Справа № 580/10660/23
Суддя: Валентин ГАРАЩЕНКО
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року справа № 580/10660/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо здійснення відрахувань з грошового забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_1 за грудень 2022 року, січень 2023 року та лютий 2023 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 №2277 від 03.05.2023 Про підсумки проведення службового розслідування за фактом повернення з лікування молодшого сержанта ОСОБА_1 без документів;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 №3909 від 12.08.2023 Про підсумки проведення додаткового службового розслідування за фактом повернення з лікування молодшого сержанта ОСОБА_1 без документів;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду за грудень 2022 року, січень 2023, лютий 2023 року у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану";

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну премію за грудень 2022 року, січень 2023, лютий 2023 року.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в судове засідання.

Ухвалою суду від 17.01.2024 зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 26.03.2024 поновлено провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та 4 грудня 2022 року виконуючи обов`язки військової служби по захисту Батьківщини ОСОБА_1 отримав вогнепальне осколкове поранення тяжкого ступеню та проходив стаціонарне лікування до 10.02.2023 включно та згідно з довідкою ВЛК №446 від 09.02.2023 визнаний таким, що потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів. ОСОБА_1 стверджує, що всі документи щодо свого лікування та місця свого перебування направляв засобами зв`язку заступнику командира батареї по МПЗ молодшому лейтенанту ОСОБА_3 .

За увесь період перебування на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я (грудень 2022 - лютий 2023 року) військовою частиною нараховувалось та виплачувалось ОСОБА_1 грошове забезпечення, в тому числі додаткова грошова винагорода та премія.

Представник позивача вважає, що ОСОБА_1 безпідставно притягнуто до дисциплінарної відповідальності за несвоєчасне повернення з лікування та незаконно розпочато відрахування грошового забезпечення виплачених сум.

Ухвалою суду від 20.11.2023 про відкриття провадження в адміністративній справі встановлено відповідачу 15 (п`ятнадцятиденний) строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками отримано відповідачем 07.12.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №611.

Відзив у встановлений судом строк, відповідачем до суду не подано, тому справу розглянуто за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд виходить з такого.

Судом з військового квитка серія НОМЕР_2 виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 09.04.2015, встановлено, що ОСОБА_1 29.04.2022 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу, у зв`язку зі збройною агресією РФ, відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію».

З 07.06.2022 ОСОБА_1 зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 , де в подальшому призначений на посаду головного сержанта-командира міномета 1 мінометного взводу 2 мінометної батареї 1 механізованого батальйону.

04.12.2022 виконуючи обов`язки військової служби по захисту Батьківщини ОСОБА_1 отримав вогнепальне осколкове поранення тяжкого ступеню.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №1311 від 29.12.2022 затверджено результати службового розслідування за фактом поранення молодшого сержанта ОСОБА_1 та вирішено вважати отримане ним 04.12.2022 поранення таким, що отримане під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил РФ в районі с. Червонопопівка Луганської області.

Згідно виписки №53681 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 в період з 13.12.2022 по 20.12.2022 перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради».

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії комунального некомерційного підприємства «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» №2208 від 19.12.2022 ступінь отриманого поранення визначено як тяжке, у зв`язку з чим на підставі ст. 81 графи ІІ Розкладу хвороб вказано, що ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів.

Доказів звернення до командування військової частини з відповідним рапортом для оформлення відпустки за станом здоров`я з 21.12.2022 по 24.01.2023 позивач не надав.

В період з 25.01.2023 по 30.01.2023 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в комунальному некомерційному підприємстві «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради». 27.01.2023 проведено хірургічну операцію, проведено лікування, що підтверджено випискою №2022 із медичної картки стаціонарного хворого.

В період з 30.01.2023 по 03.02.2023, з 03.02.2023 по 07.02.2023, з 07.02.2023 по 10.02.2023 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в комунальному некомерційному підприємстві «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради», що підтверджено виписками із медичної картки стаціонарного хворого №2349 від 03.02.2023, №2852 від 07.02.2023, №3190 від 10.02.2023.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії комунального некомерційного підприємства «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» №446 від 09.02.2023, на підставі ст. 81 графи ІІ Розкладу хвороб вказано, що ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів.

Доказів звернення до командування військової частини з відповідним рапортом для оформлення відпустки за станом здоров`я з 11.02.2023 по 14.03.2023 позивач не надав.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.03.2023 №76 вирішено вважати таким що прибув і приступив до виконання службових обов`язків зі шпиталю з 14.03.2023 молодшого сержанта ОСОБА_1 , у розпорядженні командира частини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.05.2023 №2277 затверджено результати службового розслідування за фактом повернення з лікування молодшого сержанта ОСОБА_1 .

Цим наказом встановлено, що позивач повернувся в розташування підрозділу без документів, що підтверджують поважні причини відсутності військовослужбовця на службі за період з 20.01.2023 по 24.01.2023 та не оформив належним чином відпускні квитки згідно довідок військово-лікарської комісії №2208 від 19.12.2022 та №446 від 09.02.2023.

За несвоєчасне прибуття до нового місця служби, неналежне виконання службових обов`язків та наказів командирів, що призвело до порушення військової дисципліни, керуючись статтями 45 та 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на молодшого сержанта ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана».

Наказом №2277 від 03.05.2023 зобов`язано помічника командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби перерахувати та утримати з молодшого сержанта ОСОБА_1 щомісячну премію: за грудень 2022 року та січень-лютий 2023 року. Також зобов`язано перерахувати та утримати з молодшого сержанта ОСОБА_1 за вказаний період додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.

На підставі поданого позивачем рапорту від 03.08.2023, в якому позивач висловив незгоду з результатами попереднього службового розслідування, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2023 №4377 призначено додаткове службове розслідування з метою уточнення причин та обставин, а також встановлення ступеню вини осіб чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.08.2023 №3909 затверджено результати додаткового службового розслідування за фактом повернення з лікування молодшого сержанта ОСОБА_1 .

Цим наказом вирішено наказ від 03.05.2023 №2277 залишити без змін.

Також наказом від 12.08.2023 №3909 вирішено за несвоєчасне інформування заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення про стан військової дисципліни заступнику командира з морально-психологічного забезпечення 2 мінометної батареї 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_3 нагадати про обов`язки військової служби.

Не погоджуючись із результатами проведених службових розслідувань, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Аналогічна правова позиція міститься в рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22.

Спір між сторонами стосується виплати грошового забезпечення за грудень 2022 року, січень 2023 року та лютий 2023 року, тому до спірних правовідносин застосовується тримісячний строк звернення до суду.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.08.2023 №3909 затверджено результати додаткового службового розслідування за фактом повернення з лікування молодшого сержанта ОСОБА_1 .

Отже, з часу завершення повторного службового розслідування розпочався відлік строку для оскарження відповідних наказів командира військової частини НОМЕР_1 , які передбачають відрахування грошового забезпечення позивача.

Позовна заява подана до суду 13.11.2023, тобто через три місяці і один день після завершення повторного службового розслідування, тобто пропуск строку звернення до суду становить 1 день.

Оцінюючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

За ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Слід зазначити, що правовий інститут строків звернення до суду, не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв визначення поважності причин їх пропуску. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків.

Вирішуючи подане представником позивача клопотання про поновлення строку звернення до суду, суд враховує, що витяги з оскаржених наказів №2277 від 03.05.2023, №3909 від 12.08.2023 направлено представнику позивача листом військової частини НОМЕР_1 від 02.09.2023 №9138/1, тому їх отримання із затримкою є об`єктивною перешкодою щодо звернення до суду у встановлені строки, як наслідок суд вважає за можливе визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та його поновлення.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що подане представником позивача клопотання підлягає задоволенню.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року №573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-IX, та Указом від 26 липня 2023 року №451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).

Згідно зі ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно із статтею 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат зобов`язаний серед іншого під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків, додержуватися військової дисципліни.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).

Згідно зі ст.ст. 1, 2, 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст. 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно ст. 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

За змістом положень ст. 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371 (далі Порядок №608).

Цей Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.

Розділом V Порядre №608 визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Отже, обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у межах дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо.

В свою чергу, адміністративний суд у силу вимог частини третьої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, пропорційно тощо.

Суд звертає увагу, що на виконання вимог ухвали суду відповідач не надав акту службового розслідування на підставі якого прийнято наказ №2277 від 03.05.2023 Про підсумки проведення службового розслідування за фактом повернення з лікування молодшого сержанта ОСОБА_1 без документів.

Натомість, відповідачем надано до суду копію акту додаткового службового розслідування, яке призначено наказом командира військової частини від 05.08.2023 №4377.

Отже, доказів проведення у встановленому порядку розслідування на підставі якого прийнято наказ №2277 від 03.05.2023, відповідачем не надано, що вказує на невиконання вимог ухвали суду та порушення процедури проведення службового розслідування.

В контексті наведеного, суд також звертає увагу, що відповідачем не зазначено в акті повторного службового розслідування про врахування тяжкості проступку, попередньої поведінки ОСОБА_1 , ставлення до виконання посадових обов`язків.

В акті службового розслідування жодним чином не обґрунтовано застосування саме такого виду дисциплінарного стягнення як «сувора догана» та неможливість застосування двох попередніх видів стягнень: а) зауваження; б) догана.

Суд звертає увагу, що позивача притягнуто до відповідальності за відсутність на службі з 20.01.2023 по 24.01.2023, тобто у період коли позивач потребував подальшого лікування у зв`язку з отриманням тяжкого поранення, оскільки у період з 25.01.2023 по 10.02.2023 продовжив лікування та йому проведено хірургічне втручання, яке зі змісту наданих позивачем виписок перебуває у прямому зв`язку із отриманим пораненням.

Крім того, положеннями абзацу 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 передбачено оплату часу переміщення до лікувального закладу у зв`язку з лікуванням поранення.

Вказані обставини не враховані відповідачем під час обрання виду дисциплінарного стягнення, яке застосовано до позивача, оскільки після 20.01.2023 позивач потребував продовження лікування після тяжкого поранення.

Також підставою для дисциплінарної відповідальності позивача є не оформлення належним чином відпускних квитків згідно довідок військово-лікарської комісії №2208 від 19.12.2022 та №446 від 09.02.2023.

Тобто, відповідач не заперечує право позивача на отримання відпусток за станом здоров`я на період з 21.12.2022 по 20.01.2023 та з 11.02.2023 по 12.03.2023, натомість вважає, що позивач порушив порядок їх оформлення, оскільки своєчасно не звернувся з відповідним рапортом до командування військової частини.

Відповідно до п. 6.11 наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» (далі Положення №402), постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).

Постанова ВЛК про потребу у звільненні від виконання службових обов`язків (занять) за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка затвердженню штатною ВЛК не підлягає.

Пунктом 6.15 Положення №402, в редакції чинній на період перебування позивача на лікуванні, визначено, що відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК.

При вибутті військовослужбовця у відпустку за станом здоров`я довідка ВЛК з постановою ВЛК видається йому на руки.

Отже, праву позивача на отримання відпустки за станом здоров`я після стаціонарного лікування кореспондує обов`язок командування військової частини надати таку відпустку. Іншого правомірного варіанту поведінки військова частина не має.

Зі змісту пояснень наданих в ході службового розслідування пояснень заступником командира батареї по МПЗ 2 мінометної батареї 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , вбачається, що йому позивач направляв фотознімок довідки ВЛК для надання відпустки тривалістю 30 календарних днів. Після цього ОСОБА_3 виготовлений відповідний рапорт для надання відпуски, який не прийнятий відповідним підрозділам військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з відсутністю оригіналу. Відомостей про те, що ОСОБА_3 повідомляв позивача про неприйняття рапорту, в поясненнях ОСОБА_3 відсутні.

З наведеного вбачається, що перебуваючи на лікуванні, позивач вживав заходів для повідомлення командування військової частини НОМЕР_1 про необхідність оформлення йому відпустки, що вказує на відсутність у діях позивача умислу на ухилення від виконання своїх обов`язків військової служби.

За таких обставин, обраний відповідачем вид дисциплінарної відповідальності не відповідає характеру вчиненого позивачем проступку, що вказує на безпідставне застосування такого виду дисциплінарного стягнення як сувора догана.

Окремо суд звертає увагу на ту обставину, що статтю 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України доповнено частиною другою та третьою згідно із Законом України №3080-IX від 02.05.2023 «Про внесення змін до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо удосконалення питань оформлення документів та лікування військовослужбовців під час дії воєнного стану»; в редакції Закону України № 3161-IX від 28.06.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану».

Закон України № 3161-IX від 28.06.2023 набрав чинності 30.06.2023, тобто був чинним на момент проведення додаткового службового розслідування відносно позивача.

Відповідно до внесених змін, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.

В особливий період медичні та інші документи направляються у електронному вигляді до військової частини закладом охорони здоров`я або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. У разі неможливості направлення таких документів у електронному вигляді обов`язок по направленню документів у паперовому вигляді покладається на заклад охорони здоров`я або територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Порядок направлення медичних та інших документів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В особливий період військовослужбовці, які згідно з висновком військово-лікарської комісії мають право на відпустку для лікування у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) чи визнані непридатними до військової служби, направляються до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання документів з військової частини щодо надання відпустки або звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України. Військовослужбовці також мають право особисто подавати документи для оформлення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), а також для оформлення звільнення з військової служби у порядку, встановленому Міністерством оборони України.

Отже, після внесення змін, з 30.06.2023 військовослужбовців, які перебувають на лікуванні у зв`язку з пораненням та потребують відпустки за станом здоров`я, звільнено від обов`язку направляти висновок ВЛК та повідомляти командування військової частини про необхідність надання такої відпустки.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зважаючи на ту обставину, що зміни внесені вищенаведеними Законами скасовують відповідальність військовослужбовця в силу відсутності його обов`язку щодо оформлення відпустки за станом здоров`я після поранення, тому на час проведення повторного службового розслідування відповідач повинен був їх врахувати та застосувати зворотну дію Закону в часі й не притягувати позивача до відповідальності за не оформлення відпускних квитків.

Щодо перерахунку та утримання з позивача премії за грудень 2022 року та січень-лютий 2023 року, суд виходить з такого.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі -Порядок № 260).

Відповідно до пункту 2 розділу І Наказу № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

Пунктом 8 розділу І Наказу № 260 встановлено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Згідно з пунктами 1, 3 Розділу XVI Порядку № 260, командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служба) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання.

Відповідно до абз. 3 п. 4 Розділу XVI Порядку № 260, в редакції чинній на дату видачі оскаржених наказів, при порушенні військової дисципліни, незадовільному виконанні службових обов`язків виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється в таких розмірах: у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення «сувора догана», оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління),- 80 відсотків встановленого розміру щомісячної премії.

Абзацом 1 п. 5 Розділу XVI Порядку № 260, в редакції чинній на дату видачі оскаржених наказів, визначено, що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Згідно п. 6 Розділу XVI Порядку № 260 забороняється не виплачувати премію військовослужбовцям або зменшувати її розмір протягом кількох місяців за одне й те саме допущене порушення.

Отже, чинним законодавством не передбачено прийняття окремого рішення щодо позбавлення військовослужбовця премії, а реалізація такого рішення знаходить своє відображення в тому, що до наказу про виплату премії військовослужбовець, який допустив порушення, не включається.

Натомість у справі, що розглядається позивачу за грудень 2022 року, січень-лютий 2023 року нараховано та виплачено премію у повному розмірі, але після видачі оскаржених наказів проведено перерахунок та позбавлено позивача премії, що підтверджено деталізованим розрахунком грошового забезпечення та інших видів виплат військовослужбовця, який надано військовою частиною НОМЕР_1 .

Так, згідно наданого військовою частиною НОМЕР_1 розрахунку позивачу виплачено в грудні 2022 року 115383,10 грн., в січні 2023 року 113653,10 грн. та в лютому 2023 року 20816,10 грн.

Після перерахунку на підставі оскаржених наказів розмір грошового забезпечення позивача становить в грудні 2022 року 7806,80 грн., в січні 2023 року 5181,00 грн., в лютому 5181,00 грн.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно позбавив позивача премії за минулий період, оскільки це не передбачено норми законодавства та застосував обмеження премії протягом трьох місяців підряд за одне і те саме порушення, що вказує на незаконність наказу в цій частині.

Щодо позбавлення позивача права на отримання додаткової грошової винагороди за період перебування на лікуванні після тяжкого поранення.

Абзацом 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168) передбачено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З наведеного слідує висновок, що для виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн., необхідна, зокрема, наявність пов`язаності поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

При цьому суд зауважує, що вказана постанова не містить обмежень щодо режиму стаціонарного лікування, періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), одержаним при захисті Батьківщини або перебувань у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100000 грн. винагорода.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що бойове травмування позивача отримане під час виконання ним службових обов`язків та захисту Батьківщини. Позивач перебував на стаціонарному лікуванні в період з 13.12.2022 по 20.12.2022 та з 25.01.2023 по 10.02.2023. Окрім цього згідно висновків ВЛК потребував двох відпусток за станом здоров`я по 30 календарних днів.

Отже, позивач отримав право на виплату додаткової винагороди за вказаний період включаючи час переміщення до лікарняного закладу.

Суд звертає увагу, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено повноважень командира військової частини на позбавлення військовослужбовця додаткової грошової винагороди передбаченої Постановою №168 за період перебування на лікуванні після тяжкого поранення, навіть у разі порушення військової дисципліни.

За наведених обставин та правового регулювання, суд дійшов висновку, що оскаржені накази прийняті внаслідок неповного з`ясування обставин, що мали значення для їх прийняття, з порушенням норм матеріального права та прав військовослужбовця на отримання грошового забезпечення за період перебування на лікуванні після тяжкого поранення, тому є незаконними та підлягають скасуванню.

Щодо вимог позивача про визнання протиправними дій військової частини щодо здійснення відрахувань грошового забезпечення, а також зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову грошову винагороду та премію, суд виходить з такого.

Суд зазначає, що за умови скасування наказів відповідача додаткове визнання протиправними дії відповідача не захищає права позивача, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини (зокрема, постанови по справі Олссон проти Швеції від 24.03.1988 (скарга № 10465/83), запорукою вірного застосування - дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг цих повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування, рішення органу має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дій) суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень (у т. ч. колегіальний орган) прийняти конкретне рішення про надання можливості.

Згідно наданого військовою частиною НОМЕР_1 розрахунку позивачу нараховано грошове забезпечення за травень 2023 року в сумі 65690,80 грн., за червень 2023 року 121952,80 грн., за липень 2023 року 22015,60 грн., однак за вказані місяці фактично виплачено 0 грн., що вказує на проведення відрахувань з грошового забезпечення на виконання оскаржених наказів.

Як наслідок, для відновлення порушених прав позивача необхідно зобов`язати відповідача повернути позивачу суми грошового забезпечення утримані на виконання наказів №2277 від 03.05.2023 та №3909 від 12.08.2023.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність видачі оскаржених наказів, тому адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними скасувати накази командира військової частини НОМЕР_1 №2277 від 03.05.2023 Про підсумки проведення службового розслідування за фактом повернення з лікування молодшого сержанта ОСОБА_1 без документів; №3909 від 12.08.2023 Про підсумки проведення додаткового службового розслідування за фактом повернення з лікування молодшого сержанта ОСОБА_1 без документів.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) суми грошового забезпечення утримані на виконання наказів №2277 від 03.05.2023 та №3909 від 12.08.2023.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Суддя Валентин ГАРАЩЕНКО