Справа № 480/14092/21
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Павлічек В.О.

19 березня 2024 р.Справа № 480/14092/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

21.12.2021 позивач, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати неправомірними та скасувати податкові-повідомлення-рішення форми «Ф», що прийняті відповідачем Головним управлінням Державної податкової служби у Сумській області (далі ГУ ДПС у Сумській області, контролюючий орган):

- № 0-1818 від 27.06.2019 про визначення податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичною особою, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за податковий період 2016 року у сумі 10 113.42 грн., за податковий період 2017 року у сумі 23 485.44 грн., за податковий період 2018 року у сумі 27 323.84 грн.;

- № 0-1818 від 27.06.2019 про визначення зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичною особо які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2018 року у сумі 1 508.75 грн.;

- № 0-1818 від 27.06.2019, яким визначено податкове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичною особою, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2018 року у сумі 100.52 грн.;

- № 0-1819 від 25.06.2020 про визначення податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичною особою, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за податковий період 2019 року у сумі 30 626.48 грн.;

- № 0-1818 від 27.06.2019 про визначення зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичною особо які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2018 року у сумі 1 508.75 грн.;

- № 0-1818 від 27.06.2019, яким визначено податкове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичною особою, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2018 року у сумі 100.52 грн.;

- № 0-1819 від 25.06.2020, яким визначено податкове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичною особою, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2019 року у сумі 1 691.11 грн.;

- № 0-1819 від 25.06.2020, яким визначено податкове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичною особою, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2019 року у сумі 112.67 грн.;

- № 0-1818 від 11.05.2019, яким визначено податкове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичною особою, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2018 року на суму 11 384.93 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення рішення є незаконними та такими, що підлягають скасуванню з огляду на те, що винесені з порушенням порядку, форми обрахування та підстав, передбачених чинним податковим законодавством.

Позивач зазначає, що в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях наведені лише цифрові дані щодо нарахованих сум, за відсутності жодної інформації щодо об`єктів житлової та нежитлової нерухомості позивача, їх адреси, типів, площі, ставки за якою нараховувався податок з посиланням на відповідне рішення органу місцевого самоврядування, розрахунку визначеної суми податку по кожному об`єкту. За таких обставин неможливо встановити визначальні ознаки кожного окремого об`єкту нерухомого майна, а відтак, і встановити підстави для його нарахування без визначення самого об`єкту оподаткування, застосування до нього податкової пільги.

Посилається на те, що 07.12.2017 прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» № 2245-VІІІ, яким пункт 266.10 ст. 266 Податкового Кодексу України (далі ПК України) доповнено підпунктами 266.10.2 і 266.10.3.

Позивач вважає, що при визначенні податкового зобов`язання за 2016 та 2017 роки відповідач повинен був дотримуватись приписів пп. 266.7.2. п. 266.7 ст. 266 ПК України, відповідно до якого податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, має бути винесено до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), а не п.п. 266.10.3 п. 266.10 ст. 266 ПК України, з огляду на те, що вказана норма почала діяти лише з 01.01.2018.

Також, позивач просила суд провести розподіл судових витрат у справі, стягнувши на її користь з відповідача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та витрати зі сплати судового збору.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач зазначив, що згідно рішень Свеської селищної ради Сумської області встановлено ставки податку для об`єктів житлової нерухомості та для об`єктів нежитлової нерухомості. Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, протягом 2016 - 2020 років у власності ОСОБА_1 перебували:

- об`єкти житлової нерухомості: житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 223.2 кв. м.;

- об`єкти нежитлової нерухомості: вбудоване нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 162,1 кв. м. та нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 10.8 кв. м.

Виходячи з вищевикладеного, фізичній особі ОСОБА_1 було сформовано оскаржувані податкові повідомлення-рішення форми «Ф» на сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до вимог діючого законодавства.

Відповідач зазначає, що податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 ст. 102 ПК України. Як вбачається зі змісту спірних рішень, ГУ ДПС у Сумській області було надіслано на адресу позивачки податкові повідомлення-рішення, в яких зазначено податкові зобов`язання зі сплати нерухомого податку, в межах строків визначених п. 102.1 ст. 102 ПК України, отже відповідач вважає, що діяв згідно норм законодавства, чинного на момент надіслання даних рішень.

Також представник відповідача зазначає, що бланк податкового повідомлення-рішення форми «Ф» затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204 «Про внесення змін до Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків» та не передбачає відображення інформації про об`єкти оподаткування.

Крім того, представник відповідача повідомив, що податкове повідомлення-рішення № 0-1818 від 11.05.2019 помилково сформовано та було скасовано в АІС «Податковий блок» у 2019, нарахування податкових зобов`язань в інтегрованій картці платника податку по цьому податковому повідомленню-рішенню не проведено.

Клопотання про зменшення розміру судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу відповідачами не заявлялися.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.09.2022 вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 задоволено частково.

Судовим рішенням визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 27.06.2019 № 13-1818 в частині визначення ОСОБА_1 грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у сумі 10 113.42 грн. та за 2017 рік у сумі 23 485.44 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 11.05.2019 № 0-1818.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

За рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Сумській області на користь ОСОБА_1 стягнуто суму судового збору в розмірі 449.84 грн. та судові витрати на правову допомогу в розмірі 4 230.00 грн.

Судове рішення вмотивовано тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 27.06.2019 № 13-1818 в частині визначення ОСОБА_1 грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у сумі 10 113.42 грн. та за 2017 рік у сумі 23 485.44 грн. відповідно, винесене після 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), що свідчить про порушення відповідачем приписів пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України.

Суд зазначив, що починаючи з 2018 року, не надсилання відповідного податкового повідомлення-рішення до 01 липня року, наступного за звітним звільняє платника від відповідальності за несвоєчасну сплату такого податку та не звільняє від обов`язку сплати самого податку, якщо він нарахований в межах 1095-денного строку, визначеного пунктом 102.1ст.102 ПК України.

Також суд прийшов до висновку, що податковим органом правильно та відповідно до норм ПК України та рішень органу місцевого самоврядування розраховано грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно податкових повідомлень рішень № 0-1818, № 0-1819, № 0-1818, № 0-1819, № 0-1818 (за 2018 рік), 0-1819.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що будь яких доказів скасування чи відкликання повідомлення-рішення № 0-1818 від 11.05.2019 відповідач суду не надав, отже з метою захисту прав позивача суд вважає, що вказане податкове повідомлення - рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З огляду на часткове задоволення позову, виходячи з критерію пропорційності, суд прийшов до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача становить 4 230.00 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ДПС у Сумській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Аргументи, наведені контролюючим органом в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.

Зазначив, що ОСОБА_1 у відповіді на відзив від 20.01.2022 в тому числі, заявила суду про відмову від позовних вимог в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 11.05.2019 № 0-1818, проте суд першої інстанції не взяв до уваги заяву про зменшення позовних вимог позивачки, не дивлячись на те, що ніякого права ОСОБА_1 в даній частині спору не було порушено.

Відповідач зазначив, що ОСОБА_1 є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до вимог ПК України, тому, податкові повідомлення-рішення форми "Ф" № 0-1818 від 27.06.2019, № 0-1819 від 25.06.2020, № 0-1818 від 27.06.2019, № 0-1818 від 27.06.2019, № 0-1819 від 25.06.2020, № 0-1819 від 25.06.2020 є обґрунтованими, правомірними та законними.

Також, зазначив, що ГУ ДПС у Сумській області не погоджується з рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.09.2022 в частині задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 4 230.00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду, - без змін.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 27 32), протягом 2016- 2020 у власності ОСОБА_1 перебували:

- об`єкти житлової нерухомості: житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1223.2 кв. м.;

- об`єкти нежитлової нерухомості: вбудоване нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 162.1 кв. м. та нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 10.8 кв. м.

ГУ ДПС у Сумській області прийнято та направлено позивачу податкові повідомленнями-рішеннями форми «Ф», а саме:

- № 0-1818 від 27.06.2019, яким визначено податкове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичною особою, які є власниками об`єктів житлової нерухомості: за податковий період 2016 року у сумі 10 113,42 грн.; за податковий період 2017 року у сумі 23 485,44 грн.; за податковий період 2018 року у сумі 27 323, 84 грн. (а.с. 11 зворотній бік);

- № 0-1819 від 25.06.2020, яким визначено податкове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичною особою, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за податковий період 2019 року у сумі 30 626,48 грн. (а.с. 12 зворотній бік);

- № 0-1818 від 27.06.2019, яким визначено податкове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичною особо, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2018 року у сумі 1508,75 грн. (а.с. 12);

- № 0-1818 від 27.06.2019, яким визначено податкове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичною особо, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2018 року у сумі 100,52 грн. (а.с. 12);

- № 0-1819 від 25.06.2020, яким визначено податкове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичною особо, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2019 року у сумі 1691,11 грн. (а.с. 13);

- № 0-1819 від 25.06.2020, яким визначено податкове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичною особо, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2019 року у сумі 112,67 грн. (а.с. 13);

- № 0-1818 від 11.05.2019, яким визначено податкове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичною особо, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2018 року на суму 11 384,93 грн. (а.с. 13 зворотній бік).

Згідно з п.п.16.1.4 п.16.1 ст. 16 ПК України, платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 67 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 10 ПК України встановлено перелік місцевих податків, який включає податок на майно.

За визначенням, наведеним у ст. 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 261 ПК України).

Згідно з пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його часток.

Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Згідно з пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним плавним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) періоду, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом «в» підпункту 266.7.1 пункту 266.7 ст. 266 ПК України визначено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку : за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту «в» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї ст., та відповідної ставки податку.

З аналізу викладеного вбачається, що обчислення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, здійснюється виходячи із загальної площі об`єкта житлової нерухомості зменшеної відповідно до пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України, та відповідної ставки податку, шляхом множення бази оподаткування на ставку податку.

При цьому колегія суддів зазначає, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розумінні ПК України, є місцевим податком.

Відповідно до підпункту 8.3 ст. 8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених дим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з п. 4.4 ст. 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 143 Конституції України.

У відповідності до п. 10.3 ст. 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення, податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно з п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Приписами пп. 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 ПК України визначено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

За змістом пп. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території; з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, то перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань. благодійних організацій, релігійних організацій України. статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку. та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Свеської селищної ради «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 26.05.2015 встановлено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Свеської селищної ради. Затверджено Положення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Свеської селищної ради (далі Положення) (а.с. 152-154).

Відповідно до п. 5.2 Положення установлено, що ставка податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, визначена пунктом 5.1. складає:

Для об`єктів житлової нерухомості :

- для житлових об`єктів юридичних осіб, у розмірі 1,0 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року;

- для житлових об`єктів фізичних осіб, у розмірі 0,6 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року;

При цьому, база оподаткування об`єкту загальної нерухомості, що перебуває у власності фізичної особи-платника податку зменшується: - для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

- для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

- у разі одночасного перебування у власності фізособи квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток - на 180 кв. метрів.

Для об`єктів нежитлової нерухомості, визначених п. 14.1.129- 1 ПК України (які підлягають оподаткуванню):

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

г) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) трансформаторні підстанції, тощо;

є) інші будівлі;

Для юридичних осіб:

- у розмірі 1,0 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року;

Для фізичних осіб:

- у розмірі 0,25 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року;

Для об`єктів нежитлової нерухомості фізичних осіб, призначеної для обслуговування власних особистих житлових будинків, визначених п. 14.1.129-1 ПК України (які підлягають оподаткуванню):

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні тощо;

у розмірі 0,1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року;

Відповідно до п. 6 Положення базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Рішенням Свеської селищної ради від 10.02.2016 «Про затвердження начальника Шосткинської ОДПІ» вирішено рішення сорок дев`ятої сесії селищної ради шостого скликання від 26.05.2015 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» залишити без змін (а.с. 33).

Згідно рішень Свеської селищної ради Сумської області від 26.05.2015 та від 10.02.2016 для об`єктів житлової нерухомості встановлено ставки податку у розмірі : 0.6 % та для об`єктів нежитлової нерухомості встановлено ставки податку у розмірі : 0.25 % від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м.

Мінімальна заробітна плата станом на:

- 01.01.2016 становить 1 378.00 грн;

- 01.01.2017 становить 3 200.00 грн;

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, протягом 2016 - 2020 років у власності ОСОБА_1 перебували:

- об`єкти житлової нерухомості: житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1223.2 кв. м.;

- об`єкти нежитлової нерухомості: вбудоване нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 162.1 кв. м. та нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 10.8 кв. м.

Згідно наведеного відповідачем розрахунку : база оподаткування: 1223.2 кв.м (житлове приміщення: АДРЕСА_1 ):

- 2016 рік - 1223,2*8,268 = 10 113.42 грн.

- 2017 рік - 1223,2*19,20 = 23 485.44 грн.

Колегія суддів вважає помилковими посилання позивача та суду першої інстанції на те, що податкове повідомлення-рішення від 27.06.2019 № 13-1818 в частині визначення ОСОБА_1 грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у сумі 10 113.42 грн. та за 2017 рік у сумі 23 485.44 грн є протиправним та підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що воно було винесене після 01.07.2018, що вказує на порушення відповідачем пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України.

Згідно з п. 37.3 ст. 37 ПК України підставами для припинення податкового обов`язку, крім його виконання, є: 37.3.1. ліквідація юридичної особи; 37.3.2. смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; 37.3.3. втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; 37.3.4. скасування податкового обов`язку у передбачений законодавством спосіб.

Під визначені у п.п. 37.3.4 ст. 37 ПК України випадки підпадають, зокрема: відсутність факту направлення вмотивованого рішення контролюючого органу за скаргою платника податків протягом визначеного законом строку (п. 56.9 ст. 56, п.п. 56.23.4 ст. 56 ПК України); набуття податковим боргом правового статусу безнадійного у порядку ст. 101 ПК України прийняття контролюючим органом рішення про списання безнадійного податкового боргу платника податків; збіг присікального (преклюзивного) строку самостійного визначення контролюючим органом грошового зобов`язання платника податків у разі подання платником податків документу обов`язкової податкової звітності (п. 102.1 ст. 102 ПК України); збіг присікального (преклюзивного) строку самостійного визначення контролюючим органом грошового зобов`язання платника податків безвідносно до подання платником податків документу обов`язкової податкової звітності (п.п. 266.10.3 ст. 266, п.п. 287.10 ст. 287 ПК України).

Відповідно до п.п. 266.10.3 ст. 266 ПК України податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 ст. 102 цього Кодексу.

Отже визначений у п.п. 266.7.2 ст. 266 ПК України строк до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), не може бути кваліфікований у якості присікального, а тому складання та направлення контролюючим органом платнику податків фізичній особі податкового повідомлення рішення про самостійне визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки після 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), але у межах строку згідно з п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України (1095 днів) не звільняє особу від виконання податкового обов`язку.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією постанови Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 160/13606/20.

При цьому колегія суддів зазначає, що податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016-2017, визначено контролюючим органом у межах строків, передбачених статтею 102 ПК України.

Також, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.05.2019 № 0-1818.

Згідно п. 55.1 ст. 55, п. 60.1, п. 60.3 ст. 60 ПК України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства. Податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу. У випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї ст., податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги.

Варто звернути увагу, що ГУ ДПС в Сумській області підтверджує, що податкове повідомлення-рішення від 11.05.2019 № 0-1818 було помилково сформовано та скасовано в АІС «Податковий блок» у 2019, на підтвердження чого відповідачем надано до суду рішення № 65/18-28-53-33 від 20.06.2019 про скасування повідомлення рішення (а.с. 127).

Колегія суддів зазначає, що гарантоване статтею 55 Конституції України та КАС України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

В даній справі самостійне скасування податковим органом вищевказаного податкового повідомлення-рішення від 11.05.2019 № 0-1818, якими ОСОБА_1 нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з пунктом 55.1 ст. 55 ПК України та підпунктом 266.7.3 пункту 266.7 ст. 266 ПК України свідчить про те, що визначені позивачу на підставі цього рішення податкові зобов`язання є такими, що не підлягають стягненню ані в добровільному ані в судовому порядку.

У колегії суддів відсутні підстави вважати, що скасованим (відкликаним) податковими повідомленнями-рішеннями права позивача порушені.

Отже, права позивача внаслідок скасування контролюючим органом податкового повідомлення рішення від 11.05.2019 № 0-1818 є відновленими та не потребують судового захисту.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.06.2019 № 13-1818 в частині визначення ОСОБА_1 грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у сумі 10 113.42 грн. та за 2017 рік у сумі 23 485.44 грн. та податкового повідомлення - рішення від 11.05.2019 № 0-1818.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ГУ ДПС у Харківській області про скасування судового рішення в частині, якою судом відмовлено в задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 , оскільки апеляційна скарга в цій частині не вмотивована та не містить доводів щодо неправомірності рішення суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміні рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини третьої ст. 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з ч. 6 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням прийнятого судом апеляційної інстанції рішення про скасування оскаржуваного судового рішення в частині задоволення позову задоволення позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.06.2019 № 13-1818 в частині визначення ОСОБА_1 грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у сумі 10 113.42 грн. та за 2017 рік у сумі 23 485.44 грн. та податкового повідомлення - рішення від 11.05.2019 № 0-1818, питання щодо розподілу судових витрат підлягає перегляду.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Сумській області - задовольнити .

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року - скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.06.2019 № 13-1818 в частині визначення ОСОБА_1 грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у сумі 10 113.42 грн. та за 2017 рік у сумі 23 485.44 грн. та податкового повідомлення - рішення від 11.05.2019 № 0-1818 з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні вимог адміністративного позову.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року скасувати в частині стягнення на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області () суму судового збору в розмірі 449.84 грн та судові витрати на правову допомогу в розмірі 4 230.00 грн.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року у справі № 480/14092/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 28.03.2024 року