Справа № 932/2490/24
Суддя: Овчиннікова О. С.
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 932/2490/24
Провадження № 2-а/932/88/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Овчиннікова О.С., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Смірнова В.С. про забезпечення позову, яка подана в межах розгляду адміністративної справи за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Смірнова Володимира Сергійовича до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування рішення про примусове видворення іноземця з України

в с т а н о в и в:

25 березня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Смірнов В.С. звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська , як місцевого адміністративного суду, з позовом до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області з вимогою визнати протиправним та скасувати рішення № 18 від 11.10.2023 року Центрально-Міського відділу в місті Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про примусове видворення з України іноземця.

Одночасно з поданням позову, представник позивача подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення від 11.10.2023 року № 18 про примусове видворення з України громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винесене Центрально-Міським відділом у місті Кривому Розі ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області.

25 березня 2024 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями адміністративний позов представника позивача ОСОБА_1 адвоката Смірнова Володимира Сергійовича до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування рішення про примусове видворення іноземця з України передано в провадження судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Овчиннікової О.С.

Вивчивши матеріали адміністративного позову в межах вирішення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, оцінивши наведені обставини для застосування заходів забезпечення позову, суд приходить до наступних висновків.

Виходячи з положень частини першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Заходи забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Забезпечення позову може застосовуватися лише з підстав, визначених статтею 150 КАС України.

При цьому заходи забезпечення позову вживаються судом з метою охорони прав та інтересів позивача на час розгляду справи та не можуть вирішувати спірні правовідносини по суті.

Таким чином, статтею 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Значення інституту забезпечення позову полягає у тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

У відповідності з ч. 2 ст. 151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

У відповідності з ч. 4, ч. 6 ст. 154 КАС України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Як роз`яснено у пункті 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.

Виходячи з предмету позову, ОСОБА_1 оскаржується рішення від 11.10.2023 року про примусове видворення з України громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , винесене Центрально-Міським відділом у м.Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області , тому в розрізі даного спору вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскарженого рішення до вирішення зазначеної справи по суті суперечить вимогам ст. 150 КАС України, оскільки законність (правомірність) цього рішення є предметом спору у зазначеній справі, а отже, у даному випадку вирішення питання про забезпечення позову фактично є вирішенням справи по суті позовних вимог, що не відповідає призначенню правового інституту забезпечення позову.

Разом з тим, суд враховує, що згідно з п. 10 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України 22.01.2018 № 38/77), оскарження рішень про примусове повернення або примусове видворення зупиняє їх дію, якщо іноземець оскаржив це рішення у встановленому законом порядку до суду - у межах строків, визначених частинами другою-четвертою статті 288 Кодексу адміністративного судочинства України, незалежно від того, чи суд у порядку забезпечення адміністративного позову відповідною ухвалою зупинив дію рішення суб`єкта владних повноважень або його окремих положень, що оскаржуються.

З огляду на викладене, побоювання позивача стосовно повернення до країни походження, чим його буде позбавлено права на оскарження рішення про примусове повернення в країну походження, є невиправданими.

Суд також зазначає, що дія Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства поширюється на посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону, органів СБУ та іноземців, які підлягають примусовому поверненню чи примусовому видворенню у випадках, передбачених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Таким чином, враховуючи положення п. 10 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка є обов`язковою для застосування відповідачем, суд дійшов висновку про відсутність передумов для застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскарженого рішення міграційної служби до прийняття рішення у справі.

Крім того, до розгляду справи по суті неможливо вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності оскарженого рішення.

Наведені у ч. 2 ст. 150 КАС України підстави забезпечення позову є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, наявних в справі, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Таким чином, враховуючи те, що заходи забезпечення позову вживаються судом з метою охорони прав та інтересів позивача на час розгляду справи та не можуть вирішувати спірні правовідносини по суті, а також впливати на майбутні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Смірнова Володимира Сергійовича про забезпечення позову.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи (ч. 8 ст. 154 КАС України).

Враховуючи викладене та керуючись статями 2, 77, 150-154, 248, 256, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Смірнова Володимира Сергійовича про забезпечення позову, яка подана в межах розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про скасування рішення про примусове видворення іноземця до країни походження або третьої країни.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручено у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя О.С.Овчиннікова