Справа № 240/13884/22
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Житомир справа № 240/13884/22

категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови зарахувати до його загального стажу на посаді судді період проходження ним строкової військової служби;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до його загального стажу на посаді судді період проходження ним строкової військової служби з 03.05.1968 по 16.05.1970 (2 роки 13 днів) та враховувати його при нарахуванні та виплаті йому щомісячного довічного грошового утримання судді з 09.09.2021.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що 05.06.2014 його було звільнено з посади судді Житомирського районного суду у зв`язку з досягненням шістдесяти п`яти років. Починаючи з 02.07.2019 його було переведено з пенсії державного службовця відповідно до норм ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" на щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів". Позивач стверджує, що при призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання відповідачем не зараховано до його стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження ним строкової військової служби з 03.05.1968 по 16.05.1970 (2 роки 13 днів), що у свою чергу призвело до призначення йому меншого відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання. З огляду на зазначене, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду провадження у даній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувало проти задоволення заявлених позовних вимог. Аргументуючи таку позицію відповідач зазначив, що в межах розгляду адміністративної справи №240/9886/19 Сьомим апеляційним адміністративним судом у постанові від 24.12.2019 за позовом ОСОБА_1 , було встановлено, що згідно з розрахунком стажу судді ОСОБА_1 , виданим Житомирським районним судом Житомирської області, його стаж складається з: роботи на посаді слідчого Черняхівського РВВС Житомирської області - 02 роки 09 місяців 28 днів, роботи на посаді старшого слідчого Черняхівського РВВС Житомирської області - 07 років 11 місяців 03 дня, роботи помічником прокурора Черняхівського району Житомирської області 07 років 06 місяці 28 днів, роботи на посаді судді місцевого Радомишльського районного суду Житомирської області 01 рік 04 місяці 17 днів, роботи на посаді судді Житомирського районного суду Житомирської області 08 років 07 місяців 22 дні. Таким чином стаж роботи ОСОБА_1 лише на посаді судді становив 10 років 00 місяців 09 днів та загалом більше 18 років стажу, що надавало йому право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання. Крім того, в рішенні Житомирського окружного адміністративного суду від 11.08.2021 у справі №240/7396/21 суд встановив, що враховуючи положення ч. З ст. 142 Закону №1402-VIII та суддівський стаж ОСОБА_1 (повних 28 років роботи = 10 років 00 місяців 09 днів на посаді судді та більше 18 років стажу, що надавав право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання), його щомісячне довічне грошове утримання з 19.02.2020 має розраховуватися, виходячи з 66 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50 % + 8 х 2 (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років). Відтак, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вказало, що на виконання вищезазначеного рішення суду у справі №240/7396/21 та з урахуванням вимог ст. 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ОСОБА_1 проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та визначено його у розмірі 66 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Також відповідач зауважив, що згідно з абз. 4 п. 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). На момент призначення позивача на посаду судді (27.05.2004) питання визначення стажу, який дає право на відставку, регулювалося ч. 4 ст. 43 Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів" (в редакції від 21.04.2004), яка передбачала, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. З огляду на вищезазначене, відповідач стверджує, що підстави для врахування до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження ним строкової військової служби з 03.05.1968 по 16.05.1970 відсутні, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 257, ст. 262 КАС України суд розглядає дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до наказу голови Радомишльського районного суду Житомирської області від 27.05.2004 №27 ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України від 13.05.2004 №539/2004 був призначений на посаду судді Радомишльського районного суду Житомирської області. В подальшому, він був обіймав посаду судді Житомирського районного суду Житомирської області.

Відповідно до наказу заступника голови Житомирського районного суду від 05.06.2014 № 12-к ОСОБА_1 на підставі постанови Верховної Ради України від 04.03.2014 було звільнено з посади судді Житомирського районного суду, у зв`язку із досягненням ним шістдесяти п`яти років.

На момент звільнення з посади судді, стаж роботи ОСОБА_1 становив 28 років 04 місяці 08 днів, в тому числі стаж роботи на посаді судді 10 років 09 днів. При цьому, згідно розрахунку стажу судді ОСОБА_1 , виданого Житомирським районним судом Житомирської області, до його стажу були враховані: період роботи на посаді слідчого Черняхівського РВВС Житомирської області тривалістю 02 роки 09 місяців 28 днів, період роботи на посаді старшого слідчого Черняхівського РВВС Житомирської області тривалістю 07 років 11 місяців 03 дня, період роботи на посаді помічника прокурора Черняхівського району Житомирської області тривалістю 07 років 06 місяців 28 днів, а також період роботи на посаді судді Радомишльського районного суду Житомирської області тривалістю 01 рік 04 місяці 17 днів та на посаді судді Житомирського районного суду Житомирської області 08 років 07 місяців 22 дні. Вказані обставини встановлені у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 у справі №240/9886/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, а тому. з огляду на положення частини 4 статті 78 КАС України, вони не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Крім того, вищезазначеною постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 у справі №240/9886/19 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області було здійснити ОСОБА_1 переоформлення пенсії державного службовця на щомісячне довічне грошове утримання судді.

Відтак, на виконання постанови від 24.12.2019 у справі №240/9886/19 ОСОБА_1 , починаючи з 04.07.2019, було переведено із пенсії державного службовця, призначеної йому відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу", на щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів".

В подальшому, під час розгляду адміністративної справи справа №240/7396/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, Житомирський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на перерахунок призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 66% суддівської винагороди судді (50 % + 16 % за вісім додаткових років), виходячи з розміру грошового утримання судді, визначеного у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України у Житомирській області від 25.02.2020 №564/20 вих. У зв`язку із чим, суд прийняв рішення від 11.08.2021 по даній справі, яким зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 66 відсотків суддівської винагороди, згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Житомирській області від 25.02.2020 №564/20-вих про суддівську винагороду з 19.02.2020, з урахуванням виплачених сум.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що під час призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, зокрема під час визначення його відсоткового, яке залежить від набутого стажу, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не зарахувало йому до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження ним строкової військової служби з 03.05.1968 по 16.05.1970 (2 роки 13 днів).

З метою зарахування вищезазначеного періоду до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звернувся з відповідною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. Однак, у відповідь отримав лист від 12.10.2021 №36425-35053/Ч-02/8-0600/21, в якому відповідач вказав, що чинним законодавством не передбачено врахування стажу на посаді судді періоду проходження строкової військової служби.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст. 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

В пункті 7 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов`язків судді.

Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

В рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 також зазначено, що довічне грошове утримання судді це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належним матеріальним утриманням. Особливість щомісячного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені у Конституції України та спеціальному законі України «Про статус суддів».

Не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального та соціального забезпечення. Це положення узгоджується з ч. 3 ст. 22 Конституції України.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Тож, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Зазначений конституційний принцип знайшов відображення і в положеннях Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Так, у пунктах 8, 11 ч. 4 ст. 48 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" зазначено, що незалежність судді, у тому числі, забезпечується його належним матеріальним і соціальним забезпеченням та правом на відставку.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402-VI).

Згідно з пунктом 2 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон України № 2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Суд звертає увагу, що на момент звільнення ОСОБА_1 з посади судді Житомирського районного суду (05.06.2014) діяв Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", а на момент призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (04.07.2019) вже діяв Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів".

За правилами частини першої статті 120 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Крім того, пунктом 11 Перехідних положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Разом з тим, частиною 1 статті 142 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", на підставі якого позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання, передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, у частині 2 цієї правової норми закріплено, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до частини третьої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Стаття 137 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" визначає, що до стаж роботи судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Крім того, абзацом 4 пункту 34 Розділ XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, правовою нормою пункту 11 Перехідних положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", який діяв на момент звільнення позивача з посади судді, було передбачено, що для суддів, які призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, визначення стажу роботи на посаді судді здійснюється відповідно до законодавства, що діяло станом на день набрання чинності цим Законом, тобто станом на 03.08.2010. Відтак, зазначена норма пов`язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із датою набрання чинності Законом України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".

Водночас, правовою нормою абзацу 4 пункту 34 Розділ XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", який діяв на момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, було передбачено, що для суддів, які призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, визначення стажу роботи на посаді судді здійснюється відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання) на таку посаду. Таким чином, зазначена норма пов`язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею.

Матеріалами справи підтверджується, що на посаду судді ОСОБА_1 був призначений 27.05.2004. Станом на цю дату відносини щодо визначення стажу роботи на посаді судді регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ "Про статус суддів", абзац 2 частини 4 статті 43 якого визначав, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Вказане свідчить, що абзац 2 частини 4 статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ "Про статус суддів", який діяв на момент призначення позивача на посаду судді не передбачав зарахування періоду проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання.

Разом з тим, статтею 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", який також діяв на момент призначення позивача на посаду судді, було передбачено, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Матеріалами справи підтверджується, що стаж безпосередньої роботи ОСОБА_1 на посаді судді становив роботи позивача на посаді судді становить 10 років 09 днів, а тому на підставі абзацу 4 пункту 34 Розділ XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" та статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" він має право на зарахування періоду проходження ним строкової військової служби з 03.05.1968 по 16.05.1970 (2 роки 13 днів), який підтверджується записами з дослідженої судом копії його військового квитка серії НОМЕР_1 , до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Крім того, суд зазначає, що за нормами законодавства, чинного на 05.06.2014 - на час виявлення позивачем наміру звільнитися з посади судді у відставку, тобто за нормами пункту 11 Перехідних положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

На час набрання чинності Законом України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів".

Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (зі змінами, внесеними постановою КМУ від 11 червня 2008 року №545) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином, оскільки на час виявлення позивачем наміру звільнитися з посади судді у відставку діяли згадані законодавчі (Закон України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" та постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів"), то у позивача виникло законне очікування на застосування до нього їх положень, які надають йому право на зарахування періоду проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що до стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на відставку та на одержання щомісячного грошового утримання судді, підлягає врахуванню також період проходження ним строкової військової служби з 03.05.1968 по 16.05.1970 (2 роки 13 днів).

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 6 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17, від 8 січня 2019 року у справі № 137/173/17, від 14.03.2019 у справі № 490/7796/17.

Таким чином, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо невключення до стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на відставку та на одержання щомісячного грошового утримання судді, періоду проходження ним строкової військової служби з 03.05.1968 по 16.05.1970 є протиправними.

Застосовуючи механізм захисту порушеного права позивача та його ефективного відновлення, суд, керуючись повноваженнями, наданими в ч. 2 ст. 9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 04.07.2019 зарахування до стажу ОСОБА_1 , який дає право на відставку та на одержання щомісячного грошового утримання судді, періоду проходження ним строкової військової служби з 03.05.1968 по 16.05.1970. Крім того, оскільки стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, впливає на відсоткове значення призначеного грошового утримання, та як наслідок на його розмір, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання із врахуванням вказаного стажу, та його виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

При цьому, суд звертає увагу, що не зарахування періоду проходження строкової військової служби з 03.05.1968 по 16.05.1970 до стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на відставку та на одержання щомісячного грошового утримання судді, а відтак і невірне визначення такого стажу було здійснене відповідачем в момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання, а тому захист порушеного права здійснюється судом з 04.07.2019 - даиа призначення позивачу такого утримання, а не з 09.09.2021 - дати подання позивачем заяви до відповідача про зарахування періоду проходження строкової військової служби до його стажу, як просить позивач в прохальній частині позовної заяви.

Відтак, суд, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

З наявної у матеріалах справи квитанції вбачається, що позивачем під час звернення до суду з вказаними позовом було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Таким чином, беручи до уваги норми ч. 1 ст. 139 КАС України, суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в повному обсязі підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003; ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не включення до стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на відставку та на одержання щомісячного грошового утримання судді, періоду проходження ним строкової військової служби з 03.05.1968 по 16.05.1970.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 04.07.2019 зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на відставку та на одержання щомісячного грошового утримання судді, періоду проходження ним строкової військової служби з 03.05.1968 по 16.05.1970, а також здійснити йому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання із врахуванням вказаного стажу, та його виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович