необґрунтованим, оскільки відповідач не надав жодних доказів на підтвердження цих обставин. Отже, позивач вважається таким, що не повідомлений про результати розгляду його заяви, яка подана 08.08.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

За таких обставин суд вважає за необхідне визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо неповідомлення позивача про результати розгляду його звернення, яке надійшло 08.08.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Отже, належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача повідомити позивача про результати розгляду його звернення, яке надійшло 08.08.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Щодо решти доводів сторін суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а тому позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 271, 272, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неповідомлення ОСОБА_1 про результати розгляду його звернення, яке надійшло 08.08.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) повідомити ОСОБА_1 про результати розгляду його звернення, яке надійшло 08.08.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя Валентин ГАРАЩЕНКО