Справа № 160/7494/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

27 березня 2024 рокуСправа № 160/7494/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., перевіривши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСМПО ТИТАН УКРАЇНА» (52400, Дніпропетровська область, смт. Солоне, вул. Гагаріна, буд. 26, ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 17а, код ЄДРПОУ ВП: 44118658) про визнання протиправними та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСМПО ТИТАН УКРАЇНА» (далі позивач) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 грудня 2023 року № , в якому нараховано штрафну санкцію в частині неподання платником податків звіту про контрольовані операції за 2021 рік, неподання повідомлення про участь у міжнародній групі компаній за 2021 рік та неподання документації з трансфертного ціноутворення щодо контрольованих операцій за період 2015-2020 рр, на підставі висновків акту документальної позапланової невиїзної перевірки від 01.11.2023p. № 3669/04-36-23-01/36096221.

Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність податкового повідомлення-рішення відповідача від 12.12.2023 року.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/7494/24 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Перевіривши позовну заяву на відповідність вимогам ст. ст. 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI (далі - Закон №3674-VI), судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2024 становить 3028 грн.

Розміри ставок судового збору визначені у ст.4 Закону №3674-VI.

Згідно із приписами ст.4 Закону №3674-VI, за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру юридичною особою становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем оскаржено податкове повідомлення-рішення на суму 2 790 700,00 грн. Отже, розмір судового збору за подання цього позову складає 2 790 700,00*1%=27907,00 грн.

До позовної заяви не додано квитанцію про сплату судового збору.

Водночас, разом з позовною заявою подано заяву про відстрочення сплати судового збору. Також 22 березня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстрована аналогічна заява, що надійшла від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд».

В своїх заявах позивач посилається на застосування до нього персональних санкцій, визначення Фонду державного майна уповноваженим органом управління активами позивача, при цьому наказом Фонду державного майна України №1701 від 25 вересня 2023 року було затверджено нову редакцію Статуту позивача, згідно якого єдиним учасником товариства є Фонд державного майна України. Також зазначає, що Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами передано в управління кошти, які зберігалися на рахунках позивача. Позивачем надано докази на підтвердження відповідних обставин.

Вирішуючи вказане клопотання суд зазначає наступне.

Слід зазначити, що подібна юридична ситуація вирішена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.02.2024 року у справі №990/263/23, що враховується судом згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Європейський суд з прав людини у пункті 52 рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» зазначив: «Суд повторює, як він уже постановляв у багатьох випадках, що пункт 1 статті 6 [Конвенції] гарантує кожному право подавати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав та обов`язків… Положення, яке містить у собі «право на суд», з якого випливає право доступу до суду, тобто право порушувати провадження у суді в цивільних справах, становить лише один аспект; однак це є той аспект, який дійсно робить можливим використання подальших гарантій, закладених у пункті 1 статті 6. Такі характеристики судового провадження, як справедливість, відкритість та невідкладність, насправді не мають жодної цінності, якщо таке провадження передусім не порушено… Навряд чи можна уявити верховенство права без можливості мати доступ до суду (див. рішення Суду від 21.01.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства», від 10.05.2001 у справі «Z та інші проти Сполученого Королівства»)»

У рішенні від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини також виклав конвенційні стандарти доступу до суду: «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 [Конвенції] гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру… Він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (див., наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії»)»

Європейський суд з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення від 04.12.1995 у справі «Белле проти Франції»). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії»)

Необхідність сплачувати судовий збір по-різному впливає на можливість особи реалізувати право на доступ до суду залежно від стадії процесу, на якій воно виникає. Так, якщо сплата судового збору є умовою прийнятності позову (заяви) до розгляду й відповідно неможливість виконати зобов`язання перешкоджає особі звернутися до суду першої інстанції, наведене становить «потенційне обмеження» права на доступ до правосуддя. Отже, у разі подання обґрунтованого клопотання про звільнення від сплати судового збору, зменшення його розміру, відстрочення чи розстрочення його сплати, національним судам доцільно його задовольняти та порушувати провадження у справі (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі», рішення від 24.05.2006 у справі «Вейсман та інші проти Румунії»).

Застосувавши такий підхід Європейський суд з прав людини, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.01.2023 у справі № 170/129/21 зазначила, що співвідношення принципу доступу до правосуддя та обов`язку сплати судового збору під час звернення до суду вимагає від суду тлумачити будь-які обов`язки зі сплати судового збору так, щоб жодним чином не ускладнити їх виконання позивачем (заявником, скаржником).

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон № 3674-VI.

Згідно із частиною першою статті 1 цього Закону судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Закон № 3674-VI визначає сплату судового збору як передумову звернення до суду, а тому й судовий збір повинен бути сплачений до подачі процесуальної заяви до суду, зокрема позовної заяви, як однієї з передбачених законом підстав для відкриття судового провадження.

Установлюючи сплату судового збору передумовою звернення до суду, законодавець як гарантію права на звернення до суду встановив пільги зі сплати судового збору (стаття 5 Закону № 3674-VI), а також можливість відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати судом (стаття 8 Закону № 3674-VI).

Відповідно до частини першої статті 8 зазначеного Закону, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (частина перша цієї статті).

Нормою частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір віднесено до судових витрат, а частина друга цієї статті визначає, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно ж до частини першої статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18 вже зробила висновок щодо застосування наведених норм. Так, аналізуючи норми частини першої статті 8 Закону № 3674-VI, Велика Палата зазначила, що, суд, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору особам, які не зазначені в статті 5 Закону № 3674-VI [цією статтею визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх судових інстанціях у силу закону відповідно до їх статусу або виходячи із чітко визначеного предмета спору], або у справах із предметом спору, не охопленим цією статтею, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов [передбачених статтею 8] для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Велика Палата Верховного Суду також вказала, що в нормі частини другої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України відсилання до норм Закону №3674-VI передбачене лише щодо звільнення від сплати судового збору. Це означає, що відповідно до частини першої статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України юридична особа не позбавлена права звернутися із клопотанням про відстрочення або розстрочення сплати судового збору і суд за результатами розгляду цього клопотання не обмежений у праві на власний розсуд відстрочити або розстрочити таку сплату.

Норми частини першої статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України та норми частини першої статті 8 Закону № 3674-VI щодо відстрочення (розстрочення) сплати судового збору є самостійними і не конкурують між собою. Суд за клопотанням позивача, враховуючи його майновий стан, може відстрочити (розстрочити) сплату судового збору за подання адміністративного позову на визначений строк. Нормами Кодексу адміністративного судочинства України максимальний строк, на який суд може відстрочити (розстрочити) сплату судового збору, не встановлено. Застосувавши на підставі частини шостої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України аналогію закону, а саме частину першу статті 8 Закону № 3674-VI, відстрочення (розстрочення) сплати судового збору не повинно бути довше ніж до ухвалення судового рішення.

Європейський суд з прав людини (у рішеннях від 26.07.2005 у справі «Княт проти Польщі», від 26.07.2005 у справі «Єдамський та Єдамська проти Польщі») вказав, що, оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, відстрочення чи розстрочення його сплати, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розміру заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану.

Тобто можливість особи розпоряджатися своїми коштами та майном повинна враховуватися судами при оцінці фінансового (майнового) стану цієї особи при вирішенні питань, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Обґрунтовуючи клопотання про відстрочення сплати судового збору, позивач якраз і зазначав про неможливість розпоряджатися коштами та майном унаслідок застосування до нього такого виду санкцій, як блокування активів, що, окрім іншого, полягає в забороні здійснення фінансових операцій як самим Товариством, так й іншими особами від його імені.

Абзацем першим частини третьої статті 5 Закону №1644-VII передбачено, що рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених пунктами 1, 2-21, 23-25 частини першої статті 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки і оборони України та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов`язковим до виконання.

Блокування активів - тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними (пункт 1 частини першої статті 4 Закону № 1644-VII).

Згідно з абзацом першим частини восьмої статті 5 Закону № 1644-VII забезпечення реалізації санкції у виді блокування активів здійснюється відповідними органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами у межах наданих їм повноважень.

Пунктами 1 та 2 розділу І «Загальні положення» Положення № 65 передбачено, що це Положення визначає порядок реалізації спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) (далі - санкції).

Вимоги цього Положення поширюються на таких суб`єктів реалізації санкцій:

1) банки України та філії іноземних банків (далі - банк);

2) небанківські установи [страховики (перестраховики), кредитні спілки, ломбарди, інші фінансові установи, реєстрацію та/або ліцензування яких здійснює Національний банк України (далі - Національний банк); страхові (перестрахові) брокери; інші юридичні особи, які не є фінансовими установами, але надають окремі фінансові послуги, державне регулювання та нагляд за діяльністю яких здійснює Національний банк; оператори платіжних систем; оператори поштового зв`язку, які надають фінансові платіжні послуги та/або послуги поштового переказу, та/або послуги з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі; філії або представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності, які надають фінансові послуги на території України) (далі - небанківська установа).

Згідно з визначенням, наведеним у підпункті 6 пункту 2 розділу І «Загальні положення» Положення № 65, фінансова операція - дії з активами, включаючи дії з активами, що належать санкційній особі, вчинені суб`єктами реалізації санкцій або за їх допомогою, або про які їм стало відомо в межах виконання вимог цього Положення.

Відповідно до пункту 37 розділу IV «Порядок реалізації санкцій під час здійснення переказу коштів без відкриття рахунку / платіжної операції, що має бути сплачена в готівковій формі» Положення № 65 суб`єкти реалізації санкцій зобов`язані відмовити в здійсненні переказу коштів без відкриття рахунку, що здійснюється в національній або іноземній валюті:

1) санкційними особами, до яких застосовано хоча б одну з таких санкцій:

«блокування активів»/«блокування активів у новій редакції»;

«зупинення фінансових операцій»;

«запобігання виведенню капіталів за межі України» (у разі здійснення фінансової операції, що передбачає перерахування коштів за межі України або наслідком якої може бути виведення капіталів за межі України);

2) підконтрольними особами на користь санкційної особи, до якої застосовано санкцію «блокування активів у новій редакції» та яка за обґрунтованим письмовим висновком суб`єкта реалізації санкцій може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження такими підконтрольними особами;

3) підконтрольними особами на користь особи, яка від імені санкційної особи, до якої застосовано санкцію «блокування активів у новій редакції», може прямо чи опосередковано вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження такими підконтрольними особами;

4) іншими особами від імені осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 37 розділу IV цього Положення.

Постановою Національного банку України від 11.05.2023 № 65 (пункт 2) зобов`язано банки та небанківські установи з урахуванням вимог Положення протягом трьох місяців із дня набрання чинності цією постановою: 1) затвердити внутрішні документи з питань реалізації спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), якими визначити порядок здійснення заходів, що забезпечують дотримання вимог законодавства України у сфері реалізації спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій); 2) налаштувати внутрішні системи моніторингу фінансових операцій таким чином, щоб до проведення фінансових операцій, включаючи операції через платіжні пристрої, забезпечити їх перевірку за санкційними списками та в разі виявлення збігу окремих даних мати можливість уточнити потрібну інформацію.

Відтак у силу наведених вище приписів Положення № 65 доводи позивача, що товариство не може здійснити переказ коштів щодо сплати судового збору як самостійно, так і через особу, яка діє від його імені, є обґрунтованими.

Суд визнає обґрунтованими доводи позивача, що внаслідок застосування санкцій позивач позбавлений можливості сплатити судовий збір за подання позовної заяви та, як наслідок, реалізувати своє право на оскарження в суді спірного ППР. Вказане свідчить про обґрунтованість клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору.

Позовна заява відповідає вимогам, встановленим статтями 160, 161, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, підсудна Дніпропетровському окружному адміністративному суду та підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження. Підстав для її повернення або відмови у відкритті провадження у справі не має.

Підстав для її повернення або відмови у відкритті провадження у справі не має.

Керуючись ст. ст. 80, 160, 169, 171, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСМПО ТИТАН УКРАЇНА» про відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви задовольнити.

Відстрочити Товариству з обмеженою відповідальністю «ВСМПО ТИТАН УКРАЇНА» сплату судового збору в розмірі 27907,00 грн. за подання позовної заяви до ухвалення судом рішення в цій справі.

Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження по справі №160/7494/24 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВСМПО ТИТАН УКРАЇНА» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішення.

Розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Підготовче судове засідання призначити на 23 квітня 2024 року об 10:30. Засідання по справі відбудеться у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду за адресою: м. Дніпро, вул. Академіка Чекмарьова, 5, зала №2.

Здійснювати розгляд адміністративної справи одноособово суддею Боженко Н.В.

Витребувати від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області засвідчені належним чином копії документів, що стали підставою для прийняття податкове повідомлення-рішення від 12.12.2023 року №, а також детальний розрахунок цього податкового повідомлення-рішення.

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Встановити відповідачу строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із поясненнями по суті заявлених вимог та доданням підтверджуючих документів по суті позову, у тому числі документів, що підтверджують надіслання копії відзиву та доданих до нього документів позивачу.

Згідно ч. 3 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи одночасно з надісланням відзиву до суду.

Попередити відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин спір буде вирішено за наявними матеріалами справи.

Встановити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи та надати до суду докази такого направлення (надання).

Встановити відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзиви для подання заперечень, копія яких одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи та надати до суду докази такого направлення (надання).

Повідомити учасників справи, що відзив на позовну заяву (відзив), відповідь на відзив та заперечення та письмові пояснення повинні відповідати вимогам частин 2-4 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повідомити учасників справи, що письмові докази, які подаються до суду, повинні бути оформлені відповідно до вимог статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема вони подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, а якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством, зокрема учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Копію ухвали та судові повістки надіслати особам, які беруть участь у справі.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://adm.dp.court.gov.ua/sud0470/gromadyanam/csz/.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та не може бути оскаржена.

Суддя Н.В. Боженко