Справа № 500/5548/23
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/5548/23 пров. № А/857/23470/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року (головуючий суддя Мандзій О.П., м. Тернопіль) у справі № 500/5548/23 за позовом ОСОБА_1 до Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову, яка оформлена довідкою ВЛК від 14.08.2023 №47/5552.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також не досліджено всі обставини, що мають значення для справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що 14.08.2023 відповідачем здійснювалось обстеження та медичний огляд позивача з метою визначення придатності на військову службу під час загальної мобілізації, по закінченню якого його було визнано придатним до військової служби. Наголошує, що у нього наявна артеріальна гіпертензія, гіпертонічна хвороба, синусова тахікардія, міопія середнього ступеня, складний міопічний асигматизм, ангіоспазм судин сітківки обох очей, макулопатія правого ока, овтальмогіпертензія лівого ока, гіпертензивний криз, тиреотоксикоз, реноваскулярна гіпертензія та ренопаренхіматозна гіпертензія. Зазначає, що наведені діагнози не були досліджені відповідачем та не враховані при формуванні оскаржуваної довідки. Вважає, що за наявності вищевказаних вад та хвороб він не міг бути визнаний придатним до військової служби. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у призначенні судово-медичної експертизи для визначення його стану здоров`я.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу не подав.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 14.08.2023 ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 і після уточнення даних його направлено на проходження медичного огляду.

З Довідки військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.08.2023 № 47/5552 вбачається, що позивачу визначено діагноз "Гіпертонічна хвороба І ступеню, СН0. Дисциркуляторна енцефалопатія 1 ст.1.Міопія середнього ступеню" та на підставі статей 39 "в", 41 "в", 30 "г" графи III Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби визнано його придатним до проходження військової служби.

Не погоджуючись з висновками ВЛК, встановленими у довідці, про придатність його до військової служби, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що розглядаючи спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку.

Суд вказав, що питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії і суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки позивачем не доведено допущених з боку відповідача порушень вимог чинного законодавства, які б стосувались саме процедури проведення медичного огляду та оформлення його результатів, оскаржувана довідка ВЛК є правомірною.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Згідно зі ст. 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону № 2232 щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до ч. 12 ст. 12 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується Міністерством оборони України та центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України.

Наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 затверджене Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402).

Згідно з п. 1.1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно з п. 1.2 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза - це, зокрема, визначення ступеня придатності до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Відповідно до п. 1.3 розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

У пунктах 1.1, 1.2 розділу ІІ Положення № 402 передбачено, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови).

Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, військовослужбовців до військової служби.

Постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, довідки військово-лікарської комісії від 14.08.2023 №47/5552, позивач проходив медичний огляд у зв`язку з загальною мобілізацією і визнаний придатним до військової служби на підставі статей 39 "в", 41 "в", 30 "г" графи III Розкладу хвороб.

Обґрунтовуючи протиправність такого висновку ВЛК, апелянт вказує, що при складанні оскаржуваної постанови не було враховано його стану здоров`я та наявних у нього захворювань: артеріальної гіпертензії, гіпертонічної хвороби, синусової тахікардії, міопії середнього ступеня, складного міопічного асигматизму, ангіоспазму судин сітківки обох очей, макулопатії правого ока, овтальмогіпертензії лівого ока, гіпертензивного кризу, тиреотоксикозу, реноваскулярної гіпертензії та ренопаренхіматозної гіпертензі.

Апелянт наголошує, що наявні у нього хвороби протиправно не взяті до уваги Комісією та свідчать про непридатність його до військової служби, а тому повинні бути предметом повторного дослідження, зокрема, в рамках проведення відповідної експертизи.

Надаючи правову оцінку таким доводам, апеляційний суд зазначає, що у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.

Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки як попередньо зазначалося, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 13.06.2018 у справі № 806/526/16.

Апеляційний суд також зазначає, що питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.

Таким чином, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі № 810/5009/18.

Щодо твердження апелянта про неврахування відповідачем наданих ним медичних документів, то судом першої інстанції було вірно встановлено, що медичний огляд позивача був проведений 14.08.2023, а надані позивачем медичні документи датовані пізніше -22.08.2023, 25.08.2023.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, підпунктом 2.10.3 п.2.10 гл.2 розділу І Положення №402 визначено, що ВЛК військового комісаріату Автономної Республіки Крим, областей, міста Києва мають право переглядати постанови ВЛК районного (міського) військового комісаріату, крім постанов, які згідно з цим Положенням підлягають розгляду, контролю та затвердженню ЦВЛК, ВЛК регіону.

Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до ЦВЛК для перегляду висновку або надання лікарям ВЛК медичних документів, що свідчать про наявність у позивача захворювань, які унеможливлюють проходження ним військової служби за станом здоров`я.

Позовна заява позивача не містить доводів про порушення процедури медичного огляду.

Виходячи з системного аналізу правових норм та обставин даної справи, а також враховуючи те, що судом не встановлено допущених з боку відповідача порушень вимог чинного законодавства, які б стосувались саме процедури проведення медичного огляду та оформлення його результатів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність постанови ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.08.2023, якою позивача визнано придатним до військової служби.

Решта доводів апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року у справі № 500/5548/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник