Справа № 420/7080/24
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7080/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) (вул. Розумовська, 37, м. Одеса, 65091, ) про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови ВП №73707089 від 16.02.2024 року про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.11.2023 по справі № 420/20528/23, яке набрало законної сили 12.12.2023, ОСОБА_1 12.01.2024 проведено нарахування з 25.10.2022 щомісячної доплати у розмірі 2000 гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб". Розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2024 становить 28867,05 грн. Перерахунок пенсії проведено за період з 25.10.2022 по 31.01.2024, але доплата пенсії за цей період відсутня, оскільки на підставі рішення суду по справі № 420/13781/23 проведено перерахунок пенсії з 01.12.2019, з 01.03.2022 та з 01.03.2023 без обмеження її максимального розміру. При цьому, повідомлено, що оскільки питання виплати пенсії без обмеження максимальним розміром не розглядалось в зазначеному рішенні суду по справі № 420/20528/23. Розмір пенсії заявника залишився в попередньому розмірі.

Отже, як стверджує позивач, покладені судом зобов`язання виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на Головне управління.

Однак, незважаючи на виконання судового рішення Головним управлінням в межах покладених зобов`язань та не враховуючи роз`яснення щодо виплати коштів після їх виділення Головному управлінню, старшим державним виконавцем 12.02.2024 безпідставно винесено постанову ВП № 73707089 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн за невиконання рішення суду.

Позивач вказує, що приймаючи спірне рішення старшим державним виконавцем не взято до уваги для застосування відповідальності за невиконання рішення суду у вигляді штрафу повинні мати місце наступні умови: 1) факт невиконання рішення про зобов`язання боржника виконати певні дії; 2) невиконання зумовлено неповажними причинами. Невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладання штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Таким чином, вважаючи постанову ВП №73707089 про накладення штрафу безпідставною та протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 08.03.2024 року адміністративний позов залишено без руху та повідомлено про необхідність усунути недоліки у десятиденний строк з моменту отримання вказаної ухвали шляхом надання документу про сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн., або клопотання про звільнення від сплати, відстрочення або розстрочення сплати судового збору, у разі наявності передбачених Законом України Про судовий збір підстав, що підтверджується належними письмовими доказами.

18.03.2024 року позивачем за допомогою підсистеми «Електронний суд» на виконання ухвали суду від 08.03.2024 року подано платіжну інструкцію №2201 про сплату судового збору.

Ухвалою суду від 22.03.2024 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст.ст.268-272, 287 КАС України. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_1 . Справу призначено до судового розгляду на 28.03.2024 року 11.30 год.

Також ухвалою від 22.03.2024 року судом витребувано від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №73707089; зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області у строк до 27 березня 2024 року - 17 год. 00 хв. надати належним чином засвідчені копії документів на підтвердження відсутності належного фінансування для виконання рішення суду від 09.11.2023 по справі №420/20528/23, а також докази включення даного судового рішення до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

26.03.2024 року до суду надійшли пояснення третьої особи, відповідно до яких ОСОБА_1 не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У поясненнях третьої особи зазначено, що судове рішення не зобов`язує ГУПФУ в Одеській області тільки здійснити нарахування доплати у розмірі 2 000 гривень, а ще зобов`язує здійснювати щомісячну виплату доплати у розмірі 2 000 гривень. При цьому, надані разом із позовною заявою копії перерахунків пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , підтверджують умисне невиконання у повному обсязі судового рішення, а саме, здійснення тільки нарахування доплати у розмірі 2000 гривень та відсутність щомісячної сплати 2000 гривень.

Третій особі незрозуміле посилання ГУ ПФУ в Одеській області на судове рішення по справі №420/13781/23, як на підставу стверджувати, що доплата пенсії за період з 25.10.2022 по 31.01.2024 року відсутня, адже вказаним рішенням визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо обмеження з 01.03.2022 року та з 01.03.2023 року максимального розміру пенсії ОСОБА_1 розміром пенсії, визначеним при перерахунку її на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 року по справі №420/17059/22 у сумі 23103,58 грн.

На переконання третьої особи, при проведенні ГУПФУ в Одеській області перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 мають враховуватись рішення суду, прийняті у справах, що стосуються такої пенсії (в тому числі щодо безпідставності застосування обмеження пенсії максимальним розміром), у разі, якщо, чинне на момент проведення такого перерахунку пенсії законодавство, не зазнало відповідних змін.

28.03.2024 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов разом із витребуваними ухвалою суду від 22.03.2024 року від відповідача документами.

Згідно відзиву відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог.

Так, у відзиві зазначено, що рішення суду не виконується без поважних причин, а саме: згідно з перерахунку пенсії, який додано до листа, підсумкова пенсія з надбавками складає 30867,05 грн. Однак виплаті підлягає 28 867,05 грн. Тобто, ОСОБА_1 щомісячну доплату у розмірі 2000 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб» включено до виплати однак по факту не виплачується.

Відтак, на думку відповідача, оскаржувана постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду є правомірною, а тому відсутні підставі для задоволення позовних вимог.

Також у відзиві відповідач заперечує щодо стягнення судових витрат зі сплати судового збору за рахунок бюджетних коштів відповідача.

У судове засідання, призначене на 28.03.2024 року на 11:30 год., сторони не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно, згідно приписів ст.268 КАС України.

28.03.2024 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника Головного управління.

У відзиві на адміністративний позов відповідач просив розглянути справу без його участі.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З урахуванням вищенаведеного, а також того, що дана справа відноситься до окремої категорії термінових адміністративних справ, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами, що передбачено ч.4 ст.229 КАС України.

Інші заяви, клопотання, а також витребувані ухвалою суду від 22.03.2024 року від позивача документи до суду не надходили.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.11.2023 року у справі № 420/20528/23 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, а саме:

визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 з 25.10.2022 року доплати до пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб»;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в в Одеській області нарахувати та виплатити з 25.10.2022 року ОСОБА_1 щомісячну доплату у розмірі 2000 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб» з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду набрало законної сили 12.12.2023 року.

15.12.2023 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №420/20528/23 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити з 25.10.2022 року ОСОБА_1 щомісячну доплату у розмірі 2000 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб» з урахуванням раніше виплачених сум.

За заявою стягувача про примусове виконання рішення суду, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) постановою від 03.01.2024 року відкрито виконавче провадження №73707089 з примусового виконання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду №420/20528/23, виданого 15.12.2023 року, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в в Одеській області нарахувати та виплатити з 25.10.2022 року ОСОБА_1 щомісячну доплату у розмірі 2000 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб» з урахуванням раніше виплачених сум.

Пунктом 2 вказаної постанови боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Відповідно штампу на супровідному листі від 03.01.2024 №92 постанову про відкриття виконавчого провадження №73707089 від 03.01.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області отримано 09.01.2024 року.

Листом від 15.01.2024 вих. №1500-0505-5/7332 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області повідомлено Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.11.2023 року по справі №420/20528/23.

Так, у вказаному листі зазначено, що Головним управлінням на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.11.2023 по справі № 420/20528/23, яке набрало законної сили 12.12.2023, ОСОБА_1 12.01.2024 проведено нарахування з 25.10.2022 щомісячної доплати у розмірі 2000 гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб". Розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2024 становить 28867,05 грн. Перерахунок пенсії проведено за період з 25.10.2022 по 31.01.2024, але доплата пенсії за цей період відсутня, оскільки на підставі рішення суду по справі № 420/13781/23 проведено перерахунок пенсії з 01.12.2019, з 01.03.2022 та з 01.03.2023 без обмеження її максимального розміру.

Додатково повідомлено, що оскільки питання виплати пенсії без обмеження максимальним розміром не розглядалось в зазначеному рішенні суду по справі № 420/20528/23. Розмір пенсії заявника залишився в попередньому розмірі.

З огляду на зазначене Головне управління просило закінчити виконавче провадження по виконавчому листу № 420/20528/23, виданому 15.12.2023 року Одеським окружним адміністративним судом.

Разом з листом державному виконавцю направлений листки перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 12.01.2024 року з 25.10.2022 року та з 01.02.2024 року.

16.02.2024 року постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП №73707089 за невиконання рішення суду на боржника Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області накладено штраф у розмірі 5100 грн. Даною постановою також зобов`язано боржника виконати рішення протягом 10 робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність.

У встановчій частині постанови про накладення штрафу зазначено - вимоги виконавчого документа боржником не виконано

Супровідним листом від 16.02.2024 року вих. №4713 копія постанови про накладення штрафу направлена до виконання Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області та до відома стягувачу.

Постанова ВП №73707089 від 16.02.2024 року про накладення штрафу в розмірі 5100 грн. отримана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області 22.02.2024 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції на супровідному листі за вих. №4713.

Не погоджуючись із вказаною постановою про накладення штрафу від 16.02.2024 року, позивач звернувся до суду з даним позовом

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Питання примусового виконання судових рішень регулюються Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 р. №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України Про виконавче провадження).

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України Про виконавче провадження, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Примусове виконання рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи, здійснюється органами державної виконавчої служби.

Статтею 18 Закону України Про виконавче провадження, встановлені обов`язки і права виконавців. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентований статтею 63 Закону України Про виконавче провадження.

За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (ч. 1).

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2).

Як вбачається з матеріалів справи, звернувшись до суду, позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.11.2023 року у справі № 420/20528/23 ним виконано.

Водночас, відповідачем 16.02.2024 року накладено штраф у розмірі 5100 грн. на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області за невиконання рішення суду.

Як встановлено судом з матеріалів справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.11.2023 по справі № 420/20528/23, яке набрало законної сили 12.12.2023 року, ОСОБА_1 12.01.2024 проведено нарахування з 25.10.2022 року щомісячної доплати у розмірі 2000 гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб".

Так, згідно листків про перерахунок пенсії стягувача з 25.10.2022 року, з 01.03.2023 року та з 01.02.2024 року підсумок пенсії ОСОБА_1 з 25.10.2022 року становить 30 867,05 грн, з урахуванням максимального розміру - 28 867,05 грн.

Як вказує позивач, перерахунок пенсії проведено за період з 25.10.2022 по 31.01.2024, але доплата пенсії за цей період відсутня, оскільки на підставі рішення суду по справі № 420/13781/23 проведено перерахунок пенсії з 01.12.2019, з 01.03.2022 та з 01.03.2023 без обмеження її максимального розміру та питання виплати пенсії без обмеження максимальним розміром не розглядалось в рішенні суду по справі № 420/20528/23.

Тобто, позивач стверджує, що виконав рішення суду у справі № 420/20528/23, оскільки провів донарахування щомісячної доплати у розмірі 2000, 00 гривень, а незмінність розміру пенсії, що отримує ОСОБА_1 , що досягнута шляхом додавання штучного обмеження максимальним розміром на ту ж саму суму у розмірі 2000, 00 грн., пояснює тим, що обмеження максимальним розміром не було предметом розгляду справи № 420/20528/23.

Надаючи оцінку наведеним обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтею 75 Закону України Про виконавче провадження визначена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

Зокрема, згідно з ч. 1 цієї статті, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 75 Закону).

Аналіз визначених правових норм дає підстави для висновку, що законодавство встановлює відповідальність боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання за невиконання рішення, а саме: накладення штрафу, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Водночас для накладення зазначеного штрафу, законодавство передбачає встановлення факту невиконання судового рішення без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Отже, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України Про виконавче провадження. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України Про виконавче провадження, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічні праві висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 360/3573/20.

Поряд з цим Верховний Суд у постанові від 31 травня 2021 року у справі №560/594/20 зауважив, що невиконання пенсійним органом рішення суду дозволяє державному виконавцю вжити заходи реагування у вигляді накладення штрафу, проте необхідно встановити, що послугувало причиною до невиконання рішення суду на момент накладення штрафу. Якщо встановлено, що невиконання відбулось без поважних причин, то наявні підстави для накладення штрафу, а у протилежному випадку (наявні реальні обставини, що є перешкодою до виконання), необхідно враховувати їх поважність та у кожному конкретному випадку виходити з цих обставин.

У свою чергу, Верховний Суд в постановах від 07.11.2019 у справі № 420/70/19, від 23.04.2020 у справі №560/523/19 та від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а, від 13.10. 2021 у справі № 360/4708/20 та від 13.10.2021 у справі № 360/4705/20 зазначив, невиконання судового рішення ГУ ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Суд зауважує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення спірної постанови слугувало те, що станом на час винесення останньої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області не виконано рішення суду справі № 420/20528/23.

Між тим, позивач не погоджується із зазначеним, та у листі від 15.01.2024 року Про виконання рішення суду, а також в адміністративному позові стверджує про виконання рішення суду у повному обсязі.

Слід зазначити, що поряд з цим, позивач в адміністративному позові посилається на відсутність бюджетного фінансування на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду як на підставу поважності невиконання рішення суду. Тобто, доводи позовної заяви суперечать один одному в частині факту виконання судового рішення.

Надаючи оцінку викладеному, суд вказує, що на підтвердження відсутності бюджетного фінансування на виплату заборгованості по пенсії позивачу на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, відповідач ані державному виконавцю, а ні суду не надає жодного доказу.

Доводи позивача щодо неврахування державним виконавцем роз`яснень пенсійного органу щодо виплати коштів після їх виділення не знайшли свого підтвердження. У листі пенсійного органу від 15.01.2024 року щодо виконання рішення суду відсутні будь-які повідомлення про відсутність коштів.

Позивач зобов`язаний надавати державному виконавцю докази, які достеменно підтверджують невиконання рішення суду з поважних причин, зокрема, через відсутність коштів. Повна відсутність інформації у державного виконавця щодо обсягу коштів, які надішли на виконання судових рішень, обсягу коштів, які сплачені позивачем стягувачам в порядку черговості надходження судових рішень, що набрали законної сили, свідчить про непрозорість процесу задоволення позивачем вимог стягувачів у виконавчих провадженнях та робить неможливим для державного виконавця оцінити поважність причини невиконання судового рішення в конкретному виконавчому провадженні. При цьому обов`язок доведення поважності причини невиконання у повному обсязі судового рішення покладається на боржника, який повинен надати належні та переконливі докази наявності такої поважної причини.

З наданих до суду листків про перерахунок пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення суду у справі №420/20528/23 вбачається, що Головне управління ПФУ в Одеській області включило у розмір пенсії щомісячну доплату у розмірі 2000, 00 гривень, однак, самостійно встановило максимальний розмір для виплати пенсії, зменшивши суму пенсії на 2 000, 00 гривень, фактично нівелювавши виконання рішення суду у справі № 420/20528/23 в частині виплати такої доплати.

З указаних перерахунків не зрозуміло, на підставі чого розмір пенсії зменшено на 2 000 грн., чому максимальний розмір пенсії ОСОБА_1 становить саме 28 867,05 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/20528/23 Головне управління ПФУ в Одеській області зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну доплату у розмірі 2000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, указане рішення в частині виплати щомісячної доплати залишається невиконаним, оскільки, зазначивши у складі пенсії щомісячної доплати до 2000 відповідно постанови КМУ №713 від 14.07.2021, пенсійним органом одночасно зменшено її розмір на 2000 грн, застосувавши обмеження максимальним розміром.

Суд враховує, що рішенням суду у справі №420/13781/23, на яке посилається позивач як підставу відсутності доплати песії ОСОБА_1 за період з 25.10.2022 по 31.01.2024 року, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області:

здійснити перерахунок та виплату основного розміру пенсії з 01.12.2019 року ОСОБА_1 на підставі нової довідки від 14.11.2022 року №49/7952 про розмір грошового забезпечення за листопад 2019 року, наданою МВС України на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.09.2022 року по справі №420/9217/22, без обмеження максимального розміру пенсії;

провести з 01.03.2022 року та з 01.03.2023 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, визначеної при перерахунку з урахуванням індексації у відповідності до постанов Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року № 118 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», від 24.02.2023 №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільших вразливих верст населення у 2023 році» з урахуванням інших підвищень, надбавок до пенсії, без обмеження її максимального розміру.

Отже, на виконання рішення суду у справі №420/13781/23 здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимального розміру починаючи з 01.12.2019 року, 01.03.2022 року, з 01.03.2023 року.

Згодом, позивач провів перерахунок пенсії стягувача з 25.10.2022 року згідно постанови Кабінету Міністрів України №713 знову обмеживши розмір пенсії та фактично невілювавши виконання рішення суду №420/13781/23 в частині обмеження розміру пенсії з 01.03.2023 року.

Доводи позивача про те, що рішенням суду у справі №420/20528/23 не зобов`язано проводити перерахунки та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, є помилковими.

Суд зазначає, що при проведенні перерахунків пенсії має враховуватись рішення суду, прийняте у справі, що стосується такої пенсії, в тому числі щодо відсутності підстав для обмеження розміру пенсії максимальним розміром у разі, якщо чинне на момент проведення такого перерахунку пенсії законодавство не зазнало відповідних змін.

З часу прийняття рішення у справі №420/13781/23 пенсійне законодавство в частині, що стосується застосування обмеження пенсій максимальним розміром, змін не зазнавало.

Суд зазначає, що Конституційний Суд України у рішенні від 15.05.2019 №2-р(ІІ)/2019 зазначив, що беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом. Конституційний Суд України наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність. (абзаци тринадцятий, чотирнадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення)

Досліджуючи практику Європейського суду з прав людини, Конституційний Суд України узагальнив, що визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право на суд було б ілюзорним, якби юридична система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (абзац одинадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019; абзац четвертий підпункту 5.1 пункту 5 мотивувальної частини рішення від 28.08.2020 №10-р/2020).

Конституційний Суд України у рішенні від 1 березня 2023 року № 2-р(ІІ)/2023 зазначає, що з принципу правовладдя та вимоги утвердження й забезпечення права особи на судовий захист в адміністративному судочинстві випливає обов`язок держави забезпечити також обов`язкове виконання судового рішення, ухваленого на користь особи, задля реального захисту та поновлення її прав, свобод, інтересів, що зазнали порушення внаслідок ухвалення рішень, учинення дій або бездіяльності органами публічної влади, їх посадовими і службовими особами. Невиконання державою цього обов`язку суперечить приписам пункту 9 частини другої статті 129, частин першої, другої статті 1291Конституції України та призводить до порушення права особи на судовий захист, підриває дієвість адміністративного судочинства, а отже, є несумісним із принципом правовладдя, що його встановлено частиною першою статті 8 Конституції України. (абзаци перший, другий, четвертий підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини).

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про помилковість твердження позивача про виконання в повному обсязі рішення суду у справі №420/20528/23.

Відтак, приймаючи оскаржувану постанову про накладення штрафу відповідач діяв правомірно, а тому підстави для визнання протиправною та скасування постанови ВП №73707089 від 16.02.2024 року про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. відсутні.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) (вул. Розумовська, 37, м. Одеса, 65091, ) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук

.