Справа № 160/5/24
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2024 рокуСправа №160/5/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, -
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач-2), в якій позивач просить:
-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, які виразилися у протиправній відмові у призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати періоди роботи до пільгового стажу за Списком № 2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме:
-з 01.09.1986 по 12.05.1990 - навчання в Дніпропетровському хіміко-механічному технікумі за фахом;
-з 14.06.1990 по 15.12.2005 - робота на підприємстві ВАТ «Дніпрошина» м. Дніпропетровська.
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), з моменту звернення з 03.10.2023 на підставі ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020.
Ухвалою суду від 05.01.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову.
08.01.2024 представником позивача адвокатом Коваль О.В. подано заяву про усунення недоліків, до якої долучено докази сплати судового збору.
Ухвалою суду від 15.01.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі №160/5/24, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали.
Цією ж ухвалою суду витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області засвідчену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ); розрахунок страхового стажу (в тому числі пільгового ) на час звернення із заявою про призначення пенсії 03.10.2023.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
18.03.2024 представником позивача адвокатом Коваль О.В. подано відповідь на відзив, в якій зазначає не погодження з доводами відповідачів, та вказує, що у спірні періоди роботи позивача у ВАТ «Дніпрошина» позивач працювала на посадах, віднесених до Списку №2. Крім того, посади атестовані по підприємству по Списку №2. За таких обставин, не зарахування цих періодів до пільгового стажу є протиправним, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Частиною першою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 16.03.1999 Індустріальним РВДМУУМВС України в Дніпропетровській області; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
03.10.2023 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області (Відділ обслуговування громадян №2 (сервісний центр)) із заявою про призначення пенсії за віком за Списком №2.
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 10.10.2023 №36 було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки згідно з поданих документів право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно з п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутнє.

Означене рішення від 10.10.2023 №36обґрунтоване наступним.

Вік заявника 52 роки 1 місяць 5 днів. Страховий стаж особи становить 36 років 8 місяців 21 день. Пільговий стаж особи становить 1 рік 6 місяців 12 днів. Результати розгляду документів доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу зараховано усі періоди. Згідно з порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України №18-1 від 10.11.2006, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України24.11.2006 № 1231/1305, підтвердження періодів роботи, що зараховується до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника та підприємства, здійснюється Комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, які діють при Головних управліннях Пенсійного фонду України. Для зарахування періоду роботи у ВАТ «Дніпрошина» (підприємство ліквідоване) до пільгового стажу необхідно надати рішення комісії Пенсійного фонду України з питань підтвердження стажу роботи, що дає право па призначення пенсії.

Згідно із розрахунком стажу (форма РС-право) номер ПС 36 страховий стаж позивача станом на дату звернення 03.10.2023 складає 36 років 08 місяців 21 день, пільговий стаж за Списком №2 1 рік 7 місяців 0 днів, до якого зараховані такі періоди:

з 19.12.2005 по 30.06.2007 Список №2 01 рік 07 місяців 0 днів.

Копію рішення від 10.10.2023 №36 направлено позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з повідомленням від 12.10.2023 №0400-010205-8/160382.

За результатом розгляду заяви позивача про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 17.11.2023 прийнято рішення №3, згідно із яким підтверджено періоди роботи з 1998 по 02.07.2005 для зарахування до пільгового стажу за Списком №2 для призначення пенсії відповідно до п.2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказане рішення було направлене представнику позивача адвокату Олександру Ковалю разом із супровідним листом від 11.12.2023 №0400-010304-8/199444.

Не погодившись з рішенням про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах від 10.10.2023 №36 та з не зарахуванням до пільгового стажу за Списком №2 періоду навчання з 01.09.1986 по 12.05.1990 та періоду роботи з 14.06.1990 по 15.12.2005,а також з рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.11.2023 №3, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 8 вказаного Закону право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Частиною першою статті 24 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

03.10.2017 Верховною Радою України прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03.10.2017 (далі Закон №2148-VIII), яким Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 доповнено розділом XIV-І «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

Так, згідно з частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок. Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Наведені норми Закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Разом з цим, суд зазначає, що пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

02.03.2015 був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII (далі - Закон №213-VIII, набрав чинності 01.04.2015), яким пункт «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» викладено в такій редакції: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома Законами, а саме: пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Правила вказаних законів є ідентичними.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII».

Пунктом 1 резолютивної частини рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII.

За змістом пункту 2 резолютивної частини рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: п. б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам».

Отже, застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Такий спосіб захисту та відновлення прав осіб, що зазнали їх порушення у зв`язку з ухваленням Закону № 213-VIII визначив Конституційний Суд у Рішенні №1-р/2020.

Відповідно до статті 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Таким чином, з дати набрання чинності вказаним рішенням Конституційного Суду України (23.01.2020) в Україні існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 2, а саме: пункт «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та пункт 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

При цьому, положення зазначених законів містять різні правила призначення пенсії за Списком №2 щодо параметру вікового цензу, розбіжність у величині показника вікового цензу для призначення пенсії, який складає 50 років за пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII, та 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Враховуючи частину першу статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача у спірних правовідносинах є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 50 років.

Таке застосування судом вказаних норм права усуває колізію у їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Отже, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

У межах спірних правовідносинах питання полягає у правомірності рішення відповідача-2 від 10.10.2023 №36 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, прийнятого за результатами розгляду її заяви від 03.10.2023, а також щодо правомірності рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.11.2023 №3, прийнятого за результатом розгляду заяви позивача про підтвердження періодів роботи у ВАТ «Дніпрошина», що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Щодо висновків відповідачів про відсутність у позивача необхідного пенсійного віку для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення позивача із заявою про призначенням пенсії від 03.10.2023 вона досягла 52-річного віку.

Тобто, на час звернення із заявою про призначенням пенсії 03.10.2023 позивач досягла необхідного пенсійного віку, що згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 є однією з обов`язкових необхідних умов для призначення на пільгових умовах пенсії за віком за Списком №2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», тому доводи відповідачів про недосягнення позивачем на час звернення за призначенням пенсії пенсійного віку безпідставні.

Щодо зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 14.06.1990 по 15.12.2005 у ВАТ «Дніпрошина».

Згідно із розрахунком стажу (форма РС-право) номер ПС 36 страховий стаж позивача станом на дату звернення 03.10.2023 складає 36 років 08 місяців 21 день, спірні періоди з 14.06.1990 по 15.12.2005 зараховані відповідачем до загального страхового стажу, однак не до пільгового.

Позивач у позові наполягає, що у періоді з 14.06.1990 по 15.12.2005 вона працювала на посадах, віднесених до Списку №2, тому вони мають бути зараховані до пільгового стажу.

За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), визначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників визначені пунктом 20 Порядку № 637, згідно з яким у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок №383). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів «а», «б» статті 13 та статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до положень пунктів 2, 3 Порядку №383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Суд зазначає, що в період з 22.08.1956 року по 25.01.1991 року при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовувалися Списки № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173.

У період з 26.01.1991 року по 10.03.1994 року при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовувалися Списки № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26 січня 1991 року.

З 11.03.1994 року по 16.01.2003 року вже діяли Списки виробництв, робіт; професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

У період з 17.01.2003 року по 24.06.2016 року діяли Списки виробництв, робіт; професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36.

Починаючи з 03.08.2016 року, діють Списки виробництв, робіт; професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року № 461.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.

Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04 липня 2023 року у справі № 580/4012/19, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у трудовій книжці.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_4 від 14.06.1990, позивач у спірні періоди працювала в Дніпропетровському підприємстві «Дніпрошина» на наступних посадах:

-з 14.06.1990 по 09.01.1994 в цеху по виготовленню мотошин і ремонту автопокришок заготівельником шприцдеталей по третьому розряду (записи 2-3);

-з 10.01.1994 по 11.07.1995 в цеху мотошин заготівельником шприцьованих деталей другого розряду (записи 3-4);

-з 12.07.1995 по 15.08.1995 в автокамерному цеху виробництва масових шин учнем монтувальника вентилів (записи 4-5);

-з 16.08.1995 по 14.05.1998 - в автокамерному цеху монтувальником вентелів 2 розряду (записи 5-7);

-з 15.05.1998 по 26.09.2002 в автокамерному цеху виробництва масових шин транспортувальником на обліку автокамер дільниці вулканізації четвертого розряду (записи 7-8);

-з 27.09.2002 по 03.11.2002 в автокамерному цеху виробництва масових шин на автокамерній дільниці учнем розподільником робіт (записи 8-9);

-з 04.11.2002 по 31.03.2005 - в автокамерному цеху виробництва масових шин на автокамерній дільниці розподільником робіт четвертого розряду. На підставі наказу по підприємству №193 від 13.07.2000 робоче місце атестоване та підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку №2 (записи 9-11);

-з 01.04.2005 по 15.12.2005 - в автокамерному цеху виробництва масових шин розподільником робіт четвертого розряду (записи 11-12).

Суд зазначає, що трудова книжка позивача в частині спірних періодів оформлена у відповідності до вимог законодавства, в трудовій книжці містяться відомості про роботу позивача заготівельником шприцьованих деталей з 14.09.1990 по 11.07.1995, монтувальником вентилів з 12.07.1995 по 14.05.1998, транспортувальником з 15.05.1998 по 26.09.2002 та з 27.09.2002 по 15.12.2005 - розподільником робіт, вказані записи вчинені на підставі наказів по підприємству про прийняття на роботу, переведення та звільнення, однак не містять відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, як-то повної інформації щодо характеру виконуваної роботи, зайнятості повний робочий день для поширення пільг пенсійного забезпечення.

В таких випадках законодавцем обумовлена необхідність надання довідок уточнюючого характеру на підтвердження пільгового стажу роботи на відповідних посадах або за професіями.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечено відповідачами, що позивачем разом із трудовою книжкою надавалась довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 23.04.2015 №108, що видана Відкритим акціонерним товариством «Дніпрошина», за змістом якої ОСОБА_1 працювала повний робочий день на Дніпропетровському шинному заводі імені ХХV з`їзду КПРС, наразі ВАТ «Дніпрошина, та виконувала роботу в шкідливих та важких умовах праці:

в шинному цеху по виготовленню мотошин (хімічне виробництво) ремонту автопокришок на дільниці мотошин (хімічне виробництво) за період з 14.06.1990 по 31.12.1991 (1 рік 06 місяців 18 днів) за професією заготівельник шприцдеталів з повним робочим днем, що передбачено Списком №2, розділу ІХ підрозділ 1 пункт 4 код ЕР 8231 ДК 003:2010, на підставі Постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173;

в шинному автокамерному цеху (хімічне виробництво) за період з 16.08.1995 по 14.05.1998 (2 роки 08 місяців 29 днів) за професією монтувальник вентилів з повним робочим днем, що передбачено Списком №2, розділ Х підрозділ А пункт 1а 2110А010, код КП 9321 ДК 003:2010, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162;

за період з 04.11.2002 по 15.01.2003 (02 місяці 12 днів) з професією розподільник робіт на автокамерній дільниці з повним робочим днем, що передбачено Списком №2 розділ Х (хімічне виробництво) підрозділ А пункт 1а 2110А010, код КП 8290 ДК 003:2010 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162;

за період з 16.01.2003 по 15.12.2005 (2 роки 11 місяців 00 днів) за професією розподільник робіт на автокамерній дільниці з повним робочим днем, що передбачено Списком №2, розділ Х (хімічне виробництво) підрозділ А 10А, 10А.1 код КП 8290; 8290 ДК 003:2010 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36.

Довідка від 23.04.2015 №108 містить додаткові відомості щодо вказаних періодів, а саме: з 03.10.1990 по 08.02.1992 відпустка по догляду за дитиною до 1,5 років; з 01.01.1992 по 11.07.1995 професія заготівельник шприц деталей в цеху по виготовленню мотошин і ремонту автопокришок, робоче місце не атестоване; період роботи з 12.07.1995 15.08.1995 професія учень монтувальник-згинач вентилів, робоче місце не атестоване; період роботи з 15.05.1998 по 03.11.2002 професії транспортувальник на обліку автокамер дільниці вулканізації, учень розподільника робіт на автокамерній дільниці, робочі місця не атестовані.

Довідка видана на підставі: архівної особової карточки ф.Т-2, відомостей на заробітну плату за вказаний період, наказів про атестацію робочих місць №257р від 19.07.1996, №193 від 03.07.2000 та №609р від 17.11.2005, узгоджені з головним експертом.

Отже, вказана уточнююча довідка містить відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах для підтвердження спеціального трудового стажу (періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, відомостей про атестацію робочих місць), а також містить підпис уповноваженої особи (ліквідатор ВАТ «Дніпрошина» та печатку підприємства, та є чинною, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Матеріалами справи також підтверджено надання позивачем до заяви про призначення пенсії доказів на підтвердження атестації робочих місць заготівельника шприцьованих деталей, монтувальник вентилів, транспортувальника та розподільника робіт, а саме: копії наказу АТ «Дніпрошина» від 19.07.1996 №257-р «Про результати атестації робочих місць за умовами праці», згідно із яким професії «заготівельник шприцьованих деталей», «монтувальник вентилів», «транспортувальник» в автокамерному цеху атестовані за Списком №2 робіт, виробництв, професій і посад, робітникам яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення; наказуАТ «Дніпрошина» від 03.07.2000 №193-р «Про результати атестації робочих місць по умовам праці для визначення права робітників підготовчого цеху, автокамерних цехів ПМШ, ПКГШ на пільгове пенсійне забезпечення по Спискам №1 та №2, згідно із яким заготівельник шприцьованих деталей», «розподільник робіт» в автокамерному цеху атестовані за Списком №2 робіт, виробництв, професій і посад, робітникам яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення; листу головного державного експерта з умов праці Дніпропетровської області О.І. Просандєєва від 28.11.2005 №003/07-1-549 про продовження терміну дії наказу ВАТ «Дніпрошина» від 03.07.2000 №193 до 17.11.2005 та про те, що за період, що минув між атестаціями (липень 2000 листопад 2005 роки) не відбулось суттєвих змін в умовах і характеру праці, технології виробництва і дислокації робочих місць, а також наказу АТ «Дніпрошина» від 17.11.2005 №609-р «Про результати атестації робочих місць за умовами праці для визначення права робітників автокамерного цеха ПМШ і ПКГШ на пільгове пенсійне забезпечення по Списку № 1 та №2, та результати атестації робочого місця за умовами праці професії «випробувач гумових виробів» дільниці виготовлення рукавів заводу РТІ», згідно із яким «розподільник робіт» атестоване за Списком №2 робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад, робітникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2.

За таких обставин, а також з урахуванням відомостей з трудової книжки в частині спірного періоду та довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №108 від 23.04.2015 у їх сукупності, позивач працювала повний робочий день у ВАТ «Дніпрошина» у періоді з 14.09.1990 по 11.07.1995- заготівельником шприцьованих деталей, з 12.07.1995 по 14.05.1998 - монтувальником вентилів, з 15.05.1998 по 26.09.2002 - транспортувальником та з 27.09.2002 по 15.12.2005 - розподільником робіт, і такі професії атестовані на підприємстві за Списком №2 та надають право на пенсію на пільгових умовах.

В якості підстави для відмови у зарахуванні вказаних періодів до пільгового стажу за Списком №2 відповідачем-2 в оспорюваному рішенні від 10.10.2023 №36 зазначено, що для зарахування періоду роботи у ВАТ «Дніпрошина» до пільгового стажу необхідно надати рішення Комісії Пенсійного фонду України з питань підтвердження стажу роботи, що надає право на призначення пенсії, оскільки підприємство ліквідоване.

Суд критично ставиться до означеної позиції відповідача-2 з наступного.

ВАТ «Дніпрошина» дійсно ліквідовано, правонаступники не визначені.

У разі ліквідації підприємства без визначення правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством соціальної політики та Міністерством фінансів, а саме - Комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії.

Водночас, підтвердження пільгового стажу через Комісію відбувається у разі відсутності документів, наданих підприємством, для підтвердження пільгового стажу.

Довідка уточнююча пільговий стаж від 23.04.2015 №108, довідка від 02.07.2015 №152/029, накази (розпорядження) про перевод на іншу роботу та про припинення трудового договору, копії наказів про результати атестації, що видані ВАТ «Дніпрошина» та були надані позивачем разом із заявою про призначення пенсії, містять усю необхідну інформацію для підтвердження пільгового стажу, такі документи підтверджують особливий характер праці та проведення атестації робочих місць, які протягом спірного періоду займала позивач.

Відповідач-1 не виявив жодного недоліку у наданих документах ВАТ«Дніпрошина» в частині спірного періоду, що також вбачається зі змісту рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.11.2023 №3.

При цьому, доводи відповідача-1 в обґрунтування рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.11.2023 №3 щодо можливості часткового зарахування періоду роботи у ВАТ «Дніпрошина», тобто лише з 1998 по 02.07.2005, до пільгового стажу за Списком №2 через те, що за інші спірні періоди відсутні дані щодо атестації робочих місць, не враховуються судом, оскільки на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації (в тому числі чергової) робочих місць за умовами праці.

Обов`язок щодо проведення атестації робочих місць законодавцем покладено на керівників підприємств.

Суд вважає за необхідне зауважити, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України 01 серпня 1992 року №422 (далі Порядок №442), та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41 (далі Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, згідно з статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання.

За порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо не проведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1 чи Списку 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

За таких обставин, суд вважає, що як факт проведення, так і своєчасність проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку №442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених п.4 Порядку №442 строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 16.09.2014р. у справі №21-307а14, а також Верховним Судом у постанові від 23.01.2018р. у справі №732/2003/14.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених законодавчих норм та встановлених обставин, суд вважає, що відмовляючи у зарахуванні до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи позивача з 14.09.1990 по 11.07.1995, з 12.07.1995 по 14.05.1998, з 15.05.1998 по 26.09.2002 та з 27.09.2002 по 15.12.2005, відповідач-2 діяв протиправно, тому з метою відновлення порушеного права суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-1 зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 вказані періоди її роботи.

Враховуючи викладене, рішення відповідача-2 від 10.10.2023 № 36 та рішення Комісії при Головному управленні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.11.2023 № 3 не відповідають приписам частини другої статті 2 КАС України та підлягають скасуванню.

Щодо зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періоду навчання.

Відповідно до диплому серії НОМЕР_5 , позивач з 01.09.1986 по 12.05.1990 навчалась в Дніпропетровському хіміко-механічному технікумі за спеціальністю «Технологія гуми» та рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 12.05.1990 їй присвоєно кваліфікацію техніка-технолога.

Матеріалами справи також підтверджено, що під час навчання позивач проходила виробничу практику на підприємстві «Дніпрошина» в цеху мотошин виробником шприц виробів 2 розряду у періоді з 28.06.1989 по 23.10.1989, період навчання з 01.09.1986 по 12.05.1990 зарахований до страхового стажу позивача в повному обсязі.

За змістом частини третьої статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи, що дає право на призначення трудових пенсій, зараховуються, зокрема, періоди навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» від 10.02.1998 № 103/98-ВР час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

В контексті зазначених приписів законодавства, можливість зарахування часу навчання до трудового стажу, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, передбачена лише щодо професійно-технічних навчальних закладів.

Закон УРСР від 28.06.1974 № 2778-VIII «Про народну освіту» відносив технікуми до середніх спеціальних навчальних закладів, а Закон України від 23.05.1991 № 1060-XII «Про освіту» (в редакції, яка була чинною до 06.09.2014) - до вищих навчальних закладів (стаття 43 Закону).

За таких обставин, Дніпропетровський хіміко-механічний технікум не відноситься до професійно-технічних навчальних закладів, час навчання в яких зараховується до пільгового стажу.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що у спірний період (01.09.1986 по 12.05.1990) позивач навчалась у вищому навчальному закладі, а можливість зарахування часу навчання до трудового стажу, що дає право на пільги, передбачена лише щодо професійно-технічних навчальних закладів (стаття 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» від 10.02.1998 № 103/98-ВР), то відповідачем-2 цілком правомірно не зараховано до пільгового стажу позивача період її навчання в технікумі, тому в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо доводів позивача про безпідставність не зарахування до пільгового стажу періоду проходження виробничої практики, суд зазначає, що записи в трудовій книжці містять відомості про те, що з 28.06.1989 по 23.10.1989 позивач проходила виробничу практику на підприємстві «Дніпрошина» в цеху мотошин виробником шприцдеталей 2 розряду, однак в трудовій книжці відсутні будь-які відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах в частині вказаного періоду, як-то повної інформації щодо характеру виконуваної роботи, зайнятості повний робочий день для поширення пільг пенсійного забезпечення.

Наявні в матеріалах справи документи не підтверджують зайнятість позивача повний робочий день на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці по Списку № 2 у період з 28.06.1989 по 23.10.1989, тоді як підтвердження зайнятості повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці є однією з обов`язкових умов при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах. І таке підтвердження може містити безпосередньо трудова книжка, проте, у разі відсутності в ній необхідних записів, подання уточнюючої довідки є обов`язковим.

Разом з цим, доказів наявності довідок уточнюючого характеру на підтвердження пільгового стажу роботи на відповідних посадах або за професіями за період проходження позивачем виробничої практики на підприємстві «Дніпрошина» із зазначенням характеру виконуваної роботи, віднесення даної професії до відповідних Списків, що надають право на призначення пільгової пенсії та інформації про зайнятість на роботах із шкідливими умовами праці повний робочий день, позивачем до не надано, а матеріали не містять, тому правові підстави для зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періоду проходження виробничої практики з 28.06.1989 по 23.10.1989, відсутні.

Щодо позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 з 03.10.2023, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини другої статті 245 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Як вбачається з матеріалів справи, спір стосується наслідків розгляду відповідачем-2 заяви позивача від 03.10.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 у вигляді рішення від 10.10.2023 №36, яке скасовано судом як протиправне.

При цьому, судом зроблено висновок про неправомірність відмови відповідача-2 у зарахуванні періодів роботи позивача з 14.09.1990 по 11.07.1995, з 12.07.1995 по 14.05.1998, з 15.05.1998 по 26.09.2002 та з 27.09.2002 по 15.12.2005 до стажу, що надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, та зобов`язано відповідача-1 зарахувати вказані періоди роботи позивача до пільгового стажу за Списком №2.

Суд зазначає, обрахунок стажу, що враховується у призначенні пенсії, є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Оскільки відповідачем-2 було протиправно відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, що встановлено судом, поряд з цим встановлено, що позивач на час звернення із заявою від 03.10.2023 про призначення пенсії досягла необхідного пенсійного віку, мала необхідний страховий стаж, водночас на час судового розгляду матеріали справи не містять доказів обрахунку пільгового стажу за Списком №2 з урахуванням зобов`язальних вимог суду, зважаючи на дискрецію пенсійного органу в питаннях обрахунку стажу (в тому числі пільгового), необхідного для призначення пенсії, суд з метою належного та ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача-1 повторно розглянути заяву позивача від 03.10.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 судових витрат зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) від 10.10.2023 №36.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії при Головному управленні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.11.2023 № 3.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, періоди її роботи з 14.09.1990 по 11.07.1995, з 12.07.1995 по 14.05.1998, з 15.05.1998 по 26.09.2002 та з 27.09.2002 по 15.12.2005.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 03.10.2023 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536,80грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова