Справа № 320/7879/21
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Балаклицький А.І. Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року Справа № 320/7879/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі - Відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02.02.2021 №Ф-842-51.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначив, що не погоджується з вимогою про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску, оскільки підприємницьку діяльність він не здійснював, дохід не отримував, а з 2017 року є інвалідом ІІІ групи, тож звільнений від обов`язку сплати єдиного соціального внеску. Крім того, зауважив, що з 2018 року є найманим працівником, за якого єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування сплачується роботодавцем.

Таким чином Позивач вважає, що у Відповідача відсутні підстави для нарахування сум боргу та винесення оскаржуваної вимоги.

2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року адміністративний позов задоволено повністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач з 20.12.2018 року є учасником системи загальнообов`язкового державного соціального страхування як найманий працівник, тому саме на роботодавця покладено обов`язок щодо сплати єдиного внеску з його заробітної плати.

При цьому суд зазначив, що навіть за наявності реєстрації особи як фізичної особи-підприємця, яка господарську діяльність не здійснює і доходи не отримує, та яка одночасно перебуває у трудових відносинах, сплата нею єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування спричинить подвійну сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову.

Апелянт зазначає, що вимога про сплату боргу від 02.02.2021 року №Ф-842-51 за період з 01.01.2017 року по 20.12.2018 прийнята відповідно до норм чинного законодавства з огляду на те, що Позивач, як ФОП, не підпадає під категорію осіб, звільнених від сплати ЄСВ за період з 01.01.2017 по 20.12.2018, оскільки згідно з наданим Позивачем посвідченням від 19.03.2018 НОМЕР_1 державну соціальну допомогу йому було призначено у період з 14.11.2017 по 30.11.2018 у сумі 1462,00 грн, з 01.12.2018 по 30.11.2019 у сумі 1491,00 грн, з 01.12.2019 по 30.11.2022 у сумі 1769,00 грн.

Також Апелянт послався на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 640/2837/18.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2023 та від 06.02.2024 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

5. У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

6. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2024 у Позивача та Відповідача були витребувані додаткові докази у справі.

На виконання вказаної ухвали від Позивача надійшли витребувані документи.

Від Відповідача також надійшли додаткові докази, зокрема розрахунок заборгованості зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 по вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 02.02.2021 року №Ф-842-51 станом на 15.02.2024.

7. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2024 у Відповідача були повторно витребувані додаткові докази у справі.

8. На виконання вказаної ухвали, Відповідач надав суду витребувані докази, зокрема, пояснення з приводу розрахунку сум ЄСВ за кожний місяць протягом 2017 року.

7. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

8. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню частково.

9. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 01.06.2010 року ОСОБА_1 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем й перебував на податковому обліку в ГУ ДПС у Миколаївській області.

Відповідно до змісту корінця вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02.02.2021 № Ф-841-51, встановлено заборгованість Позивача з ЄСВ станом на 31.01.2021 року на загальну суму 35 443,63 грн за період 2017-2020 років.

Наприкінці травня 2021 року при спробі здійснити перерахунок коштів безготівковим способом із власної банківської картки Позивач дізнався про блокування своїх рахунків на підставі постанови державного виконавця Казанківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.

Адвокатом, в інтересах ОСОБА_1 , на адресу контролюючого органу за попереднім місцем проживання і реєстрації Позивача, було спрямовано адвокатський запит №04/06/2021 від 04.06.2021 року.

На вказаний запит 22.06.2021 року адвокат Зайцев В.С. засобами поштового зв`язку рекомендованим листом із штрихкодовим ідентифікатором № 043, отримав лист - відповідь Головного управління ДПС у Миколаївській області від 14.06.2021 року № 13780/6/14-29-13-23.

Вказаний лист містив пояснення та документальне підтвердження з приводу нарахування Позивачеві на підставі ст. 4 Закону України від 08.07.2010 року N2 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями, далі - Закон № 2464) недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (ЄСВ) на загальну суму 35 443,63 грн. станом на 01.02.2021 року, в т.ч.:

За 2017 рік - 8 448,00 грн. (6102,89 грн. з урахуванням часткової сплати грошової суми 2 345, 11 грн., здійсненої позивачем 15.11.2019 року, 19.12.2019 року та 31.01.2020 року;

За 2018 рік-9 828,72 грн. (щоквартально по 2 457,18 грн.);

За 2019 рік -11016,72 грн. (щоквартально по 2 754,18 грн.);

За 2020 рік - 8 495, 30 грн. (2 078, 12 грн за I кв. 2020 року; 3 178,12 грн за III кв. 2020 року, 2 200, 00 грн за IV кв. 2020 року);

Цим же листом відповідача ОСОБА_1 був повідомлений про формування

Наступних вимог про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ:

№ Ф-842-51 від 05.02.2019 року на суму 18 276, 72 грн.;

№ Ф-842-51 від 10.05.2019 року на суму 21 030, 90 грн.;

№ Ф-842-51 від 06.11.2019 року на суму26 539, 26 грн.;

№ Ф-842-51 від 15.01.2020 року на суму 25 465, 82 грн.;

№ Ф-842-51 від 07.02.2020 року на суму 26 948, 33 грн.;

№ Ф-842-51 від 02.02.2021 року на суму грошового зобов`язання 35 443, 63 грн.

Також, згідно з наданим Позивачем посвідченням від 19.03.2018 НОМЕР_1, йому було встановлено третю групу інвалідності та призначено державну соціальну допомогу у період з 14.11.2017 по 30.11.2018 у сумі 1462,00 грн, з 01.12.2018 по 30.11.2019 у сумі 1491,00 грн, з 01.12.2019 по 30.11.2022 у сумі 1769,00 грн.

Окрім того, судом встановлено, що в період перебування в статусі фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , а саме: з 20.12.2018 року по 27.01.2020 року, був працевлаштований верстатником деревообробних верстатів у ТОВ «УДФ 2», що підтверджується копією трудової книжки позивача, а також довідкою з місця роботи від 28.05.2021 року.

Отже, вказане підприємство нараховувало та сплачувало за ОСОБА_1 єдиний соціальний внесок та інші, передбачені законом, податки та збори, про що свідчить довідка № Ф від 28.05.2021 року виплачених доходів та утриманих податків.

Таким чином, судом встановлено, що позивач з 20.12.2018 року є учасником системи загальнообов`язкового державного соціального страхування як найманий працівник, тому саме на роботодавця покладено обов`язок щодо сплати єдиного внеску з його заробітної плати.

10. Позивач, вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною, а свої права - порушеними, звернувся до суду з цим позовом.

11. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК-України), Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI), Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV( далі - Закон № 1058-IV).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску, є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до абзацу 3 частини восьмої статті 9 у редакції, яка діяла до 31.12.2017, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

При цьому, у редакції статті 9 Закону №2464-VI, яка діє з 01.01.2018 (в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017) встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону №2464-VI).

Разом з тим, частиною четвертою статті 4 Закону №2464-VI особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Висновки суду апеляційної інстанції.

12. Отже, законодавством України передбачено декілька підстав звільнення фізичних осіб-підприємців від сплати ЄСВ, зокрема, якщо вони є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону соціальну допомогу.

13. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з посвідчення від 19.03.2018 НОМЕР_1 , ОСОБА_1 є особою з інвалідністю третьої групи. Окрім того, з 14.11.2017 йому призначено державну соціальну допомогу, яку він отримував по 30.11.2022.

Сукупність зазначених вище обставин свідчить про наявність усіх підстав для звільнення Позивача від сплати ЄСВ у період з грудня 2017 по грудень 2020.

14. При цьому, колегія суддів вважає помилковим висновок суду про те, що вказані вище обставини не мають враховуватися судом, оскільки Позивач не звертався із заявою (повідомленням) до податкових органів про встановлення йому відповідного статусу інваліда, а тому Відповідач не міг об`єктивно знати про підстави для звільнення Позивача від сплати єдиного соціального внеску, оскільки обмін даними між Державною податковою службою України, Пенсійним фондом України та фондами соціального страхування відбувався відповідно до протоколів обміну інформацією, розроблених на виконання Порядку обміну інформацією між Міністерством доходів і зборів України, Пенсійним фондом України та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 19.09.2013 №494, постановою ПФУ від 19.09.2013 №16-1.

До того ж, пункт 1.4. цього порядку передбачає, що обмін інформацією здійснюється на постійній основі.

15. Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що оскільки пропорційний розрахунок бази нарахування ЄВ для даної категорії платників Законом № 2464 не передбачений, то місяць, в якому така особа набула статус особи з інвалідністю та отримує відповідно до закону соціальну допомогу, відноситься до базового звітного періоду, за який сплачується ЄВ.

16. Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку про протиправність спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02.02.2021 №Ф-842-51 щодо стягнення з Позивача сум ЄСВ, нарахованих за зазначений вище період.

17. Окрім того, з 20.12.2018 по 27.01.2020 Позивач був найманим працівником і в силу вимог Закону №2464-VI, за нього, як за найманого працівника, єдиний внесок сплачував роботодавець, що також свідчить про протиправність нарахування йому податкового боргу зі сплати єдиного внеску за цей період.

Зазначені вище обставини Апелянтом у його скарзі не оспорюються.

18. Втім, перевіряючи доводи апеляційної скарги та усуваючи неповноту з`ясування судом першої інстанції обставин цієї справи, з огляду на викладене вище, колегія суддів зазначає, що у період з січня по листопад 2017 року у Позивача все ж був наявний обов`язок сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

19. Оскільки зазначений обов`язок, станом на момент формування спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки), ОСОБА_1 не був виконаний, вимога про стягнення з Позивача боргу зі сплати ЄСВ, нарахованого за період з січня по листопад (включно) 2017 року є правомірною.

20. Втім, як убачається з розрахунку заборгованості зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 , станом на 15.02.2024, Позивачем сплачено 8262,54 грн, які зараховані Апелянтом як сплачені суми податків і зборів з єдиного внеску за 2017 рік /т.1. а.с. 121/.

Разом з тим, сума єдиного внеску, яка підлягала до сплати за одинадцять місяців (з 01.01.2017 по 31.10.2017), відповідно до розрахунків Апелянта становить 7744,00 (704,00х11=7744,00) грн /т.1 а.с. 138-139/.

21. Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що Позивачем в повному обсязі сплачено суму податкового боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

22. Аналізуючи всі доводи учасників справи, судова колегія також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

23. Отже, перевіривши рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, згідно з частиною першою статті 308 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

24. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

25. Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Державної податкової служби у Київській області підлягає задоволенню частково, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року - скасувати частково.

26. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року - скасувати в частині визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02.02.2021 №Ф-842-51 за період з 01.01.2017 по 30.11.2017 в сумі 7744,00 ( сім тисяч сімсот сорок чотири гривні) грн.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 26 березня 2024 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев