Справа № 580/498/23
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/498/23 Головуючий у 1-й інстанції: Рідзель О.А.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10.10.2023 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України у Черкаській області про визнання протиправними та скасування наказу та рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати:

- наказ від 06.10.2022 № 1536-п про проведення документальної позапланової перевірки позивача;

- податкові повідомлення-рішення від 29.12.2022 № 7715/23-00-24-04-01 на суму 5170,25 грн., №7716/23-00-24-04-01 на суму 56 276, 47 грн., № 7722/23-00-24-04-01 на суму 76 149, 44 грн., №7717/23-00-24-04-01 на суму 936 793, 22 грн., №7719/23-00-24-04-01 на суму 1 040 764, 55 грн.;

- вимогу про сплату боргу від 29.12.2022 №7718/23-00-24-04-01 на суму 481 610, 36 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10.10.2023 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем 11.02.2003 (РНОКПП НОМЕР_1 ). 31.03.2021 внесено запис про припинення підприємницької діяльності позивача.

06.10.2022 ГУ ДПС у Черкаській області видано наказ № 1536-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 » відповідно до якого на підставі п.п.20.1.2, 20.1.4, 20.1.5, 20.1.8 п.20.1 ст.20 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.7 п.78.1 ст.78, п.79.1, 79.2 ст.79 Податкового кодексу України, ст.13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" доручено провести фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 , за період діяльності з 01.01.2011 до 31.03.2021 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання трудового та валютного законодавства, правильності обчислення і сплати єдиного внеску за період з 01.01.2011 до 31.03.2021.

На підставі наказу від 06.11.2022 №1536-п службова особа відповідача здійснила документальну позапланову невиїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання трудового та валютного законодавства, правильності обчислення і сплати єдиного внеску за період з 01.01.2011 до 31.03.2021.

За наслідками перевірки складений акт від 21.11.2021 №6886/23-00-24-04-01/ (далі - акт перевірки).

В акті зафіксовано допущення порушення позивачем вимог:

- п.293.4.1) п.293.4 ст.293 Податкового кодексу України, в результаті донараховано єдиного податку, сумі 51 160,43 грн.;

- п.49.1 ст.49, пп.49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п. 177.5 ст.177 Податкового кодексу України, не подані податкові декларації про майновий стан і доходи за 2018 р., 2019 р., 2020 р., 2021р.;

- п.177.2, ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності в сумі 851 534,63 грн., в т.ч. за 2018 р., в сумі 364 114, 35 грн.; за 2019 р. в сумі 258 471,52 грн.; за 2020 р. в сумі 1 80 315,46 грн.; за 2021р. в сумі 48 633,30 грн.

- п.1.2. п.1.4. п. 16-1 підроз.10 Перехідних положень Податкового кодексу України, у результаті донараховано 70 961,22 грн. військового збору, в тому числі: за 2018 р. в сумі 30342,86 грн.; за 2019 р. в сумі 21 539,29 грн., за 2020 р. в сумі 150 26,29 грн., за 2021 р. в сумі 4 052,78 грн.;

- п.1 ч.2 ст.6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", у результаті чого донараховано єдиного внеску в сумі 481 610, 36 грн., в тому числі: за 2018 р. в сумі 137 602,08 грн., за 2019 р. в сумі 154 234, 08 грн., за 2020р. в сумі 134 334,20 грн., за 2021р. в сумі 55 440,00 грн.;

- п.76.2 ст.176 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено 4989,42 грн. заборгованості з податку на доходи фізичних осіб станом на 14.11.2022 та нараховано пені за несвоєчасну сплату податку 27,49 грн.;

- п.п.1.2. п.16-1 перехідних положень Податкового кодексу України, в результаті встановлено: 383,12 грн. заборгованості по військовому збору станом 14.11.2022, та нараховано пені 2,90 грн. за несвоєчасне перерахування військового збору;

- п.181.1, п.183.4, п.187,1.а) п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, у результаті донараховано податкові зобов`язання з податку на додану вартість сумі 946 149,59 грн., в тому числі: за 2018 рік в сумі 404 571,50 грн., за 2019 рік в сумі 287 190,58 грн., за 2020 рік в сумі 200 350,51 грн., за 2021 рік 54 037,00 грн.

- п.44.3 статті 44 Податкового кодексу України, у результаті незабезпечення зберігання первинних, а також інших документів з питань обчислення і сплати належних сум податків (внеску) протягом установлених строків їх зберігання та/або ненадання платником оригіналів документів чи їх копій за період, що перевірявся.

На підставі зазначеного акту перевірки податковий орган прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення:

- від 29.12.2022 №7715/23-00-24-04-01 на суму 5 170, 25 грн. зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб;

- від 29.12.2022 №7716/23-00-24-04-01 на суму 56 276, 47 грн. зобов`язання з єдиного внеску;

- від 29.12.2022 №7722/23-00-24-04-01 на суму 76 149, 44 грн. зобов`язання з військового збору;

- від 29.12.2022 №7717/23-00-24-04-01 на суму 936 793, 22 грн. зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб;

- від 29.12.2022 №7719/23-00-24-04-01 на суму 1 040 764, 55 грн. зобов`язання з ПДВ;

- вимогу про сплату боргу з єдиного внеску від 29.12.2022 №7718/23-00-24-04-01 на суму 481 610, 36 грн.

Не погоджуючись з спірними рішеннями, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем не спростовано порушення вимог податкового законодавства, у зв`язку з чим йому правомірно нараховані спірні податкові зобов`язання, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Щодо правомірності наказу від 06.10.2022 № 1536-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 », суд зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до вимог підп.62.1.3 п.6.2.1 ст.62 ПК України звірки та перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин, є формами податкового контролю.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено право контролюючих органів проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з підп.75.1.2. п.75.1. ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Підстави проведення документальних позапланових перевірок закріплені статтею 78 ПК України.

Відповідно до підпункту 78.1.7. п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

За приписами п.78.4. ст.78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Статтею 79 ПК України передбачено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Таким чином, з системного аналізу викладених вище законодавчих норм вбачається, що посадові особи контролюючого органу вправі приступити до проведення документальної позапланової перевірки за наявності підстав для її проведення та за умови вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення перевірки.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, наказ про проведення позапланової невиїзної перевірки позивача направлений позивачу рекомендованим листом та вручений позивачу 11.10.2022, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправляння (том 1 а.с.139).

Отже, відповідачем дотримано вимог ст. 79 ПК України щодо проведення позапланової невиїзної перевірки позивача.

Стосовно доводів апелянта, що ним змінено адресу проживання, і відповідно, не отримував спірний наказ, колегія суддів зазначає таке.

На підставі підп. 70.2.4. п.70.2. ст.70 ПК України до облікової картки фізичної особи - платника податків вноситься інформація про місце проживання.

Відповідно до п. 70.7. ст.70 ПК України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Таким чином, позивач мав повідомити податковий орган про зміну його податкової адреси протягом місяця з дня такої зміни. Однак, доказів такого повідомлення не надано.

Згідно з п. 42.2. ст.40 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Матеріали справи свідчать, що спірний наказ направлений позивачу за його податковою адресою рекомендованим листом з повідомленням про вручення: Черкаська обл., Уманський р-н., с. Родниківка, вул. Київська, 20, - а тому вважається врученим належним чином.

Крім того, що апелянт посилається на встановлений пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України мораторій на проведення податкових перевірок.

Щодо вказаних доводів колегія суддів зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами), установлено з 12 березня 2020 року на усій території України карантин з подальшим його продовженням.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України доповнено пунктом 52-2, яким установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім:

- документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків;

- документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу;

- фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині:

- обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

- цільового використання пального та спирту етилового платниками податків;

- обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

- здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2,80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.

Як вірно встановив суд першої інстанції, спірний наказ відповідача від 06.10.2022 №1536-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 » прийнятий на підставі, зокрема підп.78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України, а тому на цей вид перевірок не розповсюджується встановлений пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України мораторій, а вказані доводи апелянта є необґрунтованими.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що перевірка позивача, за наслідками якої прийняті спірні рішення, проведена відповідачем з дотриманням вказаних вище норм ПУ України, а спірний наказ від 06.10.2022 №1536-п є правомірним та не підлягає скасуванню.

Щодо правомірності спірних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з пунктом 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Застосування спрощеної системи оподаткування фактично є одним із видів пільгового оподаткування господарської діяльності. Податковим кодексом України встановлено коло осіб, на яких розповсюджується вказана норма.

Згідно з пунктом 291.3 статті 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Приписами підп.2 п.291.4 ст.291 ПК України визначено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються, зокрема, на такі групи платників єдиного податку: 2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

Відповідно до підп.2 п.293.8. ст.298 ПК України ставки, встановлені пунктами 293.3-293.5 цієї статті, застосовуються з урахуванням таких особливостей: платники єдиного податку другої групи, які перевищили у податковому (звітному) періоді обсяг доходу, визначений для таких платників у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, в наступному податковому (звітному) кварталі за заявою переходять на застосування ставки єдиного податку, визначеної для платників єдиного податку третьої групи, або відмовляються від застосування спрощеної системи оподаткування.

Такі платники до суми перевищення зобов`язані застосувати ставку єдиного податку у розмірі 15 відсотків.

За наслідками перевірки позивача встановлено, що відповідно до даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів, обсяг доходу позивача за 2017 рік становив 1 841 069,50 грн., що перевищує дозволений обсяг 1 500 000,00 грн. на 341 069,50 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач правомірно нарахував позивачу зобов`язання з єдиного податку у розмірі 15 відсотків суми перевищеного доходу (341 069, 50 грн.), що становить 51 160,43 грн., у зв`язку із чим податкове повідомлення-рішення від 29.12.2022 №7716/23-00-24-04-01 є правомірним та не підлягає скасуванню.

Кірм того, перебуваючи платником податку 2 групи, у 2017 році, та перевищивши обсяг доходу 1500000 гривень, позивачем до контролюючого органу не надано заяву про перехід на застосування ставки єдиного податку 3 групи, або відмови від спрощеної системи оподаткування, у зв`язку з перевищенням дозволеного обсягу доходу, отриманого платником єдиного податку 2-ої групи.

На підставі підп.1 п.298.2.3. ст.298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про порушення позивачем вимог п.291.4 ст.291, пп.298.2.3 п.298.2 ст. 298, п.293.8 ст.293 ПК України, а отже, починаючи з 1 кварталу 2018 року, позивач повинен був здійснювати діяльність на загальних умовах згідно зі статтею 177 ПК України.

Таким чином, дохід отриманий від здійснення підприємницької діяльності протягом перевіряємого періоду підлягає оподаткуванню на загальних умовах у відповідності до статті 177 ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 листопада 2022 року у справі № 520/11879/18.

Відповідно до п.п. 177.1., 177.2. ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п.167.1. ст.167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до підп.164.1.3 п.164.1 ст.164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу.

В результаті перевірки за даними податкових декларацій позивача з єдиного податку та Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів, встановлено отримання позивачем доходу за 2018-2021 роки на загальну суму 4 730 747,94 грн., у т.ч. за 2018 рік - 2 022 857,50 грн., 2019 рік - 14 35 952,89 грн., 2020 рік - 1 001 752,55 грн., 2021 рік - 270 185,00 грн.

При цьому, за період з 01.01.2018 до 31.03.2021 встановлено неподання позивачем декларацій про майновий стан і доходи, первинних документів, пов`язаних з отриманням доходу, заниження загального та чистого оподаткованого доходу на загальну суму 4 730 747,94 грн., що призвело до несплати податкового зобов`язання з ПДФО на 851 534, 63 грн. (4 730 747,94 грн. * 18%).

Крім того, відповідно до ст.162 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Податковий агент щодо ПДФО - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу (підп.14.1.180.п.14.1 ст.14 ПК України).

Відповідно до п.176.2 "а" ст.176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Даними перевірки встановлено наявність у позивача заборгованості з ПДФО, нарахованого на підставі п.176.2 "а" ст.176 ПК України, на суму 4 989, 42 грн.

Отже, податкові повідомлення-рішення від 29.12.2022 №7717/23-00-24-04-01 та від 29.12.2022 № 7715/23-00-24-04-01 є правомірними та не підлягають скасуванню.

Колегія суддів зазначає, що нарахування єдиного внеску і військового збору є похідним від встановленого факту заниження доходу.

Так, основним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У силу норм ч. 2 ст. 2 Закону № 2464-VI виключно цим Законом визначаються, зокрема: порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону № 2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Крім того, ч. 16 ст. 25 Закону № 2464-VI встановлено, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

На підставі п. 4 Розділу 3 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства Фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 (далі - Інструкція №449), для платників, зазначених у підпункті 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції (фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування), які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок встановлюється у розмірі 22 відсотків на суму, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону № 2464-VI максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Як зазначено вище, в результаті перевірки за даними податкових декларацій позивача з єдиного податку та Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів, встановлено отримання позивачем доходу за 2018-2021 роки на загальну суму 4 730 747, 94 грн., у т.ч. за 2018 рік - 2 022 857,50 грн., 2019 рік - 1 435 952, 89 грн., 2020 рік - 1 001 752, 55 грн., 2021 рік - 270 185,00 грн.

Таким чином, середньомісячний оподаткований дохід позивача становить у 2018 році - 168 571,46 грн., у 2019 році - 119 662,74 грн., у 2020 році - 83 479,38 грн., у 2021 році - 90 061,67 грн.

При цьому, мінімальна заробітна плата у 2018 році становить 3 723 грн., у 2019 році - 4 173 грн., у 2020 році - 4 723 грн., а з 01.09.2020 - 5 000 грн., у 2021 році - 6 500 грн.

Отже, щомісячна максимальна величина бази нарахування єдиного внеску у 2018 році становить 55 845,00 грн., у 2019 році - 62 595,00 грн., у 2020 році - 70 845,00 грн., а з 01.09.2020 - 75 000,00 грн., з 2021 - 90 000,00 грн.

Таким чином, з огляду на часткову сплату позивачем єдиного внеску за перевіряємий період, недоїмка становить 481 610, 36 грн.

Пунктами 1, 4 ч. 2 ст. 6, абз. 1 і 2 ч. 8, ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зокрема, платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

У розумінні п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим Законом, є недоїмкою.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до пунктів 2-4 розділу VI Інструкції № 449 у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки).

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Сума боргу у вимозі проставляється в гривнях з двома десятковими знаками після коми.

Враховуючи наявну у позивача недоїмку щодо сплати ЄВ, що виникла за період, в якому він був платником цього внеску, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що відповідачем обґрунтовано на підставі ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI винесено спірну вимогу про сплату боргу.

З огляду на вказане вище, застосовуючи до позивача заходи впливу, передбачені Законом № 2464-VI, шляхом прийняття спірної вимоги, відповідач діяв у межах наданих чинним законодавством повноважень, у порядку передбаченому законодавством України. Доводи, наведені позивачем у тексті позовної заяви, нормативно та документально не спростовують правомірність спірної вимоги.

Отже, вимога про сплату боргу з єдиного внеску від 29.12.2022 №7718/23-00-24-04-01 є правомірною та не підлягає скасуванню.

Військовий збір введено в дію з набранням 03 серпня 2014 року чинності Законом України від 31 липня 2014 року № 1621 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів".

Згідно з п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Враховуючи отримання позивачем доходу за 2018-2021 роки на загальну суму 4 730 747,94 грн., колегія суддів вважає правомірним висновок контролюючого органу про нарахування йому військового збору на суму 70 961,21 грн., що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 29.12.2022 №7722/23-00-24-04-01 є правомірним та не підлягає скасуванню.

Стосовно нарахування ПДВ колегія суддів зазначає, що відповідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС про суми виплачених доходів позивач у періоді з 01.01.2017 по 31.03.2021 отримав кошти від суб`єктів господарювання на загальну суму 6 571 817,44 грн., в тому числі: 2017 рік в сумі 1 841 069,50 грн., 2018 рік в сумі 2 022 857,50 грн., 2019 рік в сумі 1 435 952, 89 грн., 2020 рік в сумі 1 001 752, 55 грн., 2021 рік в сумі 270 185,00 грн.

Відповідно до п.181.1 ст.181 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

На підставі п.183.2. ст.183 ПК України у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Відповідно до п.183.4. ст.183 ПК України у разі переходу осіб із спрощеної системи оподаткування, що не передбачає сплати податку, на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, у випадках, визначених главою 1 розділу XIV цього Кодексу, за умови, що такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 181.1 статті 181 цього Кодексу, реєстраційна заява подається не пізніше 10 числа першого календарного місяця, в якому здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом. Якщо такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 182.1 статті 182 цього Кодексу, реєстраційна заява подається у строк, визначений пунктом 183.3 цієї статті.

Згідно з вимогами п.183.10 ст.183 ПК України будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Отже, обов`язок щодо нарахування та сплати податкових зобов`язань з ПДВ у такої особи виникає з дня, наступного за граничним днем, який встановлений для подання реєстраційної заяви, тобто з 11 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто загального обсягу оподатковуваних операцій з постачання товарів (послуг) понад 1 млн. гривень.

Під час перевірки встановлено, що позивачем вперше досягнуто обсягів понад 1 млн. грн, у 4 кварталі 2017 року (обсяги склали за 2017 рік 1 841 069, 50 грн.).

У зв`язку з тим, що позивач не подав реєстраційної заяви до контролюючого органу, він зобов`язаний з 11 січня 2018 року самостійно нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ.

Відповідно до п. 187.1. ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

На підставі підп. «а» п.193.1. ст.193 ПК України ставки податку встановлюються від бази оподаткування в розмірі 20 відсотків.

Враховуючи отримання позивачем доходу за 2018-2021 роки на загальну суму 4 730 747,94 грн., суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про правомірність нараховання ПДВ на суму 9791 49,59 грн. (4 730 747,94 грн. * 20%), у зв`язку із чим податкове повідомлення-рішення від 29.12.2022 №7719/23-00-24-04-01 є правомірним та не підлягає скасуванню.

Стосовно доводів апелянта про порушення відповідачем вимог ст.102 ПК України щодо граничного строку 1095 днів для нарахування спірних податкових зобов`язань, то колегія суддів зазначає, що відповідно до абз.10 пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX ПК України на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Зважаючи, що станом на час перевірки та прийняття спірних податкових повідомлень-рішень на території України діяв карантин, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, доводи представника позивача про порушення податковим органом визначених ст. 102 ПК України строків, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, а аргументи та доводи апелянта не спростовують висновків суду та не вказують на наявність порушень норм матеріального та процесуального права.

Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, колегія суддів також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10.10.2023 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 01.04.2024.