Справа № 240/3548/24
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2024-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/3548/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Семенюк М.М.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

28 березня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Курка О. П. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бердичівського міського голови ОСОБА_2, Бердичівського виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання протиправними дій, стягнення частини заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить:

"1.Визнати протиправними дії Бердичівського міського голови ОСОБА_2 , які містять ознаки мобінгу (цькування) по відношенню до мене, як першого заступника міського голови, що виражаються:

- усуненні від виконання посадових повноважень із здійснення організаційно - розпорядчих та консультативно дорадчих функцій в непередбачений законом спосіб;

- безпідставному негативному виокремленні з колективу (не запрошення на зустрічі і наради, в яких перший заступник міського голови, відповідно до локальних нормативних актів га організаційно-розпорядчих актів брав участь та має брати участь);

- нерівній оплаті за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації, а саме всіма заступниками міського голови);

- безпідставному позбавленні частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень);

- необґрунтованому та нерівномірному розподілі міським головою навантаження і завдань між заступниками (включно з першим заступником), які виконують рівноцінну роботу.

Зобов`язати Бердичівського міського голову ОСОБА_2 утриматись від вчинення мобінгу (цькування) по відношенню до мене, як першого заступника Бердичівського міського голови.

2. Стягнути з Бердичівського міського голови ОСОБА_2 на мою користь суму безпідставно позбавленої частини заробітної плати у формі премії, за період з 01.01.2021 року по 01.01.2024 року, які виникли як результат нерівної оплати за працю рівної цінності в розмірі 229897 гри. 65 коп., а також суму безпідставно позбавленої премії до Дня місцевого самоврядування за 2022 рік в сумі 33818 грн. та за 2023 рік в сумі 18600 грн., що в сукупності складає 282315 грн. 65 коп. (двісті вісімдесят дві тисячі триста п`ятнадцять грн. 65 коп.)".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що міський голова ОСОБА_2 вчиняє по відношенню до нього, як першого заступника Бердичівського міського голови, протиправні дії, в яких вбачаються ознаки мобінгу, який системно проявляється в формі психологічного та економічного тиску. Тобто позивач вважає, що він зазнавав мобінгу (цькування) з боку Бердичівського міського голови ОСОБА_2 і просить визнати таки дії протиправними.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року відмовлено у відкриття провадження у справі з тих підстав, що спір про визнання дій посадової особи суб`єкта владних повноважень, які містять ознаки мобінгу, протиправними не відноситься до юрисдикції адміністративного суду, а також такий спір діючим законодавством не віднесений і до юрисдикції інших судів.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати зазначену ухвалу суду та відкрити провадження за його позовною заявою.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відмовляючи у відкритті провадження уданій справі суд першої інстанції дійшов висновку, що ст.19 КАС України не віднесено до адміністративної юрисдикції розгляд спорів про визнання протиправними дій, які містять ознаки мобінгу, тим більш, що нормами КЗпПУ, КУпАП такі дії вже визнані протиправними, а тому не потребують додаткового визнання їх протиправними адміністративним судом, які і судом іншої юрисдикції. Відносно ж визнання конкретної фізичної особи у вчиненні дій, які містять ознаки мобінгу, то вона може бути за певною процедурою визнана судом винною у їх вчиненні та притягнутою до адміністративної відповідальності в порядку, визначеному КУпАП.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

2. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень."

Колегія суддів зазначає, що захист прав та інтересів позивача повинен здійснюватись судом у спосіб, який забезпечує ефективний їх захист.

Відповідно до ч.1 ст.19 КАС України визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

1-1) спорах адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про оборонні закупівлі", крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень";

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства;

15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу;

16) спорах щодо здійснення державного регулювання, нагляду і контролю у сфері медіа.

У відповідності до ст.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), його завданням є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку захист прав та інтересів позивача шляхом визнання протиправними дій, які містять ознаки мобінгу, не забезпечить ефективного захисту його прав та інтересів, оскільки такий захист вже передбачений діючим законодавством (ст.2-2 КЗпПУ заборонено вчиняти мобінг та ст.173-5 КУпАП), яке передбачає притягнення осіб до відповідальності за вчинення мобінгу.

Так, зі змісту ст.2-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпПУ) слідує:

"Мобінг (цькування) - систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність..

Вчинення мобінгу (цькування) заборонено.

Особи, які вважають, що вони зазнали мобінгу (цькування), мають право звернутися із скаргою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та/або до суду".

Окрім того, у КУпАП є наступна норма:

"Стаття 173-5. Мобінг (цькування) працівника

Вчинення мобінгу (цькування) працівника -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до тридцяти годин і накладення штрафу на фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, посадових осіб - від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин.

Діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за таке ж порушення, -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до п`ятдесяти годин і накладення штрафу на фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, посадових осіб - від двохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин."

Відповідно до ст.221 КУпАП, судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 173-5 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч.1 ст.255 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статті 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення (стаття 173-5) мають право складати уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення.

Аналіз вказаних норм КЗпПУ, КУпАП свідчить про те, що мобінгом є заборонені законом (протиправні) дії фізичної особи, яка може бути за певною процедурою визнана судом винною у їх вчиненні та притягнутою до адміністративної відповідальності в порядку, визначеному КУпАП.

Колегія суддів зазначає, що ст.19 КАС України не віднесено до адміністративної юрисдикції розгляд спорів про визнання протиправними дій, які містять ознаки мобінгу, тим більш, що нормами КЗпПУ, КУпАП таки дії вже визнані протиправними, а тому не потребують додаткового визнання їх протиправними адміністративним судом, які і судом іншої юрисдикції.

Відносно ж визнання конкретної фізичної особи у вчиненні дій, які містять ознаки мобінгу, то вона може бути за певною процедурою визнана судом винною у їх вчиненні та притягнутою до адміністративної відповідальності в порядку, визначеному КУпАП.

З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити, оскільки вказаний спір не відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, передбачених ч.4 ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Курко О. П. Боровицький О. А.