Справа № 380/2643/24
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2024 рокусправа № 380/2643/24

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартинюк Віталій Ярославович, розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач), в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 22.02.2024, просить:

визнати протиправним та скасувати рішення № 1432/03.3210 від 08.12.2023 щодо відмови в призначенні пенсії;

зобов`язати призначити пенсію за віком відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення за її призначенням, а саме з 25.07.2022, зарахувавши до його стажу за періоди з 11.09.1990 по 15.01.1990, з 17.01.1992 по 24.10.1996, з 31.10.1996 по 07.08.2000, з 22.11.2000 по 30.11.2001, з 20.09.2010 по 13.11.2011, з 22.11.2011 по 12.06.2015, з 15.06.2015 по 31.08.2015 додатково по одному року за кожний повний рік роботи, та виплачувати її на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 , відкритий в банку Республіки Польща Millennium SA.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення, якою передбачено призначення пенсій, поновлення раніше призначених пенсій та переказ пенсій за місцем постійного проживання заявника за кордоном, набувши необхідного пенсійного віку пільгового стажу, передбаченого списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України та загального стажу будучи особою, яка постійно проживає в Республіці Польща звернувся за допомогою уповноваженого пенсійного органу Республіки Польща до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за призначенням йому пенсії за віком відповідно до п. «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Протягом значного часу рішення щодо його заяви не приймалось. При цьому, у період з 25.07.2022 по 08.12.2023 відбувалось листування між уповноваженим пенсійним органом Республіки Польща та відповідачем. Факт неприйняття жодного рішення відповідачем оскаржувався позивачем до пенсійного органу вищого рівня Пенсійного фонду України листом скаргою від 11.12.2023. При отриманні рішення відповідача, позивач за допомогю вебпорталу Пенсійного фонду України подав до відповідачача уточнену заяву про призначення пенсії за віком та відповідні документи в межах тримісячного строку з дня повідомлення в рішенні про необхідність їз надання. Зазначає, що трудовою книжкою в повному обсязі підтверджений його пільговий стаж, досяг необхідного пенсійного віку, набув необхідного пільгового стажу роботи за списком № 1 та загального стажу, а також звернувся у встановленому законом порядку за призначенням пенсії, направивши всі необхідні додаткові документи відповідачу у тримісячний строк, зокрема уточнену заяву встановленого зразка про призначення пенсії, документ, який посвідчує його постійне проживання в Республіці Польща, а також банківські реквізити, які підтверджують відкриття ним рахунку в Республіці Польща. Вважає, що рішення відповідача слід визнати протиправним і скасувати, а відповідача зобов`язати призначити та виплачувати пенсію позивачу на його рахунок, відкритий в Республіці Польща.

Ухвалою суду від 28.02.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Позивач є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України від 06.08.2019 та проживає і працює у Республіці Польща, що підтверджується картою побуту (karta pobytu RR9537222), виданої 22.11.2022.

Згідно із рішеням від 27.10.2022 позивачу, громадянину України надано дозвіл на перебування довгострокового резидента Європейського союзу на території Республіки Польща.

З посвідки на тимчасове перебування НОМЕР_2 , виданої 22.11.2022 та яка дійсна до 22.11.2027 року вбачається, що у позивача є вид дозволу: Дозвіл на перебування довгострокового Резидента Європейського Союзу; доступ до ринку праці.

Також, в матеріалах наявниа інформація про актуальний номер банківського рахунку позивача.

Віддповідно до довідки 02.02.2024, позивач прописаний на тимчасове перерубування за адресою: територіальна громада/район: Варшава Бемово (1465028); воєводство: Мазовецьке; поштовий індекс: 01-476; місцевість: Варшава; АДРЕСА_1 ; дата прописки 14.08.2023; дата закінчення строку прописки 30.04.2025.

З матеріалів справи вбачається, що позивач відповідно до Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будучи особою, яка постійно проживає в Республіці Польща звернувся із заявою (формуляр PL-UA 7) від 25.07.2022 року за допомогою уповноваженого пенсійного органу Республіки Польща до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за призначенням йому пенсії за віком відповідно до п. «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Також, в матеріалах справи наявний формуляр PL-UA 5 від 05.07.2023.

У позові представник позивача зазначає, що у період з 25.07.2022 по 08.12.2023 відбувалось листування між уповноваженим пенсійним органом Республіки Польща та відповідачем.

На адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області було надіслано адвокатський запит від 11.12.2023 року з проханням, зокрема серед іншого, вислати рішення, прийняте на виконання заяви від 25.07.2022 про призначення пенсії ОСОБА_1 .

Разом з тим, позивачем на електронну адресу Пенсійного фонду України направлено скаргу від 11.12.2023 на бездільність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо результатів розгляду його заяви від 25.07.2022, зокрема надати прийняте рішення та вжити заходів щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

Листом відповідача від 18.12.12023 адвоката позивача, в тому числі, повідомлено, що рішенням від 08.12.2023 №1432/03.3210 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Мотивами відмови є те, що в органів Пенсійного фонду України відсутні правові підстави на призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Угоди та Закону, оскільки згідно із записами наданої копії трудової книжки НОМЕР_3 він не працював на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років. До заяви про призначення пенсії за вислугу років заявник не долучив копію документу, який підтверджує постійне проживання в Республіці Польща, а саме karty pobytu або dowodu osobistego та довідку з банку із зазначенням назви та адреси банку, код SWIFT, номер особистого (як єдиного власника) IBANK рахунку, відкритого на території Республіки Польща.

Крім того, в даному рішенні зазначено, що вік заявника на дату подачі заяви станвить 50 років 1 місяць.

Будь-яких інших підстав для відмови у призначенні пенсії за вислугу років позивачу у тексті оскарженого рішення пенсійний орган не виклав.

При цьому, відповідачем у оскаржуваному рішенні жодним чином не заперечувалось, щодо віку заявника на дату подачі заяви, який станвить 50 років 1 місяць.

Також, в матеріалах справи наявний лист від 03.01.2024, яким позивача, в тому числі, повідомлено при прийняття оскаржуваного рішення з аналогічних підстав, викладених у ньому та яке направлено на його адресу в Республіка Польща листом від 11.12.2023. В своєму листі відповідач посилається на статтю 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункти 3, 10, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (із змінами).

Не погодившись з вищезазначеним рішенням відповідача, представник позивача звернувся до суду з даним позовом.

Зміст спірних правовідносин є рішення органу Пенсійного фонду від 08.12.2023 №1432/03.3210 про відмову в призначені пенсії за вислугу років.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, зокрема, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 Закону №1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 1 статті 24 цього Закону надається визначення правового терміну страховий стаж. Отже страховий стаж, це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частин 2, 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.

Зі змісту наведених норм вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Імперативність заборони обмежувати чи позбавляти можливості реалізації громадянами України їх конституційного права на соціальне забезпечення у взаємозв`язку з дійсним місцем проживання особи також кореспондується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в пункті 52 рішення у справі №10441/06 Пічкур проти України від 07.02.2014.

Водночас, у рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення, а держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, не може позбавити цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Отже, кожен громадянин України, включно пенсіонер, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення визначає Закон України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-III (далі Закон № 2235-III).

Стаття 1 Закону № 2235-III визначає громадянство України як правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках, громадянина України як особу, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Враховуючи вищенаведене та долучених до матіралів справи вищезазначених документів, суд вважає, що позивач, проживаючи в Республіці Польща, як громадянин України, має такі самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Виходячи з правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може залежати від умови постійного проживання в Україні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2021 року у справі № 182/1283/17, а також у постановах від 18.09.2018 у справі № 522/535/17, від 19.09.2018 у справі № 766/1519/17 та від 31.01.2019 у справі № 520/9721/16-а, від 08.08.2019 по справі № 414/2109/16-а, від 01.10.2019 у справі №804/3646/18, від 14.07.2020 у справі №414/2108/16.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся із заявою (формуляр PL-UA 7) від 25.07.2022 року за допомогою уповноваженого пенсійного органу Республіки Польща до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за призначенням йому пенсії за віком відповідно до п. «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Як вже вище зазначено, у оскаржуваному рішенні відповідач зазначив, що у нього відсутні правові підстави на призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Угоди та Закону, оскільки згідно із записами наданої копії трудової книжки НОМЕР_3 останній не працював на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років. А також, до заяви про призначення пенсії за вислугу років заявник не долучино копію документу, який підтверджує постійне проживання в Республіці Польща, а саме karty pobytu або dowodu osobistego та довідку з банку із зазначенням назви та адреси банку, код SWIFT, номер особистого (як єдиного власника) IBANK рахунку, відкритого на території Республіки Польща.

Згідно з пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 (далі також - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Згідно з п.6 постанови Верховної Ради України від 06.12.1991 року №1931-XII «Про порядок введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення», до затвердження Кабінетом Міністрів України списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, діють наявні списки.

Положеннями ст.100 Закону №1788-ХІІ визначено, що особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах, передбачених списками згідно постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, пенсія за віком на пільгових умовах призначається відповідно до вимог, встановлених раніше діючим законодавством.

Так, Списки №1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173 застосовуються до пільгової роботи до 31.12.1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01.01.1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11.03.1994 року, - застосовуються Списки №1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10; якщо пільгова робота продовжується після 11.03.1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16.01.2003 року, - застосовуються Списки №1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162.

З трудової книжки НОМЕР_3 від 09.10.1990 року видно, що позивач працював: з 11.09.1990 по 15.01.1990 - учень горноробочого підземного з повним робочим днем в шахті; з 17.01.1992 по 24.10.1996 - електрослюсар підземний IV розряду з повним робочим днем в шахті, з 28.03.1996 переведений горноробочим очисного забою V розряду з повним робочим днем в шахті; з 31.10.1996 по 07.08.2000 горноробочий очисного забою з повним робочим днем у шахті; з 22.08.2000 по 04.10.2000 учень волочильщик дроту в сталепроволочний цех №3; з 22.11.2000 по 30.11.2001 - горноробочий очисного забою IV розряду з повним робочим днем у шахті, з 27.06.2001 переведний горноробочим очисного забою підземний V розряду з повним робочим днем у шахті; з 20.09.2010 по 13.11.2011 - горноробочий очисного забою V розряду з повним робочим днем у шахті; з 22.11.2011 по 12.06.2015 - горноробочий очисного забою підземний IV розряду та 17.05.2012 переведений горноробочим очисного забою V розрядку з повним робочим днем під землею; з 20.08.2012 переведений учнем машиніста горних виїмкових машин з повним робочим днем під землею; з 15.06.2015 по 31.08.2015 - горноробочий очисного забою IV розряду з повним робочим днем, тимчасово на 2 місяці, а з 21.07.2015 зарахований в штат на постійній основі машиністом горних виїмкових машин V розрядку з повним робочим днем.

Таким чином, судом встановлено, що трудова книжка, яка наявна в матеріалах справи містить відомості щодо роботи позивача на вищезазначених посадах, що передбачено Списком 1.

При цьому, суд зазначає, що стаж роботи позивача, який підтверджується його трудовою книжкою є основними документом у відповідності до ст.62 Закону №1788-ХІІ.

Відтак, суд вважає, що позивач не може бути позбавлений соціальної захищеності та пенсійного (пільгового) стажу за час роботи, зазначених у трудовій книжці, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Щодо періодів навчання, то суд зазначає таке.

Слід зауважити, що у вищевказані періоди робота позивача кілька разів переривалась на навчання.

Статтею 38 Закону України «Про професійну та професійнотехнічну освіту» від 10 лютого 1998 №103/98-ВР передбачено, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Так, періоди навчання у Професійно-технічному училищі №85, а саме: в період з 01.09.1987 по 30.06.1990 у ПТУ № 106 м.Макіївки (диплом №949923); у період з 01.09.1990 по 16.01.1991 та з 03.09.1991 по 03.01.1992 (дипломом №109025) та відповідно до довідок від 25.11.2011 №647; від 25.11.2011 №646 позивач по закінченню навчального закладу отримав кваліфікацію електрослюсар підземний четвертого розряду.

Таким чином, оскільки позивач 17.01.1992, тобто в межах тримісячного строку після закінчення навчання влаштувався на роботу за спеціальністю електрослюсар підземний з повним робочим днем в шахті, а тому перерви в його роботі на навчання також зараховуються до його пільгового стажу.

Щодо зарахування до пільгового стажу роботи період проходження військової служби суд зазначає наступне.

Пунктом «в» частини третьої статті 56 Закону №1788-ХІІ визначено, що до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

При цьому, питання зарахування до стажу періоду служби в Радянській армії, регулювалось у 1980-х роках Положенням про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженим Постановою Ради міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року № 590.

Так, підпунктом «к» пункту 109 цього Положення передбачено, що окрім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба у складі Збройних Сил СРСР.

Цим же пунктом Положення встановлено, що при призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій за віком і інвалідності робітником і службовцем, що працював на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах і на інших роботах важкими умовами праці, періоди, вказані в підпунктах «к» і «л», прирівнюються по вибору того, хто звернувся за призначенням пенсії або до роботи, яка передує цьому періоду, або до роботи, який йде за закінченням цього періоду.

Як вбачається із записів трудової книжки, позивач з 16.12.1990 по 13.08.1991 проходив військову службу в рядах Радянської армії.

Зазначене, також підтверджується «воєнним білетом» серії НОМЕР_4 , який наявний в матеріалах справи.

При цьому на день призову позивач навчався за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, робота, яка за час навчання також зараховуються до його пільгового стажу.

Таким чином, оскільки служба в лавах Радянської армії, яка йде за закінченням цього періоду та передувала періоду роботи, яка відноситься до Списку № 1 (згідно запису в трудовій книжці), то період проходження військової служби повинен враховуватись до пільгового стажу.

Наведене вказує на те, що відповідачем при прийнятті спірного рішення не було дотримано п.1 і п.3 ч.2 ст.2 КАС України, критеріїв правомірності.

З огляду на викладене, спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку обраному позивачем способу захисту судом враховано таке.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Наведена норма вказує на те, що завданням адміністративних судів є вирішення спору.

Оскільки оскаржене рішення є необґрунтованим в тому числі в частині визначення періоду пільгового стажу (в т.ч. по одному року за кожний повний рік роботи), періоду навчання та періоду військової служби, які не були зараховані згідно записів трудової книжки, а також вимога щодо виплати пенсії на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 , який відкритий в банку Республіки Польща Millennium SA, як просить позивач, то суд вважає, що спір між сторонами у цій частині ще не виник, а тому такі вимоги є передчасними та задоволенню не підлягають.

Відтак, в цій частині позовних вимог слід відмовити.

При цьому, суд, у відповідності до ч.2 ст.9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення за її призначенням, а саме з 25.07.2022, зарахувавши до його стажу періоди з 11.09.1990 по 15.01.1990, з 17.01.1992 по 24.10.1996, з 31.10.1996 по 07.08.2000, з 22.11.2000 по 30.11.2001, з 20.09.2010 по 13.11.2011, з 22.11.2011 по 12.06.2015, з 15.06.2015 по 31.08.2015 з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Що стосується судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі підлягають стягненню на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково та вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 08.12.2023 №1432/03.3210 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, ) з урахуванням праової оцінки, наданої судом, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) щодо призначення пенсії за віком відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення за її призначенням, а саме з 25.07.2022, зарахувавши до його стажу періоди з 11.09.1990 по 15.01.1990, з 17.01.1992 по 24.10.1996, з 31.10.1996 по 07.08.2000, з 22.11.2000 по 30.11.2001, з 20.09.2010 по 13.11.2011, з 22.11.2011 по 12.06.2015, з 15.06.2015 по 31.08.2015.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Мартинюк Віталій Ярославович