Справа № 380/16661/23
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2024 рокусправа № 380/16661/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кузана Р.І. розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ), в якому просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виконувати вимоги законодавства України для ветеранів війни учасників війни, які було ним незаконно припинено з 01.01.2023, а також виплатити заборгованість в сумі 4500 грн включно за червень 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона є ветераном війни та має право на пільги з оплати за житлово-комунальні послуги, встановленні законодавством України для ветеранів війни учасників війни. 11.05.2023 та 23.05.2023 вона звернулася до Головного управління Пенсійного Фонду України в Львівській області із заявою про надання пільг, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Відповіддю Головного управління Пенсійного Фонду України в Львівській області від 30.05.2023 позивачці було відмовлено у наданні пільг. Відповідач мотивував відмову тим, що дохід позивачки перевищив суму, визначену механізмом реалізації права на отримання пільг з урахуванням доходу на оплату за житлово-комунальні послуги. Позивачка не погоджується з такою позицією пенсійного органу звернулась до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою від 24.07.2023 суддя залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою судді від 31.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Сторони належним чином повідомлялися про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач 16.02.2023 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що у порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 389 пільги, зазначені у пункті 1 цього Порядку, надаються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу (у 2023 році склав 3760,00 грн.). Для призначення житлової субсидії необхідно звернутись до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) або органу сільської, селищної, міської ради відповідної територіальної громади з паспортом громадянина України, реєстраційним номером облікової картки платника податків та надати відповідні документи, які підтверджують наявність комунальних послуг (заяву, декларацію про доходи та витрати, квитанції про сплату ЖКП). Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Від позивачки 11.03.2024 надійшли додаткові докази.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 04.02.2004, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників війни.

Згідно з копії паспорту серії НОМЕР_3 місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

11.05.2023 та 23.05.2023 року ОСОБА_1 зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області із заявою про надання пільг, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме знижки на оплату житлово-комунальних послуг.

30.05.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Львівській області листом № 14188-13921/Д-52/8-1300/23 повідомлено позивачку, що відповідно до пункту 3 Порядку надання пільг «Окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 389 від 04.06.2015 «Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї» пільги, зазначені у цьому Порядку, надаються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу. В 2023 році величина доходу (соціальна податкова пільга) складає 3760 грн. Відповідач також повідомив, що середньомісячний сукупний дохід позивачки за період липень-грудень 2022 року становить 3770,04 грн та перевищує величину податкової пільги, відповідно підстави з 01.01.2023 призначити пільги, відсутні.

Не погоджуючись з такими діями відповідача щодо відмови у наданні пільг, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме 50% знижки на оплату житлово-комунальних послуг, позивачка звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них врегульовано Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закону №3551-XII).

Статтею 14 вказаного Закону визначені пільги для учасників війни.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 14 Закону №3551-XII учасникам війни надаються такі пільги, зокрема, 50-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю. Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 50-процентна знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. метр на сім`ю).

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону №3551-XII пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені, зокрема, пунктом 5 цієї статті, надаються учасникам війни та членам їх сімей, що проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього.

Частиною 3 ст. 14 Закону №3551-XII передбачено, що площа житла, на яку нараховується 50-процентна знижка плати, передбачена пунктами 4 і 5 частини першої цієї статті, визначається в максимально можливому розмірі в межах загальної площі житлового приміщення (будинку) згідно з нормами користування (споживання), встановленими цими пунктами, незалежно від наявності в складі сім`ї осіб, які не мають права на знижку плати.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 (далі - Закон №76-VIII) ст. 14 Закону №3551-ХІІ доповнено частиною шостою, яка передбачала, що пільги, передбачені пунктами 1, 2, 4, 5, 6 та 18 частини першої цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.12.2018 №12-р/2018 (далі - Рішення №12-р/2018) ч. 6 ст. 14 визнано такою, що не відповідає Конституції України.

Так, Конституційний Суд України в Рішенні №12-р/2018 зазначив, що встановивши у ч. 6 ст. 14, ч. 2 ст. 16 Закону №3551-XII умову для отримання окремих пільг, держава переклала обов`язок щодо соціального захисту учасників війни, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, на членів їхніх сімей, що не відповідає суті конституційних гарантій щодо забезпечення соціального захисту цих осіб. Такий підхід нівелює позитивний обов`язок держави щодо соціального захисту вказаних осіб та членів їхніх сімей у розумінні ч. 5 ст. 17 Конституції України.

Конституційний Суд України вважає, що забезпечення державою соціального захисту осіб, які відповідно до обов`язку, покладеного на них ч. 1 ст. 65 Конституції України, захищали Вітчизну, суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України, та членів їхніх сімей згідно з ч. 5 ст. 17 Конституції України в поєднанні з частиною першою цієї статті означає, що надання пільг, інших гарантій соціального захисту ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону №3551-XII, не має залежати від матеріального становища їхніх сімей та не повинне обумовлюватися відсутністю фінансових можливостей держави.

При цьому, Конституційний Суд України вказаним Рішенням №12-р/2018 відтермінував на три місяці втрату чинності ч. 6 ст. 14 Закону №3551-XII з метою відновлення державою попереднього рівня соціального захисту учасників війни або встановлення альтернативних варіантів компенсації скасованих пільг, виділення коштів у Державному бюджеті України, та внесення відповідних змін до законів України.

Отже, з 19.03.2019 (після збігу тримісячного строку з дня прийняття рішення Конституційного Суду України) ч. 6 ст. 14 Закону №3551-XII втратила чинність та застосуванню не підлягає.

Тобто, починаючи з 19.03.2019 при наданні пільг учасникам війни не враховується умова, яка була передбачена ч. 6 ст. 14 Закону №3551-XII, згідно із якою розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців має не перевищувати величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Слід зауважити, що дане рішення Конституційного Суду України не було враховано при розгляді звернення позивачки щодо відновлення права на отримання пільг по оплаті житлово-комунальних послуг.

Суд також звертає увагу на позицію Конституційного Суду України щодо забезпечення державою соціального захисту осіб, які відповідно до обов`язку, покладеного на них ч. 1 ст. 65 Конституції України, захищали Вітчизну, суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України, та членів їхніх сімей згідно з ч. 5 ст. 17 Конституції України в поєднанні з частиною першою цієї статті означає, що надання пільг, інших гарантій соціального захисту ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону №3551-XII, не має залежати від матеріального становища їхніх сімей та не повинне обумовлюватися відсутністю фінансових можливостей держави.

Враховуючи обов`язок держави відновити попередній рівень соціального захисту учасників війни, суд виходить з наявності у позивачки права на отримання соціальних пільг у розмірі не меншому ніж той, який існував до внесення змін Законом №76-VIII до ст. 14 Закону №3551-XII.

При цьому, посилання відповідача на норми Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року №389 суд вважає безпідставними, оскільки ця Постанова була прийнята на реалізацію приписів Закону України від 28 грудня 2014 року №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», норми якого, як було вказано вище, визнані неконституційними.

Таким чином, суд доходить до висновку, що позивачка має право на отримання пільг на оплату за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими пунктом 5 частини першої статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як учасник війни, оскільки наявність такого статусу дає йому безумовне право на такі пільги.

Отже, на переконання суду, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 з 01.01.2023 пільги у розмірі 50 відсотків знижки оплати житлово-комунальних послуг відповідно до пункту 5 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є протиправною.

При цьому, порушене право позивачки підлягає захисту шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області нарахувати з 01 січня 2023 року позивачці пільгу у розмірі 50 відсотків знижки плати за користування комунальними послугами відповідно до пункту 5 ч.1 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Щодо вимог позивачки про зобов`язання відповідача здійснити виплату заборгованості в сумі 4500 грн включно за червень 2023 року, суд зазначає таке.

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм слідує, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Отже, зазначені вимоги, на думку суду є передчасними, адже спір в цій частині фактично не існує, оскільки нарахування пільг у розмірі 50-відсоткової знижки при оплаті за користування житлово-комунальними послугами з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні ще не проведено, відтак такі задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивачки з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ст.ст.241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у наданні ОСОБА_1 пільг на оплату за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими п.п. 4, 5, 6 частини 1 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як учаснику війни.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) провести з 01.01.2023 нарахування пільг ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 50-відсоткової знижки при оплаті за користування житлово-комунальними послугами, передбаченими п.п. 4, 5, 6 частини 1 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як учаснику війни.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан