Справа № 285/921/24
Суддя: Мозговий В. Б.
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 285/921/24
провадження у справі № 2-а/0285/44/24
РІШЕННЯ

Іменем України

26 березня 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Мозгового В.Б.

за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.

позивача ОСОБА_1

розглянув у судовому засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області та поліцейського ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить скасувати постанову серії ББА №318376 від 06.02.2024 року за ч. 5 ст.121, ч.1 ст.122 та ч. 1 ст.126 КУпАП про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно оскаржуваної постанови його визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушеннях, передбачених ч.5 ст.121, ч.1 ст.122 та ч. 1 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. До адміністративної відповідальності його було притягнуто за те, що 06.02.2024 року о 18 год 59 хв в м. Звягелі по вул. Академіка Лисіна він керував транспортним засобом та був не пристебнутий ременем пасивної безпеки, зупинився ближче 10 метрів до пішохідного переходу, не пред`явив посвідчення водія та реєстраційний документ на т/з, чим порушив п.п.2.3, 2.4, 15.9 ПДР.

Позивач посилаючись на те, що оскільки він вказаних в постанові правопорушень не вчиняв, а також відсутні докази про вчинення ним таких правопорушень, просить суд позов задовольнити. Також вказує, що відмовився пред`явити поліцейському посвідчення водія та реєстраційний документ на автомобіль оскільки зупинка поліцейськими його автомобіля відбулася без законних на це підстав.

Представник відповідача ГУНП в Житомирській області направив відзив на позовну позовну заяву де просить в задоволенні позову відмовити, оскільки будь-яких порушень з боку поліцейських вчинено не було, а постанову винесено на підставі доказів, які свідчать про вчинення ОСОБА_1 вказаних вній правопорушень.

Дослідивши докази наявні в матеріалах справи, вислухавши позивача, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 06.02.2024 року було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ББА №318376, якою на позивача накладено штраф в розмірі 510 грн., за те, що він цього ж дня о 18 год 59 хв в м. Звягелі по вул. Академіка Лисіна керував транспортним засобом та був не пристебнутий ременем пасивної безпеки, зупинився ближче 10 метрів до пішохідного переходу, не пред`явив посвідчення водія та реєстраційний документ на т/з, чим порушив п.п.2.3, 2.4, 15.9 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст.121, ч.1 ст.122 та ч. 1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до пункту 15.9 «г» ПДР зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів, зокрема за порушення правил зупинки транспортних засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Також Законом України «Про Національну поліцію» та «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.

З метою всебічного та об`єктивного дослідження обставин у справі судом переглянуто відеозапис подій, зроблений 06.02.2024 за допомогою службової нагрудної відеокамери на одязі поліцейських, який знаходиться в матеріалах адміністративної справи і записаний на dvd-диск.

За результатами перегляду відеозаписів, встановлено, що відеозапис відображає відомості про вчинення правопорушення, зокрема він містить інформацію, що на вимогу поліцейського позивач не пред`явив документи, передбачені п.2.1 ПДР України, а саме водійське посвідчення, реєстраційний талон на транспортний засіб, а також зупинився ближче 10 метрів до пішохідного переходу.

Належним доказом порушення пункту 15.9 «г» ПДР, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 8 лютого 2018 року у справі 760/3696/16-а та від 18 липня 2019 року у справі N 216/5226/16-а.

Як вбачається з відеозапису, поліцейськими було проведено замір відстані, якій склав 4 метра від місця зупинки автомобіля до пішохідного переходу.

Доводи позивача, що він здійснив зупинку в цьому місці на вимогу поліцейського, судом до уваги не приймаються оскільки згідно п.2.4 ПДР визначено, що водій на вимогу працівника поліції України зобов`язаний зупинитися з дотриманням приписів правил дорожнього руху. Працівники підрозділу поліції на дорозі є працівниками органів Національної поліції України, законні вимоги яких повинні бути виконані. Водій зобов`язаний зупинити авто, не порушуючи діючи ПДР, тобто зупиняючи транспортний засіб, водій повинен забезпечити безпеку проїзду собі та іншим учасникам, не перешкоджати їм, навіть якщо працівник поліції України незаконно вимагає зупинитися негайно на його вимогу.

Згідно п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб.

Підпунктом (а) пункту 2.4 ПДР України визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

Так, з дослідженого судом відеозапису, який надано відповідачем та додано до матеріалів справи, вбачається, що позивач не пред`явив документи для перевірки на вимогу поліцейського. Зазначеного в судовому засіданні позивач не заперечував.

Доводи позивача, що оскільки він правопорушення не вчинив, а тому у поліцейських не було підстав вимагати у нього пред`явлення документів, не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постанові по справі № 127/19283/17 від 25.09.2019, в якій зазначено наступне.

«Верховний Суд наголошує, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Водночас, на думку скаржника, він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною. Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.»

Верховний Суд також звернув увагу на те, що притягнення особи до відповідальності та накладення стягнення за ч.1 ст.126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, навіть коли факт невиконання вимог правил дорожнього руху не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи (постанова від 25.09.2019 у справі № 127/19283/17).

Отже, суд вважає, що позивачем не було доведено своєї невинуватості у вчиненні правопорушення, в той час як відповідачем було надано вичерпні докази на користь винуватості позивача у вчиненні ним правопорушень передбачених ч. 1 ст.122 та ч. 1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до п. 2.3 (в) ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Згідно ч.5 ст.121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів на спростування доводів позивача, які він надавав під час зупинки його автомобіля, так і в судовому засіданні, що він був пристебнутий ременем безпеки під час керування автомобілем, а відстебнувся лише після зупинки.

Таким чином, відповідачем не виконано обов`язку щодо доказування правомірності прийнятого рішення (постанови) в частині адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст.121 КУпАП, в зв`язку з чим постанова в цій частині підлягає скасуванню.

Згідно вимог ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи ту обставину, що постанова в інший частині, а саме за ч.1 ст.122 та ч. 1 ст.126 КУпАП визнано правомірною, суд дійшов висновку про зміну розміру адміністративного стягнення з 510 грн (ч.5 ст.121 КУпАП) на 425 грн, що відповідає межам санкції ч.1 ст.126 КУпАП, оскільки її розмір є більшим від розміру санкції ч.1 ст.122 КУпАП.

Отже, суд приходить до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121 КУпАП є неправомірною, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.9, 251, 293 КУпАП, ст.ст. 9, 19, 77, 78, 242-246, 250, 293, 295 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області та поліцейського ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ББА №318376 від 06.02.2024 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП та справу в цій частині закрити.

В інший частині постанову серії серії ББА №318376 від 06.02.2024 року, а саме притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, змінити, а саме шляхом зміни розміру адміністративне стягнення у вигляді штрафу з 510 грн на 425 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Національної поліції в Житомирській області судові витрати у розмірі 201 (двісті одну) грн. 86 коп.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 26.03.2024 року.

Головуючий