Справа № 300/169/24
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" квітня 2024 р. справа № 300/169/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
Адвокат Комарницький Е.Г., в інтересах ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач), звернувся до суду із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач 1) та Військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач 2) про:
визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації;
скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №350 від 16.12.2023 щодо зарахування позивача як солдата до списків особового складу військової частини з подальшим звільненням з військової служби та виключенням зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 із дати набрання рішення законної сили.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час дії воєнного стану призов на строкову військову службу не проводиться. Представник позивача вважає, що його незаконно призвано на військову службу під час мобілізації, як військовослужбовця, оскільки ним не досягнуто 27 річного віку. Оскільки, на думку представника позивача, такі дії є протиправними, то, відповідно, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №350 від 16.12.2023 щодо зарахування позивача як солдата до списків особового складу військової частини підлягає скасуванню. З таких підстав, вважає, що відповідачі діяли протиправно, всупереч діючому законодавству, а тому просив позов задовольнити повністю.
Разом із позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову у справі №300/169/24, в якій ОСОБА_1 просив суд забезпечити позов шляхом зобов`язання командування військової частини НОМЕР_1 залишити заявника проходити військову службу у безпосередньому розташуванні пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 та заборони вчиняти будь-які інші дії щодо переведення, відрядження чи направлення заявника до інших частин чи підрозділів військової частини за межами АДРЕСА_1 , а у разі відправлення повернути до розташування пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), а позивачу (його представнику) надано строк для усунення недоліків.
У зв`язку із усуненням недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Також вказано ухвалою, серед іншого, витребувано в ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином посвідчені копії: документів, які підтверджують взяття на військовий облік ОСОБА_1 ; посвідчення призовника ОСОБА_1 (у разі наявності) чи документів, що підтверджують факт його видачі.
14.02.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Військової частини НОМЕР_1 із викладеними запереченнями проти позову. У відзиві представник відповідача 2 зазначив, що спірний наказ прийнятий відповідно до Указів Президента України №65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», №735/2023 від 06.11.2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», на підставі поіменного списку ІНФОРМАЦІЯ_3 №2898 від 14.12.2023 та особисто і добровільно поданого рапорту позивача вх. №6328/1 від 16.12.2023, в якому останній вказує про прийняття справ та посади водія 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти. А тому, на думку представника відповідача 2, наказ Військової частини НОМЕР_1 № 350 від 16.12.2023 є законним та скасуванню не підлягає (а.с. 39-42).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.02.2024 витребувано у Вигодської селищної ради Кропивницького старостинського округу Івано-Франківської області відомості на підтвердження перебування ОСОБА_1 на військовому обліку, як призовника.
28.02.2024 від ІНФОРМАЦІЯ_1 на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечив проти задоволення позовної заяви та вказав, що ОСОБА_1 03.06.2020 протоколом засідання призовної комісії №3 на підставі абзацу 2 частини 1 статті 18 та абзацу 8 пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, графа І, стаття 51Б Наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402) ІНФОРМАЦІЯ_4 взятий на військовий облік військовозобов`язаних та зарахований в запас. У зв`язку із цим, а також враховуючи, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 не мав права на відстрочку (звільнення) від призову на військову службу під час мобілізації за статте 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», позивач підлягав призову на військову службу під час мобілізації та був призваний 15.12.2023 до військової частини.
Щодо посилань у відповіді Вигодської селищної ради Кропивницького старостинського округу Івано-Франківської області на адвокатський запит про те, що позивач перебуває на військовому обліку, як призовник, представник відповідача 1 зазначив, що така селищна рада не здійснювала належним чином звіряння даних карток первинного обліку з обліковими документами призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які зберігаються у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, що є грубою недбалістю відповідальних посадових осіб. Тому такі доводи просив не брати до уваги при вирішенні справи. Водночас, представник наголосив, що позивач перебував на військовому обліку військовозобов`язаних, оскільки 22.06.2020 проходив військово-лікарську комісію як призовник, який підлягає призову на строкову військову службу, проте був визнаний непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час. Враховуючи наведене, позивач правомірно призваний до лав Збройних Сил України з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому представник відповідача в задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі (а.с. 59-66).
Водночас, у вказаному відзиві зазначено про долучення певних додатків, на які міститься посилання в тексті відзиву. Однак, фактично жодних документів до відзиву не було долучено, що підтверджується актом від 28.02.2024, складеним Івано-Франківським окружним адміністративним судом (а.с. 58).
У зв`язку із цим, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.03.2024 повторно витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_3 належним чином засвідчену копію особової справи ОСОБА_1 та усіх документів, які стали підставою для призову ОСОБА_1 по мобілізації в ЗСУ (зокрема, але не виключно документи, які підтверджують взяття на військовий облік ОСОБА_1 , посвідчення призовника ОСОБА_1 (у разі наявності) чи документів, що підтверджують факт його видачі).
01.03.2024 від ІНФОРМАЦІЯ_3 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, аналогічний за змістом тому, який надійшов на електронну адресу 28.02.2024. При цьому, до вказаного відзиву долучені додаткові докази, які зазначені у ньому (а.с. 71-87).
Також 18.03.2024 на адресу суду надійшов лист від Вигодської селищної ради Кропивницького старостинського округу Івано-Франківської області, яким суду надано витяг з книги обліку призовників (а.с. 93).
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 , 2000 року народження, згідно протоколу призовної комісії №3 від 03.06.2020 визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час за ст. 51б та згідно абз. 2 ч. 1 ст. 18 та абз. 2-9 п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» звільнений від призову на строкову військову службу та взятий на військовий облік військовозобов`язаних. Вказане підтверджується витягом з книги витягу з книги протоколів засідань призовної комісії, наявного в матеріалах справи (а.с. 82).
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 №68/11/7236 від 14.12.2023 проведено медичний огляд солдата ОСОБА_1 , 2000 р.н., встановлено діагноз та на підставі графи ІІ Розкладу хвороб визнаний придатним до військової служби (а.с. 20).
Згідно відомостей військового квитка та рапорту позивача від 16.12.2023 підтверджено та не заперечується сторонами, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №350 від 16.12.2023 солдата ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до Указу Президента України №65/2022 від 24.12.2023 з 16.12.2023 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення та призначено на посаду водія і стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 (а.с. 12-15, 43).
Вважаючи дії відповідача 1 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, внаслідок яких винесено спірний наказ Військової частини НОМЕР_1 №350 від 16.12.2023 щодо зарахування позивача як солдата до списків особового складу військової частини, протиправними, представник позивача звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами 1-2 статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
За приписами частини першої статті 4 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-ХІІ (надалі Закон №1932-ХІІ), у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.
Згідно із частинами першою третьою статті 17 Закону №1932-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством. Громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства.
Згідно статті 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ, відповідно до повноважень, визначених Конституцією України, Президент України: приймає рішення про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію та про демобілізацію із внесенням їх на затвердження Верховною Радою України.
Пунктами 1, 4 Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 передбачено, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1,17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президентом України постановлено: оголосити та провести загальну мобілізацію (далі мобілізація); мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва; мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом; призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і наразі також триває.
Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин та на дату ухвалення рішення у цій справі на території України діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII.
У свою чергу, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (надалі Закон №2232-XII).
Частиною 1 статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно із частиною 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 2 статті 2 Закону України №2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
За змістом ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» допризовники особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
До видів військової служби, згідно із частиною шостою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відноситься військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
За змістом ч. 1 ст. 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», від призову на строкову військову службу звільняються громадяни України, які, зокрема, визнані особами з інвалідністю або за станом здоров`я непридатними до військової служби в мирний час.
Згідно з положеннями ст. 27 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.
Запас військовозобов`язаних поділяється на першу і другу категорії.
До запасу першої категорії належать військовозобов`язані, які проходили військову службу та здобули під час її проходження військово-облікову спеціальність.
До запасу другої категорії належать військовозобов`язані, які не здобули військово-облікової спеціальності під час проходження військової служби або не проходили військової служби.
Пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України: на військовий облік військовозобов`язаних: які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу.
Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.
Судом встановлено, що позивач згідно протоколу призовної комісії №3 від 03.06.2020 звільнений від призову на строкову військову службу як непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час і переданий на облік військовозобов`язаних (а.с. 82).
Таким чином, на момент призову на військову службу під час мобілізації, позивач мав статус військовозобов`язаного та фактично перебував на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Між тим, суд відхиляє та не бере до уваги інформацію Вигодської селищної ради Кропивницького старостинського округу Івано-Франківської області, наданої у листі від 27.12.2023 про перебування ОСОБА_1 на військовому обліку як призовника.
Так, з цього приводу суд встановив та погоджується із відповідачем 1 про те, що у відповідності до пунктів 24, 31 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 та Плану (графіку) звірки облікових даних підприємств, установ, організацій та органів місцевого самоврядування з обліковими даними територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Калуського району на 2023 рік (а.с. 80-81), така селищна рада не здійснила належним чином звіряння даних карток первинного обліку з обліковими документами призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
З огляду на викладене, норми закону, на які посилається представник позивача у позовній заяві, зокрема ст. 15 та ст. 18-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» стосуються виключно призовників, та не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки ще у червні 2020 року позивач звільнений від проходження строкової військової служби і на момент виникнення спірних правовідносин вже мав статус військовозобов`язаного, а не призовника.
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 №68/11/7236 від 14.12.2023 проведено медичний огляд солдата ОСОБА_1 , 2000 р.н., встановлено діагноз та на підставі графи ІІ Розкладу хвороб визнаний придатним до військової служби (а.с. 20).
Отже, позивач підлягав призову на військову службу відповідно до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
При цьому перелік підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації встановлений ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Однак, будь-яких заяв, клопотань чи заперечень щодо наявності права на відстрочку на призов на військову службу під час мобілізації від позивача та його представника не надходило. Доказів зворотного суду не надано ні позивачем, ні відповідачами.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та зважаючи на встановлені обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що у спірному випадку дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації є правомірними та, наслідок, наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №350 від 16.12.2023 щодо зарахування позивача як солдата до списків особового складу військової частини прийнятий з урахування всіх обставин справи, як такий, що відповідає критеріям правомірності, визначеними ч. 2 ст. 2 КАС України, а отже не підлягає скасуванню.
За встановлених в ході розгляду справи обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не вирішується.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
у задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) та Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Представнику позивача рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.