Справа № 420/18618/23
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Одеської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

21.07.2023 року до суду надійшов адміністративний ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду в Одеської області, скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Одеської області, яке викладене у відповідях на заяву від 24.09.2020 року № 1739 та зверненні від 16.06.2023 року № 15799-15331/Т-02/8-1500/23 про незаконну відмову у перерахунку пенсії та зарахування стажу в пільговому обчисленні;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області при обчисленні страхового стажу для перерахунку пенсії по інвалідності ІІІ групи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 врахувати період роботи в районах Крайньої Півночі: з 05.09.1988 по 04.12.1989 року та з 02.02.1990 по 30.06.1993 року, зарахувавши рік роботи у ці періоди за один рік і шість місяців.

Ухвалою суду 27.07.2023 року залишено без руху адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

18.08.2023 року (вх.ЕС/9197/23) від представника позивача до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та скасувати рішення № 98 від 04.08.2023 року про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у перерахунку пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок пенсії по інвалідності ІІІ групи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 врахувати період роботи в районах Крайньої Півночі: з 05.09.1988 по 04.12.1989 року та з 02.02.1990 по 30.06.1993 року, зарахувавши рік роботи у ці періоди за один рік і шість місяців.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 31.07.2023 року позивач подав заяву через Балтське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Одеській області за призначенням/перерахунком пенсії та до заяви додано довідки 2019 -176, 02-08-64-427, проте 04.08.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято рішення No 98 від 04.08.2023 року про відмову у перерахунку пенсії.

Позивач у позові вказує, що відповідач 2 при винесенні рішення вважає що в довідках про стаж роботи № 02-08-64-427 від 17.09.2019 року і № 2019-176 від 05.07.2019 року видані ПАО «Сургутнефтегаз» які містяться в матеріалах пенсійної справи не зазначено, що позивач користувався пільгами, а довідки про зарплату No 3787 від 24.06.2019 року видані НГДУ «Быстринскнефть» ПАО «Сургутнефтегаз» і No 6 від 25.08.2020 року Сургутским УПНПиКРС ПАО «Сургутнефтегаз» не підтверджені первинними документами.

Позивач вважає, що рішення Відповідача 2 №98 від 04.08.2023 року про відмову у перерахунку пенсії, є необґрунтованим, без всебічного встановлення обставин, та підлягає скасуванню.

До суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що враховуючи те, що позивачем до Головного управління не було надано будь-яких документів, які б підтверджували право на користування пільгами, передбаченими Указом Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року, зокрема не надано відповідних договорів, які б визначали пільги позивача у періоди роботи з 05.09.1988 по 04.12.1989 та з 02.02.1990 по 30.06.1993, а враховуючи відсутність у трудовій книжці позивача будь-яких відомостей про наявність права на пільгове обчислення стажу, у Головного управління були відсутні правові підстави для зарахування періодів роботи з 05.09.1988 по 04.12.1989 та з 02.02.1990 по 30.06.1993 у будь-якому іншому розрахунку аніж один рік роботи за один рік страхового стажу.

Отже, зазначає відповідач, заявлені позовні вимоги є безпідставними, а позовна заява підлягає залишенню без задоволення.

Ухвалою суду від 05.10.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (в редакції уточнень вх.ЕС/9197/23) і відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) суддею одноособово.

Станом на дату вирішення даної адміністративної справи інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Відповідно до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності виходячи зі страхового стажу 22 роки 3 місяці 27 днів.

31.07.2023 року позивачем було подано до Балтського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області заяву, в якій просив провести перерахунок його пенсії з урахуванням довідок 2019 -176, 02-08-64-427.

Так, відповідно до довідки ПАТ СУРГУТНЕФТЕГАЗ № 2019-176 від 05.07.2019 року ОСОБА_1 дійсно працював повний робочий день при повному робочому тижні в Сургутському управлінні з підвищення нафтовіддачі, пластів та капітального ремонту свердловин, у виробництві видобутку нафти та газу відкритого акціонерного товариства «Сургутнефтегаз», розташованому в місті Сургут, Ханти-Мансійського автономного округу-Югра (північніше 60° північної широти), в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі як помічник бурильника капітального ремонту свердловин 5 розряду з 02.02.1990, наказ №2-1, вахтовим методом (за графіком робіт). 30.06.1993 звільнено за власним бажанням, наказ від 30.06.1993 №120-к. Норма робочих годин, встановлена Трудовим кодексом рф, відпрацьована. Вищевказана робота помічника бурильника капітального ремонту свердловин належить до Списку №2, розділу XII, підрозділу 2 затвердженого Постановою кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10, помічник бурильника капітального ремонту свердловин - код позиції « 21302002 11292.

Відповідно до довідки ПАТ СУРГУТНЕФТЕГАЗ № 02-08-64-427 від 17.07.2019 року ОСОБА_1 дійсно працював у виробництві видобутку нафти, газу та газового конденсату в нафтогазовидобувному управлінні «Бистринськнефть» публічного акціонерного товариства «Сургутнефтегаз», розташованому у місті Сургут, Ханти-Мансійського автономного округу-Югра (північніше 60° північної широти), у місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі , повний робочий день при повному робочому тижні, за професією: підсобний робітник 2 розряду цеху капітального ремонту свердловин з 05.09.1988 (наказ від 02.09.1988 №620-к «Про переведення»), помічником бурильника капітального ремонту свердловин 4 розряду цеху капітального ремонту свердловин з 15.12.1988 (наказ від 22.12.1988 №992-к «Про переведення») та помічником бурильника капітального ремонту свердловин 5 розряду цеху капітального ремонту свердловин, з 01.08.1989 (наказ від 01.08.1989 №964-K Про переведення) до 04.12.1989 (наказ від 04.12.1989 №1465-к Про звільнення). Період роботи з 15.12.1988 до 04.12.1989 відноситься до позиції 22; підрозділу, 2 розділу ХІІ Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10. Спеціальний стаж дає право на дострокову страхову пенсію по старості з особливими умовами праці.

Крім цього позивачем було надано довідки про зарплату №3787 від 24.06.2019 року, видану НГДУ «Бистринськнефть» ПАТ «Сургутнефтегаз» та №6 від 20.08.2020 року видану Сургутським УПНКиКРС ПАТ «Сургутнефтегаз».

У відповідь на вищевказану заяву позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області 04.08.2023 року прийнято рішення №98 про відмову у перерахунку пенсії, в якому зазначено: ...Згідно матеріалів пенсійної справи гр. ОСОБА_1 , надав для перерахунку довідки про стаж роботи №02-08-64-427 від 17.09.2019p. i № 2019-176 від 05.07.2019р., видані ПАО «Сургутнефтегаз». В даних довідках не зазначено, що він користувався пільгами, як передбачено вищезазначеними нормативно-правовими актами згідно п.5 Прикінцевих положень вищевказаного Закону. Письмових трудових договорів (копій, завірених в установленому порядку) заявником не подано.

…Довідки про зарплату №3787 від 24.06.2019р., видані: НГДУ «Быстринскнефть» ПАО «Сургутнефтегаз» і № 6 від 25.08.2020р. Сургутським УПНПИКРС ПАО «Сургутнефтегаз» не підтверджені первинними документами.

Позивач, не погоджуючись з відмовою у перерахунку його пенсії з урахуванням до страхового стажу періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 05.09.1988 по 04.12.1989 року та з 02.02.1990 по 30.06.1993 року, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Конституційний Суд України зазначив, що Конституція України закріплює основоположні засади права громадян на соціальний захист і відносить до законодавчого регулювання механізм реалізації цього права (абзац сьомий пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 20 червня 2001 року № 10-рп/2001).

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі Закон №1058-IV), визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Як вбачається з матеріалів пенсійної справи, відповідачем зараховано позивачу до страхового стажу період роботи з 05.09.1988 по 04.12.1989 року та з 02.02.1990 по 30.06.1993 року в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі (що не заперечується відповідачем) в одинарному розмірі.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з абзацом 1 пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

Відповідно до статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року, громадяни сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненні 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненні 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років.

Статтею 4 цієї Угоди встановлено, що при обчисленні пенсії або частини, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, до 1 січня 1991 року, на підставі статті 1 цієї Тимчасової Угоди на території України визначення загального трудового стажу роботи, середньомісячного заробітку і розміру пенсії здійснюється згідно її законодавства.

Пунктом 5 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на підставах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Отже, вказаним пунктом Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено лише те, що пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких законодавчо поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, проте безпосереднє отримання такими особами яких-небудь пільг не вимагається.

Пунктом «д» статті 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про упорядкування для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 10.02.1960 визначено, що працівникам, що переводяться, направляються, запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в районах строком на п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надати додаткові пільги - зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу надає право на отримання пенсії через старість і по інвалідності.

Відповідно до статті 3 Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» від 26.09.1967 №1908-VІІ скоротити тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР лютого 1960 року «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», з п`яти до трьох років. Надавати зазначені пільги особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення трудових договорів на строк в три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Згідно з абзацом 2 пункту 2 Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок від 16.12.1967 №530/П-28 пільги, передбачені статтею 5 Указу від 10.02.1960 та статтею 3 Указу від 26.09.1967 надаються додатково працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі і в місця, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни (включаючи осіб, які прибули з власної ініціативи), при умові укладення ними трудових договорів, про роботу в цих районах, місцевостях на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

При цьому, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 08.07.2021 року у справі №459/2778/16-а, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Отже, враховуючи викладене вище, зважаючи на те, що періоди роботи позивача з 05.09.1988 по 04.12.1989 року та з 02.02.1990 по 31.12.1990 року в районах Крайньої Півночі підтверджуються трудовою книжкою серії НОМЕР_2 та довідками № 2019-176 від 05.07.2019 та № 02-08-64-427 від 17.07.2019 року, вони підлягають зарахуванню позивачу у пільговому обчисленні за один рік і шість місяців.

Разом з тим, суд зазначає, що положення Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993 лише надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Проте, ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15.01.1993р., ні в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991 й нормами Законів України «Про пенсійне забезпечення» і «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За таких обставин, підстави для зарахування позивачу в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01.01.1991 у районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні.

Вказані висновки узгоджуються з висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 17 жовтня 2022 року у справі №592/5589/17.

Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо оскаржуваного рішення в частині того, що довідки про зарплату №3787 від 24.06.2019р., видані: НГДУ «Быстринскнефть» ПАО «Сургутнефтегаз» і № 6 від 25.08.2020р. Сургутським УПНПИКРС ПАО «Сургутнефтегаз» не підтверджені первинними документами, суд зазначає, що вказані довідки містять інформацію про заробітну плату позивача у період з лютого 1990 року по червень 1993 року та з вересня 1988 року по грудень 1989 року та що суми у них до 01.01.1992 року обчислені з урахуванням районного коефіцієнта та північної надбавки.

При цьому, у обох довідках зазначено підставу їх видачі - особові рахунки.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Згідно із пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Зміст зазначених норм права свідчить, що роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у відповідних первинних документах за відповідний період. При цьому, єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у спірних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду України від 17.03.2015 у справі № 21-11а15, від 15.12.2015 у справі № 2-а/576/29/14 та Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №358/1179/17, від 17.04.2018 у справі №376/2559/17, від 25.09.2018 у справі №539/1386/17, від 10.07.2019 у справі №539/2726/16-а та від 05 березня 2020 року у справі №539/3234/16-а.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Якщо особа працювала за межами України, то питання можливості врахування під час обчислення пенсії заробітної плати, одержаної в цій країні, визначається на підставі міждержавних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, підписаних Україною та відповідною державою. Так, якщо особа працювала у Росії, то відповідною угодою в галузі пенсійного забезпечення, підписаною, в тому числі, Україною та Росією, передбачена можливість обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати, одержаної у Росії. У цьому разі подається довідка про зарплату згідно з додатком 1 до Порядку 22-1 (включаючи період після 1 липня 2000р.).

При цьому перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №291/99/17.

Суд зазначає, що з оскаржуваного рішення та з матеріалів пенсійної справи не вбачається вжиття пенсійними органами дій щодо здійснення перевірки вказаних вище довідок про заробітну плату позивача, а тому оскаржуване рішення в цій частині є протиправним.

Враховуючи встановлені судом обставин та висновки, з урахуванням ч.2 ст.9 КАС України суд вважає за доцільне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 98 від 04.08.2023 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 31.07.2023 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із зарахування періодів його роботи в районах Крайньої Півночі з 05.09.1988 по 04.12.1989 року та з 02.02.1990 по 31.12.1990 року у пільговому обчисленні, а саме один рік роботи за один рік та шість місяців.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що, позивачем за подачу даного адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 858,88 грн.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки оскаржуване рішення прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області , суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь позивача судового збору у розмірі 858,88 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Одеської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 98 від 04.08.2023 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 31.07.2023 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із зарахування періодів його роботи в районах Крайньої Півночі з 05.09.1988 по 04.12.1989 року та з 02.02.1990 по 31.12.1990 року у пільговому обчисленні, а саме один рік роботи за один рік та шість місяців.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 858,88 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, );

Головне управління Пенсійного фонду в Закарпатській області (площа Народна, будинок 4, місто Ужгород, Закарпатська обл., 88000, ).

Суддя С.М. Корой