Справа № 520/20295/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Волошин Д.А.

19 березня 2024 р.Справа № 520/20295/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, Державної судової адміністрації України, третя особа - Державна казначейська служба України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:

31.07.2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області (далі ТУ ДСА в Харківській області) щодо нарахування та виплати їй суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року та з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року, а також суддівської винагороди за період з 01.01.2023 року по 30.06.2023 року, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102,00 грн;

- стягнути з Державної судової адміністрації України (далі ДСА України) на її користь: недонараховану та невиплачену суддівську винагороду та допомогу на оздоровлення за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року в розмірі 216 459,34 грн; недонараховану та невиплачену суддівську винагороду та допомогу на оздоровлення за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року в розмірі 490 419,80 грн; недонараховану та невиплачену суддівську винагороду за період з 01.01.2023 року по 30.06.2023 року в розмірі 25 0987,50 грн, а всього 906 487,50 грн, з утриманням із цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апарату судів».

Також позивач просить судове рішення у межах суми стягнення за один місяць звернути до негайного виконання.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що невиплата їй суддівської винагороди, у тому числі за періоди щорічних оплачуваних відпусток та допомоги на оздоровлення при виході у щорічні основні відпустки у повному обсязі, має наслідком виникнення заборгованості з виплати мені цих сум, та є результатом неправомірних дій відповідачів, оскільки для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2021 року, 01.01.2022 року, з 01.01.2023 року прожиткового мінімуму у розмірі 2102,00 грн, замість 2270,00 грн, 2481,00 грн, 2684,00 грн (відповідно), останні керувались положеннями ст. 7 Закону України від 15.12.2020 року № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (далі - Закон № 1082-IX), ст. 7 Закону України від 02.12.2021 року № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (далі - Закон № 1928-ІХ), ст. 7 Закону України від 03.11.2022 року № 2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (далі - Закон № 2710-IX), що не відповідає вимогами ст. 130 Конституції України, ст. ст. 135, 136 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), та призвело до порушення її прав і гарантій незалежності, як судді.

У запереченнях на адміністративний позов відповідач ТУ ДСА у Харківській області, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 зазначив, що територіальне управління, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, здійснює усі нарахування і виплати судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 лише у межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом видатків на відповідний бюджетний період, затверджений відповідно до вимог Закону № 1082-IX, Закону № 1928-ІХ, Закону № 2710-IX та не має права самостійно зменшувати чи збільшувати розмір суддівської винагороди суддям. Вказує, що ТУ ДСА України у Харківській області здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі.

Крім того відповідач зазначив, що інформативним листом Мінфіну від 11.08.2020 року № 04110-08-2/24733 було зазначено, що видатки на 2021 рік на оплату праці працівників бюджетної сфери розраховано з урахуванням прогнозного розміру посадового окладу працівника І розряду ЄТС та прогнозного розміру мінімальної заробітної плати; працівників державних органів, суддів - на рівні 2020 року. Вищевказаним листом були зазначені граничні показники видатків та надання кредитів з державного бюджету на 2021-2023 роки. На сьогоднішній день, видатки на оплату праці суддям залишились на рівні 2020 року. Таким чином, ДСА України та Територіальне управління, як органи державної влади діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Причина обрання саме цього розміру прожиткового мінімуму, є не самовільні дії чи бездіяльність, а пряма вказівка Закону.

Також відповідач зазначив, що Закон № 1082-IX, Закон № 1928-ІХ, Закон № 2710-IX неконституційними не визнавалися, отже на даний час вони чинні та підлягають обов`язковому виконанню.

Державна судова адміністрація України, правом надати відзив на позов не скористався, у встановлений судом строк документи до суду не надходили.

ДСА України, правом надати відзив на позов не скористався, у встановлений судом строк документи до суду не надходили.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2023 року (справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження) задоволено вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 .

Так, судовим рішенням визнано протиправною бездіяльність ДСА України щодо незабезпечення ТУ ДСА у Харківській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями на проведення видатків з виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 за періоди: з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року включно, виходячи з встановленого на 01.01.2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого складає 2270 грн., з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року включно, виходячи з встановленого на 01.01.2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого складає 2481 грн., та суддівської винагороди за період з 01.01.2023 року по 30.06.2023 року, виходячи з встановленого на 01.01.2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого складає 2684 грн.

Зобов`язано ДСА України забезпечити ТУ ДСА у Харківській області бюджетними асигнуваннями, необхідними та достатніми для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 за періоди: з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року включно, виходячи з встановленого на 01.01.2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого складає 2270 грн., з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року включно, виходячи з встановленого на 01.01.2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого складає 2481 грн., та суддівської винагороди за період з 01.01.2023 року по 30.06.2023 року, виходячи з встановленого на 01.01.2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого складає 2684 грн.

Визнано протиправними дії ТУ ДСА в Харківській області щодо нарахування та виплати судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 у період з 01.01.2021 року по 30.06.2023 року суддівської винагороди, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн.

Зобов`язано ТУ ДСА в Харківській області провести нарахування та виплату судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 недонарахованої та невиплаченої суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 року по 31.12.2022 року, та суддівської винагороди за період з 01.01.2023 року по 30.06.2023 року, на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2021 року - 2270 грн., на 1 січня 2022 року - 2481 грн., на 1 січня 2023 року - 2684 грн., з врахуванням виплачених сум та утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Судове рішення вмотивовано тим, що Законом № 1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом № 1402-VIII.

Також суд зазначив, що ДСА України, як головним розпорядником бюджетних коштів, була виділена сума коштів у недостатньому розмірі для забезпечення виплати ТУ ДСА у Харківській області суддівської винагороди, обчисленої з урахуванням прожиткового мінімуму станом на 1 січня 2021 року - 2270 грн., на 1 січня 2022 року - 2481 грн., на 1 січня 2023 року - 2684 грн. Відтак, невиплата позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення в повному обсязі пов`язана з бездіяльністю ДСА України, як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх судів, крім Верховного Суду (стаття 148 Закону №1402-VIII).

З урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, а також предмету позову та встановлених у цій справі обставин, суд вважав, що для правильного вирішення цієї справи та обрання ефективного способу захисту порушених прав позивача, слід визнати протиправною бездіяльність ДСА України щодо незабезпечення ТУ ДСА у Харківській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями на проведення видатків з виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 за періоди: з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року включно, виходячи з встановленого на 01.01.2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого складає 2270,00 грн., з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року включно, виходячи з встановленого на 01.01.2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого складає 2481,00 грн., а також суддівської винагороди за період з 01.01.2023 року по 30.06.2023 року, виходячи з встановленого на 01.01.2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого складає 2684,00 грн.

Як наслідок, суд вважав за необхідне зобов`язати ДСА України забезпечити ТУ ДСА у Харківській області бюджетними асигнуваннями, необхідними та достатніми для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 за періоди: з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року включно, виходячи з встановленого на 01.01.2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого складає 2270,00 грн., з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року включно, виходячи з встановленого на 01.01.2022 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого складає 2481,00 грн., та суддівської винагороди за період з 01.01.2023 року по 30.06.2023 року, виходячи з встановленого на 01.01.2023 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого складає 2684,00 грн.

Крім того, з метою ефективного способу захисту порушених прав позивача суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання ТУ ДСА в Харківській області провести нарахування та виплату судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 недонарахованої та невиплаченої суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 року по 31.12.2022 року, та суддівської винагороди за період з 01.01.2023 року по 30.06.2023 на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2021 року - 2270,00 грн, на 1 січня 2022 року - 2481,00 грн, на 1 січня 2023 року - 2684,00 грн, з врахуванням виплачених сум та утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Стосовно вимог про допуск до негайного виконання рішення суду в частині стягнення грошової винагороди в межах суми стягнення за один місяць, суд зазначив, що предмет судового розгляду в цій справі не стосується стягнення з відповідача на користь позивача конкретної суми недоплаченої суддівської винагороди, то відсутні правові підстави для допуску рішення суду до негайного виконання.

Не погодившись із судовим рішенням, позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить змінити його шляхом визнання протиправними дії ТУ ДСА в Харківській області щодо нарахування та виплати їй суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року та з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року, а також суддівської винагороди за період з 01.01.2023 року по 30.06.2023 року, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102,00 грн та стягнення з ДСА України на її користь: недонараховану та невиплачену суддівську винагороду та допомогу на оздоровлення за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року в розмірі 216 459,34 грн; недонараховану та невиплачену суддівську винагороду та допомогу на оздоровлення за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року в розмірі 490 419,80 грн; недонараховану та невиплачену суддівську винагороду за період з 01.01.2023 року по 30.06.2023 року в розмірі 25 0987,50 грн, а всього 906 487,50 грн, з утриманням із цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апарату судів». Судове рішення у межах суми стягнення за один місяць звернути до негайного виконання

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначила, що вона незгодна з позицією суду щодо способу захисту її порушеного права.

У відзиві на апеляційну скаргу ТУ ДСА у Харківській області просить залишити її без задоволення, а рішення суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні вимог адміністративного позову відмовити.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Судом установлено, що Указом Президента України «Про призначення суддів» від 24.01.2007 року ОСОБА_1 призначено на посаду народного судді Київського районного суду м. Харкова (а.с. 22-23).

Наказом Київського районного суду м. Харкова від 08.02.2007 року № 01-07/7 позивачку зараховано до штату Київського районного суду м. Харкова на посаду судді згідно з Указом Президента України від 24.01.2007 року «Про призначення суддів» з 09.02.2007 року.

Учасниками справи не спростовується та обставина, що на протязі 2021 ріку, 2022 ріку та 2023 ріку розмір суддівської винагороди позивачці обчислено з урахуванням розміру прожиткового мінімуму, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 грн.

Колегія суддів зазначає, що за усталеною практикою Верховного Суду (постанова від 21.09.2023 року у справі № 380/25627/21, постанова 18.01.2024 року справа № 120/5248/20-а, постанова від 29.01.2024 року у справі № 340/4059/20, тощо), - Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, відповідач неправильно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом.

Таким чином, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2021 року, на 01.01.2022 року, на 01.03.2023 року, на іншу розрахункову величину, яка Законом № 1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2.102,00 грн), на підставі абзацу 5 ст. 7 Закону № 1082-IX було неправомірним.

За приписами п. 1 ч. 5 ст. 246 КАС України, у резолютивній частині рішення зазначається висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Коло порушень норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, встановлено приписами ч. 3 ст. 317 КАС України.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та(або) резолютивної частини (ч. 4 с т. 317 КАС України).

Зміст резолютивної частини оскаржуваного позивачкою ОСОБА_1 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2023 року посвідчує ту обставину, що судом першої інстанції не ухвалено рішення щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Державної судової адміністрації України на її користь: недонарахованої та невиплаченої суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року в розмірі 216 459,34 грн; недонараховану та невиплачену суддівську винагороду та допомогу на оздоровлення за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року в розмірі 490 419,80 грн; недонараховану та невиплачену суддівську винагороду за період з 01.01.2023 року по 30.06.2023 року в розмірі 25 0987,50 грн, а всього 906 487,50 грн, з утриманням із цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апарату судів», а також щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій ТУ ДСА в Харківській області щодо нарахування та виплати їй допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 року по 31.12.20021 року, з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів не убачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 та зміни, за наведених у апеляційній скарзі підстав, судового рішення, яке судом першої інстанції не прийнято.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення (ч. 2 ст. 252 КАС України).

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін (п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України).

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2023 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова

У зв`язку з перебуванням судді Бегунца А.О. у відрядженні 29.03.2024 року, постанова у повному обсязі виготовлена і підписана 01.04.2024 року.