Справа № 460/49774/22
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/49774/22 пров. № А/857/21734/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Гудима Л.Я. Заверухи О.Б.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року (головуючий суддя: Дуляницька С.М., місце ухвалення - м. Рівне) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , 09.11.2022 засобами поштового зв`язку звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби в Рівненській області, в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: від 01.08.2022 № 0-1701, № 0-1701, № 0-1701.

Обґрунтовує позов тим, що нежитлові приміщення, які належать позивачу на праві власності, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Крім того, позивач вказує, що такі будівлі є спорудами сільськогосподарського призначення, які використовує як сільськогосподарський товаровиробник у своїй діяльності як фізична особа-підприємець, одним із видів якої є вирощування зернових культур, розведення свиней. Внаслідок цього такі об`єкти нежитлової нерухомості не підлягають оподаткуванню на підставі підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового Кодексу України. Тому, позивач вважає податкові повідомлення-рішення протиправними та необґрунтованими і просив позов задовольнити повністю.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовільнити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на аналогічні підстави, що були викладені у позові та зазначає, що рішення було прийняте всупереч усталеній практиці Європейського суду з прав людини, а саме щодо забезпечення права на справедливий розгляд справи, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та перебуває на обліку у Головному управління ДПС у Рівненській області.

Видами економічної діяльності за КВЕД є: 95.22 ремонт побутових приладів, домашнього та садового обладнання (основний); 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами; 49.39 Інший пасажирський наземний транспорт; 23.61 Виготовлення виробів із бетону для будівництва; 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.46 Розведення свиней.

Позивач є власником наступного нерухомого майна:

Сіносховище (загальною площею 1039,5 кв.м.), за адресою: Рівненська область, Рівненський район (Березнівський район до 2020 року), АДРЕСА_1 ; право власності з 26.05.2008;

Будівля автовагової (загальною площею 29,7 кв.м.), за адресою: Рівненська область, Рівненський район (Березнівський район до 2020 року), АДРЕСА_1 ; право власності з 26.02.2009;

Піднавіс для костриці (загальною площею 252,9 кв.м.) за адресою: Рівненська область, Рівненський район (Березнівський район до 2020 року), АДРЕСА_1 ; право власності з 22.05.2008.

На підставі даних інформаційної системи Головним управлінням ДПС у Рівненській області в автоматичному режимі сформовані податкові повідомлення-рішення форми «Ф» від 01.08.2022:

№ 0-1701, відповідно до якого визначено податкове зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код платежу 18010300) на суму 31185 грн;

№ 0-1701, відповідно до якого визначено податкове зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код платежу 18010300) на суму 891 грн;

№ 0-1701, відповідно до якого визначено податкове зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код платежу 18010300) на суму 7587 грн (а.с.8-10)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що зважаючи на те, що позивач не надав до суду жодного доказу на підтвердження того, що вказані приміщення є будівлями промисловості та використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва, та того, що позивач безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю та є сільськогосподарським товаровиробником, суд не приймає до уваги доводи позивача щодо розповсюдження на нього пільг, встановлених як пунктом «є», так і пунктом «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2. ст. 266 Податкового кодексу України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України передбачає, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування

Законом України від 16.01.2020 № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» внесені зміни до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, відповідно до яких: не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до ДК 009:2010 економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції. Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво». Промисловість у розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Таким чином, застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеного в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 820/3556/17 та від 29 червня 2023 року у справі № 520/342/21.

Підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Системний аналіз вищенаведеної норми, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати, відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, є призначення такої будівлі для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а також особа має бути сільськогосподарським товаровиробником і така будівля не здаються їх власником в оренду, лізинг, позичку.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2023 року у справі № 380/18104/21.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Застереження в підпункті 14.1.235 щодо цілей глави 1 розділу XIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачеих цим Кодексом, термін «сільськогосподарський товаровиробник» має інше змістовне навантаження.

Визначення «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-ІІІ, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23 вересня 2008 року № 575-VI виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду у справі № 500/2407/18 постанова від 24 лютого 2020 року.

Зважаючи на це суд приходить висновку, що у випадку застосування обох пільг законодавець визначив такі обов`язкові умови, об`єкт віднесений до відповідного класу або групи відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, а також використовуються за призначенням у діяльності суб`єктів.

Враховуючи вище викладене суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачу на праві приватної власності належить об`єкти нерухомого майна: приміщення для піднавісу для костриці, сіносховища та автовагова, які відноситься до будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.06.2018 та 30.06.2009 (а. с. 16-118), технічними паспортами на вказані об`єкти (а. с. 19-25) та державним актом на право власності на земельну ділянку (а. с. 26-27).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно копії податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2020 рік (а. с. 40-42) обсяг доходу за звітний (податковий) період становить 0 грн.

За таких обставин, суд першої інстанцій обґрунтовано дійшов висновку, що оскільки фізична- особа підприємець ОСОБА_1 не здійснює діяльність із промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду), а також він не є сільськогосподарським товаровиробником, а тому позивач не відповідає вимогам, які ставляться до суб`єкта - власника нежитлової нерухомості, для звільнення його від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Щодо покликань позивача про відмінність правового регулювання у аспекті звільнення від оподаткування будівель сільського господарства та будівель промисловості, що призводить до правової невизначеності, суд апеляційної інстанції зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин законодавець визначив схожі підстави для отримання податкової пільги щодо обидвох об`єктів, як і пункті «є», так і «ж». З матеріалів справи вбачається, що підстави вважати, що особа здійснює промислове або сільськогосподарське виробництво відсутні, а тому до позивача не застосовуються пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати.

Зважаючи на це, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятих рішень, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Державної податкової служби в Рівненській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має. Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року у справі 460/49774/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді Л. Я. Гудим
О. Б. Заверуха