Справа № 580/2491/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 квітня 2024 року м. Дніпросправа № 580/2491/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Черкаського окружного адміністративного суду; Державної судової адміністрації України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року в адміністративній справі №580/2491/23 (головуючий суддя І-ї інстанції - Дегтярьова С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Черкаського окружного адміністративного суду; Державної судової адміністрації (третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області) про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 03.04.2023 року звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Черкаського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати йому суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби КОВІД-19, спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2», із застосуванням обмеження встановленого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року №294-ІХ;

- зобов`язати Черкаський окружний адміністративний суд провести нарахування та виплату йому суддівської винагороди на підставі частини другої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року без застосування обмеження, встановленого статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-ІХ.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 06.04.2023 року справу №580/2491/23 передано до Шостого апеляційного адміністративного суду для визначення суду, до підсудності якого віднесена дана справа.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.05.2023 року визначено територіальну підсудність адміністративної справи №580/2491/23 Кіровоградському окружному адміністративному суду.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року змінено статус Державної судової адміністрації з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, на відповідача.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Черкаського окружного адміністративного суду щодо обмеження до виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року на підставі статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Стягнуто на користь ОСОБА_1 недоотриману суддівську винагороду в розмірі 189767,93 грн. за період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги Черкаським окружним адміністративним судом зазначено, що постановою КМУ від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 на всій території України з 12.03.2020 встановлено карантин, а Верховною Радою України 13.04.2020 року прийнято Закон України №553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Відповідно до частин першої та третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону №553-IX) установлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. Обмеження, встановлене в частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні, зокрема, суддівської винагороди. Таким чином, нарахована заробітна плата, грошове забезпечення працівників обмежується максимальним розміром 47230,00 грн. на місяць. Отже, відповідач, як розпорядник коштів нижчого рівня, не мав правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону №553-ІХ).

В обґрунтування апеляційної скарги Державною судовою адміністрацією зазначено, що Черкаський окружний адміністративний суд не мав правових підстав для виплати суддівської винагороди без застосування обмежень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону №553-ІХ). Вказано, що у період з 18.04.2020 року до 28.08.2020 року положення частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону №553-ІХ) були чинними і здійснювалося нарахування/виплата позивачу суддівської винагороди. Рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 року №10-р/2020 на спірні правовідносини з 18.04.2020 року до 28.08.2020 року не може вплинути, позаяк правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, що би поширювали дію ретроспективно на правовідносини, що виникли до прийняття такого рішення.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, встановила наступне.

Указом Президента України від 13.11.2008 року №1037/2008 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Черкаського окружного адміністративного суду строком на 5 років (а.с.11-12).

Постановою Верховної Ради України від 05.09.2013 року №451-VІІ позивача обрано безстроково на посаду судді Черкаського окружного адміністративного суду (а.с.18).

Рішенням Вищої ради правосуддя від 14.03.2023 року №204/0/15-23 позивача звільнено з посади судді Черкаського окружного адміністративного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку (а.с.20, 53-54).

Згідно з розрахунковим листом за 2020 рік суддівська винагорода у період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року позивачу нараховувалась у повному обсязі, передбаченому статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», але виплачувалась з урахуванням обмеження, встановленого статтею 29 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати на 01.01.2020 року (а.с.13).

Не погоджуючись із діями відповідачів по виплаті суддівської винагороди із обмеженням, позивач оскаржив такі дії до суду.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції зазначив, що набрання 18.04.2020 року чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29 вказаного вище змісту, не змінило правове регулювання правовідносин з нарахування та виплати суддівської винагороди, а тому були відсутні законні підстави для обмеження розміру суддівської винагороди позивача. Після набрання чинності Законом №553-ІХ ДСА України, як головний розпорядник бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх судів, не зменшував обсяг видатків відповідачу за KERB 2111 «Заробітна плата», а виплата суддівської винагороди у розмірі меншому, ніж установлено ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не була обумовлена меншим обсягом бюджетних асигнувань на оплату праці суддів. Всупереч приписам частини другої статті 130 Конституції України та частини першої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовано до спірних правовідносин положення статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», якими ці відносини не регулюються, внаслідок чого безпідставно обмежено розмір суддівської винагороди позивача та в період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року виплачено зазначену винагороду в обмеженому розмірі.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до приписів частини першої статті 308 КАС України апеляційний розгляд справи здійснено в межах доводів і вимог апеляційних скарг, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині задоволених позовних вимог.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною першою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, що повністю узгоджується з приписами частини другої статті 130 Конституції України.

Зазначені конституційні запобіжники мають на меті унеможливлення свавільного встановлення або зміни законодавцем розміру винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу через інші законодавчі акти.

Відповідно до частини другої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною дев`ятою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Отже, з огляду на приписи частини другої статті 130 Конституції України та частини першої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розмір суддівської винагороди, зокрема і граничний розмір останньої можуть визначатись виключно Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Натомість, 12 березня 2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», якою з 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної Постанови змін неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину.

18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року №553-IX, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29 такого змісту:

«Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)».

Відповідно до ч.1-4 статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Отже, адміністративний суд при вирішенні спору повинен застосувати правовий акт, який має вищу юридичну силу, тобто в спірних правовідносинах приписи частини другої статті 130 Конституції України.

Апеляційний суд з цього приводу зазначає, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не є Законом про судоустрій, виключно яким відповідно до частини другої статті 130 Конституції України може встановлюватись розмір винагороди судді, а тому у відповідача були відсутні правові підстави для застосування його положень при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди, яка, як одна із складових гарантій незалежності суддів, не може бути змінена чи врегульована іншим законом, ніж змінами до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що набрання 18 квітня 2020 року чинності Законом №553, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29 зазначеного вище змісту, не змінило правове регулювання правовідносин з нарахування та виплати суддівської винагороди, а тому у Черкаського окружного адміністративного суду були відсутні законні підстави для обмеження розміру суддівської винагороди.

Натомість, Черкаський окружний адміністративний суду всупереч приписам частини другої статті 130 Конституції України та частини першої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосував до спірних правовідносин положення статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», якими ці відносини, як зазначалось вище, не регулюються, внаслідок чого безпідставно в період з квітня по серпень 2020 року виплачував позивачу зазначену винагороду в обмеженому розмірі.

Отже, правова позиція апеляційного суду полягає в наступному:

Набрання 18 квітня 2020 року чинності Законом №553 не змінило правового регулювання правовідносин з нарахування та виплати суддівської винагороди, оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір винагороди судді за приписами частини другої статті 130 Конституції України не регулюється, а тому розмір суддівської винагороди станом як на 18 квітня 2020 року, так і в подальшому у період існування спірних правовідносин повинен був визначатися виключно за положеннями статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Черкаський окружний адміністративний суду навіть після набрання чинності Законом №553 та доповненням Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» статтею 29 повинен був діяти виключно в межах приписів частини другої статті 130 Конституції України, тобто застосовувати для обчислення розміру винагороди судді виключно положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який жодних норм стосовно обмеження на період дії карантину розміру винагороди судді не містить.

З огляду на вказане апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, що при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди Черкаський окружний адміністративний суду мав керуватися виключно Законом України «Про судоустрій та статус суддів», а застосування ним у спірних правовідносинах положень статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прямо суперечить приписам статті 130 Конституції України.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо протиправності дій Черкаський окружний адміністративний суду по обмеженню розміру суддівської винагороди позивача.

Доводи апелянта, що Черкаський окружний адміністративний суду, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, не мав правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету, є безпідставними, оскільки, по-перше, статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» видатки Державного бюджету не визначались, а по-друге, відповідно до Додатку № 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» загальні видатки на забезпечення здійснення правосуддя (код 0501020) Законом № 553 були збільшені, а в частині фонду оплати праці залишились незмінними.

Крім того, як зазначалось вище, за змістом розрахункового листа за 2020 рік позивачу не доплачено за період з 18.04.2020 року по 27.8.2020 року 189767,93 грн. відповідно до статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», проте відповідачами не наведено доводів та доказів, що бюджетні асигнування на виплату суддівської винагороди були зменшені (а.с.13).

Така інформація підтверджує висновок суду, що видатки на оплату суддівської винагороди не зменшувались, а недоплата останньої здійснена відповідачем-1 виключно у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX.

Розмір недоплаченої суддівської винагороди підтверджується розрахунковим листом за 2020 рік і не є спірним між сторонами.

Крім того, апеляційний суд враховує, що рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-/2020 у справі № 1-14/2020 (230/20) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частин 1, 3 статті 29 Закону України від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» зі змінами;

- абзацу 9 п. 2 розділу ІІ «;Прикінцеві положення» Закону України від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Зазначені обставини виключають необхідність звернення відповідно до частини четвертої статті 7 КАС України до Верховного Суду з клопотанням про внесення до Конституційного Суду України подання щодо неконституційності статті 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік».

Натомість, оскільки, як зазначалось вище, Черкаським окружним адміністративним судом положення статті 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» щодо обмеження суддівської винагороди в період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року протиправно застосовувались всупереч імперативним приписам частини другої статті 130 Конституції України, то визнання цієї статті неконституційною правового значення для вирішення спору не має, а тому безпідставними є і доводи апелянта, що тільки з 28 серпня 2020 року зазначена стаття втратила чинність, а до цієї дати її застосування відповідачем було правомірним.

З огляду на вищевикладене, та враховуючи, що право позивача на отримання суддівської винагороди у належному та повному розмірі не може бути поставлено в залежність від виконання обов`язків державними органами в частині врахування внесених змін до законодавчих актів чи то до формування бюджету, враховуючи вимоги позовної заяви, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є стягнення суддівської винагороди на користь позивача у розмірі 189767,93 грн. (сума з відрахуванням обов`язкових податків та зборів).

Апеляційний суд ще раз наголошує, що відповідач протиправно всупереч імперативним приписам частини другої статті 130 Конституції України застосовував при визначенні розміру винагороди судді положення статті 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», якою розмір суддівської винагороди регулюватись не може, а тому судом першої інстанції правомірно такі дії визнані протиправними та стягнуто на користь позивача недоотриману суддівську винагороду в розмірі 189767,93 грн. за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року, рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 року позов частково задоволено.

Отже, апеляційний суд вважає, що спірне обмеження суддівської винагороди позивача було протиправним з моменту його застосування, тобто з 18 квітня 2020 року, і подальше визнання закону неконституційним на це жодним чином не впливає, тобто позивачу протиправно недоплачено належну винагороду судді, як правильно визначив і суд першої інстанції.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Черкаського окружного адміністративного суду та Державної судової адміністрації України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року в адміністративній справі №580/2491/23 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року в адміністративній справі №580/2491/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя Т.І. Ясенова