Справа № 420/2198/24
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/2198/24

Перша інстанція: суддя Попов В.Ф.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

18 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 01.06.2023 року № 2-1508- UА0075494, яким ОСОБА_1 визначено зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2022 рік у розмірі 25 905,75 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 01.06.2023 року №2-1508- UА0075494, яким ОСОБА_1 визначено зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2022 рік у розмірі 24 999,00 грн.

Крім того, позивач просив поновити пропущений строк звернення до суду цим позовом.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року позовну заяву повернуто позивачу з підстав пропуску строку звернення до суду.

Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить увалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зокрема апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що він не з власної вини, а у зв`язку із складними обставинами, пов`язаними із станом здоров`я батька, постійними обстрілами і тривогами в країні та Одеській області, своєю хворобою та хворобою дружини, допустив незначне прострочення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до ч.2 ст.312 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ані догляд батька, ані повітряні тривоги не могли зумовити необхідність цілодобового знаходження позивача у певному місці та перешкодити вчасному зверненню до суду. Принаймні, доказів необхідності цілодобового догляду за батьком та відсутності інших осіб, здатних забезпечити цей догляд у період строку, протягом якого позивач мав право звернутися до суду, позивачем не надано. Крім того, незначне порушення строку, на яке посилається позивач у заяві, жодним чином не може бути підставою для поновлення строку та нівелювати встановлені КАС України приписи. Суд не може давати оцінку тривалості пропуску строку та визначати чи він є "значним" чи "не значним", оскільки значимим та достатнім є лише встановлення самого факту пропуску, що повністю відповідає принципу правової визначеності.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (стаття 49 Кодексу адміністративного судочинства України).

За змістом частин першої та другої статті 122 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 4 ст.122 КАС України встановлено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

За приписами ч.1, ч.2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Предметом цієї справи є оскарження податкових повідомлень рішень, якими ГУ ДПС в Одеській області нараховано позивачу зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 та 2023 роки.

Відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з пунктом 56.18 статті 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

У разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті (пункт 56.19 статті 56 ПК України).

В постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19 Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України.

Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Отже, за сформованою судовою практикою, яка є обов`язковою для врахування, строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення за умови попереднього використання досудового порядку вирішення становить місяць, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження.

Відповідно приписів пп.56.17.3 п.56.17 ст.56 ПК України, процедура адміністративного оскарження закінчується днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

З аналізу положень статті 56 ПК України вбачається подання скарги окремою процедурою адміністративного оскарження відповідного рішення, яке реалізується шляхом направлення звернення до контролюючого органу вищого рівня у письмовій або електронній формі засобами електронного зв`язку контролюючого органу вищого рівня у письмовій або електронній формі засобами електронного зв`язку.

Така процедура адміністративного оскарження, відповідно до пункту 56.18 статті 56 ПК України, вважається досудовим порядком вирішення спору. ПК України заперечує можливість одночасного оскарження відповідного рішення в адміністративному і в судовому порядку, про що свідчить норма пункту 56.18 статті 56 ПК України, відповідно до якої рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і на час розгляду цієї справи.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» від 12 травня 2022 року №2260-ІХ, який набрав чинності 27 травня 2022 року, підпункт 69.9 розділу XX «Перехідні положення» ПК України викладений у наступній редакції:

Для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім:

-дотримання строків реєстрації податкових накладних, розрахунків коригування до них в Єдиному реєстрі податкових накладних, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, сплати податків та зборів платниками податків;

-строків проведення камеральних перевірок, складення актів, подання та розгляду заперечень, визначення грошових зобов`язань, прийняття, надсилання та оскарження податкового повідомлення-рішення за результатами камеральних перевірок, нарахування пені;

-строків проведення фактичних та документальних позапланових перевірок,

складення актів, подання та розгляду заперечень, додаткових документів та пояснень, визначення грошових зобов`язань, прийняття, надсилання та оскарження податкового повідомлення-рішення, адміністративного арешту майна за результатами фактичних перевірок.

Необхідно зазначити, що ПК України оперує терміном "оскарження рішення" не лише в контексті адміністративного оскарження, а й судового оскарження, про що свідчать безпосередні положення статті 56 ПК України (Оскарження рішень контролюючих органів). Згідно з практикою Верховного Суду, саме цими положеннями визначений строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення в разі використання процедури адміністративного оскарження.

Відтак, зважаючи на наведене законодавство, сформовані Верховним Судом підходи щодо строків звернення до суду необхідно зазначити, що як на час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень рішень, так і на час оскарження їх до ДПС України та до суду, строк звернення до суду з цим позовом становить 1 місяць після закінчення процедури адміністративного оскарження.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 300/4156/22 від 01 червня 2023 року.

За обставинами справи, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті 01 червня 2023 року та оскаржені позивачем до ДПС України.

Рішенням ДПС України від 14.09.2023 року, податкові повідомлення рішення залишені без змін, а скарга позивача без задоволення.

Рішення ДПС України отримано засобами поштового зв`язку Укрпошта 21 вересня 2023 року, що підтверджується фото копією конверту зі штрих кодом та трекінгом поштового відправлення із сайту Укрпошти.

З викладеного вбачається, що місячний строк звернення до суду з цим позовом у ОСОБА_1 , з урахуванням приписів пп.56.17.3, пп.56.18, пп.56.19 п.56.17 ст.56 ПК України, закінчився 23 жовтня 2023 року (21 та 22 жовтня 2023 є вихідними днями).

З цим позовом представник позивача звернувся 18 січня 2024 року, тобто майже через три місяці після закінчення строку звернення до суду.

Суд першої інстанції помилково зазначив, що строк звернення до суду з цим позовом становить три місяці, в той час як з вищевикладеного слідує, що такий строк становить один місяць і про це зазначав позивач в заяві про поновлення строку звернення до суду, яка була додатком до позовної заяви.

За обставинами справи, встановивши, що позивачем пропущений строк звернення до суду з цим позовом, суд першої інстанції ухвалою від 23 січня 2024 року залишив позовну заяву без руху.

На виконання ухвали, 30 січня 2024 року представником позивача подана заява про поновлення строку звернення до суду.

Щодо підстав для поновлення строку звернення до суду, які представник позивача наводив у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ч.1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, пропущений строк суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Водночас поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними й допустимими доказами.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Без наявності строків на процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У разі неподання особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Суд зазначає, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними й допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. Поважною може бути визнано причину, яка має об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22, зазначила, зокрема, що:

- питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку;

- сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду в розумні строки, у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатись поважною причиною пропуску цих строків.

Відповідно до пункту 38 постанови Верховного Суду від 23 лютого 2023 року у справі № 640/7095/22 при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Зміст наведеного вище дає підстави вважати, що суд не наділений повноваженнями щодо самостійного визначення чи пошуку обставин, що зумовили об`єктивну неможливість Позивачем у визначений законодавством строк реалізувати своє право на подання позову. Такі обставини наводяться позивачем у відповідній заяві, підтверджуються доказами та оцінюються судом на предмет об`єктивної неможливості подати позов за правилами, визначеними КАС України.

Судова колегія не може погодитись із доводами заяви позивача, що пропущений ним строк звернення до суду є незначним, адже такий строк - 2 місяці та 25 днів є майже в три рази більше строку, який встановлений чинним законодавством для такої категорії справ 1 місяць.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, поважність підстав пропуску строку звернення до суду позивач обґрунтовував тим, що з 01 грудня 2022 року його батько, який переніс операцію із встановленням пластини внаслідок переламу ключиці, потребував постійного догляду та допомоги. Повторна операція батьку позивача проведена 07.06.2023 року, з 28.11.2023 року батько позивача госпіталізований, 01.12.2023 року проведено операцію втретє.

Крім того, як зазначає сам позивач, в складі його сім`ї також є дружина та троє дітей, які, як вбачається із довідки відділу сім`ї та молоді Балтської міської ради Одеської області та із виписки № 6836 із амбулаторної картки батька позивача, проживаються за однією адресою АДРЕСА_1 та могли допомагати позивачу у догляді за хворим батьком.

Судова колегія враховує, що здоров`я батька позивача дійсно було у важкому стані у зазначений позивачем період, однак такий стан батька не потребував цілодобового догляду, а тому наведе не є поважною підставою для поновлення строку звернення до суду саме позивачу.

Посилання позивача на те, що він та його дружина у період з 18.12.2023 року по 12.01.2024 року хворіли на гострий тонзиліт також не спростовують висновків суду, оскільки вони лікувались амбулаторно та мали змогу займатися пошуками адвоката дистанційно. Крім того, така хвороба у позивача настала вже після пропуску строку звернення до суду на два місяці.

Щодо посилань позивача на постійні повітряні тривоги і перебування його сім`ї в укритті, судова колегія наголошує, що з введенням воєнного стану в України зміни до КАС України щодо перебігу процесуальних строків не вносилися; масований обстріл ракетами і дронами території України, зокрема міста Одеси та Одеської області у вересні-грудні 2023 року відбувався переважно у нічний час і на роботу судів та їх працівників на території міста Одеси не вплинув, та, відповідно, не вплинув на можливість подачі відповідних позовних заяв, скарг, клопотань тощо.

Незважаючи на ракетні обстріли міста Одеси у вересні-грудні 2023 року та січні 2024, як суди так і адвокати на території Одеської області продовжували працювати.

Необхідність перебування в укритті під час повітряних тривог не свідчать про неможливість оскарження судового рішення у встановлений КАС України строк.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом в постанові по справі № 752/16738/22 від 25.01.2024.

Враховуючи наведені позивачем обставини, якими обґрунтовано поважність причин пропуску строку звернення до суду, судова колегія наголошує, що такі не пов`язані з об`єктивними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду з позовною заявою, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо неповажності наведених скаржником причин і відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду, що мало наслідком повернення позовної заяви.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 316, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко