Справа № 308/4613/24
Суддя: Хамник М. М.
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/4613/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Хамник М.М.,

за участі секретаря судових засідань Гефнер К.-С.Л.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, Інспектора відділення поліції №2 (смт. Воловець) Мукачівського району управління поліції Головного управління в Закарпатській області капітана поліції Гошпер О.Ф. про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1523208 від 25.02.2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просить скасувати постанову серії ЕНА №1523208 від 25.02.2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 25.02.2024 року інспектором відділення поліції №2 (смт. Воловець) Мукачівського районного управління поліції Головного управління в Закарпатській області капітаном поліції Готер О.Ф. винесено постанову у справі про адміністративні правопорушення серії ЕНА №1523208, якою його визнано винним за ч.5 ст. 121 КУпАП, а саме оскаржувану постанову винесено з наступних підстав: 25.02.2024 року о 18.46 в смт. Воловець, вул. Карпатська, 65 водій, керуючи транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки та своєчасно не пройшов технічний контроль, який підлягає такому контролю, чим порушив п. 2.3.в.ПДР. Таким чином, скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст. 121 КУпАП та застосовано стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Однак позивач стверджує, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню та винесена з грубими порушеннями вимог законодавства, оскільки було порушено процесуальний порядок розгляду справи.

Окрім того, стведжує, що він являється особою з інвалідністю ІІ групи та наявністю фізіологічних особливостей, які унеможливлюють користування ременями безпеки, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 07.08.2019 року, внаслідок якої в населеному пункті не був пристебнутий ременем безпеки, що не заборонено загальними положеннями ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», а саме п.2.3.в. зазначено, що дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Стверджує, про повідомлення, що має ІІ групу інвалідності, яка видана довічно, загальне захворювання, а саме захворювання опорно-рухового апарату, зокрема, ніг, (що підтверджується пенсійним посвідченням та консультаційний висновком спеціаліста на підставі якого видано пенсійне посвідчення) і тому не користувався ременем безпеки, що відповідає пт. 2.3.в та 5.2.6 ПДР, однак працівник поліції не взяв до уваги пояснення та виніс оскаржувану постанову.

Крім того, позивач вказує щодо зазначення відповідачем у спірній постанові, що 25.02.2024 року о 18.46 в смт. Воловець, вул. Карпатська, 65 водій, керуючи транспортним засобом своєчасно не пройшов технічний контроль, який підлягає такому контролю, чим порушив п. 2.3.в.ПДР, зазначаю наступне. За вказане правопорушення передбачена відповідальність за частиною 3 ст. 121 КУпАП, а саме за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов?язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, однак в оскаржуваній постанові відсутні посилання на вказану норму закону.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи копії технічного огляду на автомобіль «DAF», д.н.3. НОМЕР_2 , на такому міститься відмітка Волинської митниці, коли автомобіль був ввезений на територію України, а саме 22.02.2024 року, тоді як постанова винесена 25.02.2024 року.

Таким чином, позивач стверджує, що законодавством України не передбачено можливості проходження технічного огляду, якщо автомобіль не зареєстровано в уповноваженому органі МВС.

22.03.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що оскаржувана постанова складена відповідачем відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 №1395, а позовні вимоги є необґрунтованими.

Зазначає, що відеозапис із нагрудного відеореєстратора видалений із серверу для зберігання відеозаписів МВС України за терміном зберігання.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 13.03.2024 відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак у прохальній частині позову просив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач будучи належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи, явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не подав.

В силу вимог ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності сторін в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів, зміст та обсяг яких достатній для вирішення спору по суті.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №1523208 від 25.02.2024 року, позивача ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Згідно вказаної постанови, 25.02.2024 року о 18.46 в смт. Воловець, вул. Карпатська, 65 водій, керуючи транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки та своєчасно не пройшов технічний контроль, який підлягає такому контролю, чим порушив п. 2.3.в.ПДР., чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.5 ст.121 КУпАП.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Кодексу України про адміністративні правопорушення(далі -КУпАП), Кодексу адміністративного судочинства(далі -КАС України) та Правил дорожнього руху(далі -ПДР).

Так, частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Суд вважає за необхідне зазначити, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

КУпАП закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи. но до ст. ст.10,11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, ст.280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306(далі -ПДР).

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з положеннями п.п 2.3 «в» ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям-інвалідам, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Частиною 5 ст.121 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом з порушенням правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Нормою частини 5статті 258 КУпАП передбачено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1523208 від 25.02.2024 не містить жодних додатків чи доказів.

Відповідно до висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 де вказано, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

За положеннями статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Також, відповідно до ст. ст.72,77 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно із ч. ч. 1, 3-4ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За положеннями частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З аналізу вищенаведених норм закону убачається, що процесуальний обов`язок доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи, що позивач заперечує факт вчинення ним адміністративного правопорушення, беручи до уваги те, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, а п.2.3 «в» ПДР України, дозволяє не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям-інвалідам, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі. Та оскільки, саме на відповідача покладений обов`язок доведення правомірності свого рішення, суд приходить до висновку, про задоволення позову, оскільки відповідачем не подано належних доказів вчинення ОСОБА_1 дій, що стали підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 ст.121 КпАП України.

Суд, виходячи із принципу, що всі сумніви у доведеності вини особи, мають трактуватись на її користь, приходить до висновку, що ОСОБА_1 безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відтак, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Отже, зазначені принципи і положення закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки належні докази у підтвердження вини позивача не надані.

За наведеного, а також ураховуючи приписи ч. 3ст. 286 КАС України, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП не доведена, відтак, за відсутності достатніх доказів про вчинення ним правопорушень, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії ЕНА №1523208 від 25.02.2024 року слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення провадженням - закрити.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа тому з Головного управління національної поліції в Закарпатській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 605,60 грн.

З огляду на вищевикладене, керуючись, ст.9, 72, 77, 241, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, Інспектора відділення поліції №2 (смт. Воловець) Мукачівського району управління поліції Головного управління в Закарпатській області капітана поліції Гошпер О.Ф. про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1523208 від 25.02.2024 року,- задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1523208 від 25.02.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн., а провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління національної поліції в Закарпатській області на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач (юридична особа): Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, адреса: м. Ужгород, вул.Ф.Ракоці,13, .

Повне судове рішення складене 26.03.2024.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник