Справа № 420/28868/23
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/28868/23

Перша інстанція: суддя Самойлюк Г.П.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю.М., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними рішень, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області), в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати рішення ГУ ПФУ у Львівській області №07 від 18.07.2023 та рішення Ізмаїльського ОУ ПФУ № 07 від 30.06.2023 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області призначити з 23.06.2023 пенсію по інвалідності відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697 VII (далі Закон №1697 VII).

Обґрунтування позову складається з такого.

Так, позивач зазначає, що йому встановлена інвалідність ІІ групи безстроково у зв`язку з чим рішенням Ізмаїльського ОУ ПФУ № 07 від 30.06.2023 йому призначена пенсія по інвалідності на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV).

Позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності, відповідно до статті 86 Закону №1697 VII.

Покликаючись на положення статті 86 Закону №1697 VII, яка передбачає, що прокурорам, визнаним особами з інвалідністю I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, позивач вважає, що маючи стаж в органах прокуратури більше 10 років, він має право на призначення пенсії.

Однак, ГУ ПФУ в Одеській області відмовило призначенні пенсії на підставі Закону №1697 VII, мотивуючи тим, що інвалідність встановлена не в період роботи в органах прокуратури.

Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки Закон №1697 VII не містить вимоги щодо отримання інвалідності саме в період роботи в прокуратурі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 січня 2024 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Ізмаїльського об`єднаного управління ПФУ № 07 від 30.06.2023.

Визнано протиправним та скасовано ГУ ПФУ у Львівській області № 07 від 18.07.2023.

Зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 23.06.2023 та призначити пенсію по інвалідності відповідно частин 2, 9 статті 86 Закону №1697 VII, з дня звернення із такою заявою - з 23.06.2023.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що чинне законодавство не пов`язує призначення пенсії прокурорам з підстав, визначених частинами 2, 9 статті 86 Закону №1697 VII, із фактом встановлення інвалідності, саме під час роботи в прокуратурі, а лише встановлює вимоги щодо присвоєння відповідної групи інвалідності та стажу роботи в органах прокуратури, яким позивач відповідає.

Суд врахував, що позивач набув достатньої вислуги років та стажу роботи за посадою прокурора задля призначення йому пенсії по інвалідності за нормами частини 9 статті 86 Закону №1697-VII.

Відтак, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову в призначені пенсії позивачу на підставі №1697 VII прийнято всупереч вимогам статей 10, 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV) та статті 86 Закону № 1697-VII.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

В апеляційній скарзі, ГУ ПФУ у Львівській області посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляції скаржник зазначає, що ухвалюючи спірне рішення суд першої інстанції не врахував, що позивачу інвалідність встановлена у 2023 році, у зв`язку з чим, на підставі Закону №1058-ІV йому призначена пенсія по інвалідності.

При цьому, скаржник посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.05.2023 у справі 140/17607/20, стосовно того, що відповідно до частини 9 статті 86 Закону №1697 VII, пенсія по інвалідності призначається виключно прокурорам, які визнані особами з інвалідністю під час роботи в органах прокуратури.

На переконання скаржника, оскільки ОСОБА_1 отримав інвалідність після звільнення з органів прокуратури, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Позивач, ОСОБА_1 , у відзиві на апеляційну скаргу посилаючись на доводи, які ідентичні доводам викладеним у позовній заяві та які узгоджуються із висновками суду першої інстанції, заявляє про безпідставність апеляційної скарги ГУ ПФУ у Львівській області.

Покликаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить в задоволенні скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, справа буде розглядатися в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

Наказом керівника Одеської обласної прокуратури Одеської області №2340к від 20.10.2021 ОСОБА_1 звільнений з посади заступника керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області з 29.10.2021.

ОСОБА_1 оскаржив його у судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.07.2022 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними рішення, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2022 у справі №420/23667/21 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а саме рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.07.2022 скасовано та прийнято нове рішення про задоволення яким позову.

Суд визнав протиправним та скасував рішення №311 від 13.09.2021 «Про неуспішне проходження прокурором атестації», ухвалене П`ятнадцятою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих)» щодо заступника керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1

Визнав протиправним та скасував наказ керівника Одеської обласної прокуратури Одеської області №2340к від 20.10.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області з 29.10.2021.

Поновив ОСОБА_1 в органах прокуратури України на посаді заступника керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області з 30.10.2021 та стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2021 по 07.09.2022 у розмірі 100 340,64 грн.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 , наказом №1527к від з 16.09.2022 поновлений на посаді заступника керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області на підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2022 у справі №420/23667/21.

Постановою Верховного Суду від 21.02.2023 касаційні скарги Офісу Генерального прокурора та Одеської обласної прокуратури - задоволено.

Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2022 скасовано та залишено в силі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.07.2022.

Також з трудової книжки вбачається, що наказ №1527к від з 16.09.2022 про поновлення позивача на службі скасований на підставі постанови Верховного Суду від 21.02.2023 у справі №420/23667/21.

Згідно з акту огляду МСЕК № 493206 від 22.05.2023 ОСОБА_1 безстроково визнаний інвалідом ІІ групи (загальне захворювання)(а.с.12).

З 30.06.2023 ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію, призначену рішенням Ізмаїльського ОУ ПФУ № 07 від 30.06.2023, відповідно до норм Закону №1058-ІV.

23 червня 2023 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області, із заявою про призначення пенсії по інвалідності на підставі статті 86 Закону №1697 VII.

Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 18.07.2023 за № 07 відмовлено ОСОБА_1 у призначення пенсії по інвалідності на підставі Закону №1697 VII, оскільки інвалідом він визнаний не у період роботи в прокуратурі (а.с. 18).

Вважаючи неправомірною відмову ГУ ПФУ у Львівській області у призначенні такої пенсії, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14.10.2014 (далі і вище - Закон № 1697-VІІ).

Так, пенсійне забезпечення працівників прокуратури також врегульоване нормами статті 86 Закону № 1697-VІІ.

Як передбачено частиною 9 статті 86 Закону № 1697-VІІ прокурорам, визнаним особами з інвалідністю I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Частиною 6 статті 86 Закону № 1697-VІІ встановлено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів.

Відповідно до частини 2 статті 86 Закону № 1697-VІІ пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, на підставі аналізу наведених правових норм слід дійти висновку, що пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною 2 статті 86 Закону № 1697-VІІ, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, призначається виключно прокурорам, визнаними особами з інвалідністю І чи ІІ групи під час проходження служби у органах прокуратури.

Як випливає з матеріалів справи, згідно з акту огляду МСЕК № 493206 від 22.05.2023 позивач безстроково визнаний інвалідом ІІ групи (загальне захворювання), пенсія по інвалідності призначена з 30.06.2023 на підставі Закону №1058-ІV.

Тобто позивач визнаний інвалідом з 22.05.2023 (після звільнення з органів прокуратури) та пенсія після звільнення призначена на загальних підставах.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводами скаржника, що вимоги частини 9 статті 86 Закону № 1697-VІІ щодо призначення пенсії позивачу по інвалідності не можуть бути до нього застосовані.

З урахуванням викладеного висновок суду першої інстанції про протиправність рішення ГУ ПФУ у Львівській області та зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності згідно з частинами 2, 9 статті 86 Закону № 1697-VІІ є помилковим.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.05.2023 у справі №140/17607/20, яка відповідно до положень статті 242 КАС України є обов`язковою для врахування судами під час розгляду справі у подібних правовідносинах

З урахуванням позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду у справі №140/17607/20 від 23.05.2023, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування рішення ГУ ПФУ у Львівській області № 07 від 18.07.2023 задоволенню не підлягають.

Стосовно посилань позивача на практику суду апеляційної інстанції, згідно якої, за подібних правовідносин суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог особи про призначення їй пенсії по інвалідності на підставі Закону №1697 VII, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень КАС України, під час вирішення спорів суди мають застосовувати, саме останню практику Верховного Суду, викладену за результатом розгляду справ за подібних правовідносин.

Водночас, з огляду на наведений вище висновок, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення Ізмаїльського ОУ ПФУ № 07 від 30.06.2023 щодо призначення ОСОБА_1 пенсії відповідно до положень Закону №1058-ІV.

Так, відповідно до частини 2 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно скасував рішення рішення Ізмаїльського ОУ ПФУ № 07 від 30.06.2023 щодо призначення ОСОБА_1 пенсії відповідно до положень Закону №1058-ІV, оскільки правових підстав для такого скасування відсутні.

На переконання суду апеляційної інстанції вказане рішення є обґрунтованим та прийнятим в межах закону та наданих чинним законодавством повноважень.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про задоволення позову належить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Статтею 317 КАС України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.

У даному випадку, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції не застосував закон, який підлягав застосуванню.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 січня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними рішень, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 28.03.2024.