Справа № 140/693/24
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року ЛуцькСправа № 140/693/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі ГУ ПФУ в Хмельницькій області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2) про скасування рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 02 січня 2024 року №50 про відмову в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон №796-XII); зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити пенсію зі зменшенням пенсійного віку з дня виникнення права на призначення пенсії.

Позов обґрунтований тим, що позивач є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи, та 01 січня 2024 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку. Однак рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області йому відмовлено у призначенні пенсії з підстав проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року менше трьох років.

Із таким рішенням позивач не погоджується та зазначив, що має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (3 категорія) (надається особам, які проживали в зоні гарантовано добровільного відселення з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року понад 3 роки) та факт проживання (праці) у зазначеній зоні підтверджується довідками виконавчого комітету Прилісненської сільської ради, записами трудової книжки, відомостями погосподарських книг Прилісненської сільської ради (за 1986-1990 роки та за 1991-1995 роки), які були подані при зверненні до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку із застосуванням норм статті 55 Закону №796-XII. Позивач також зауважив, що постійно проживав у населеному пункті, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення, і під час зимових та літніх канікул у період навчання в інституті.

На переконання позивача, оскільки факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року становить більше трьох років, то він має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону №796-XII, зокрема, з урахуванням початкової величини зниження пенсійного віку (3 роки) у зв`язку із проживанням з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року у зоні гарантованого добровільного відселення (де проживає і на цей час), а всього на 6 років.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.70-72). В обґрунтування цієї позиції вказав, що засобами програмного забезпечення ГУ ПФУ в Хмельницькій області було визначене уповноваженим органом на розгляд заяви ОСОБА_1 від 01 січня 2024 року. Умовою для призначення позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку є факт постійного проживання чи роботи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом визначеного законом часу. ОСОБА_1 на території гарантованого добровільного відселення сукупно прожив 24 роки 03 місяці 24 дні, проте факт його проживання з моменту аварії та до 01 січня 1993 року становить 01 рік 04 місяців 04 дні, що є недостатнім для набуття права на пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII. Не може бути врахований період його навчання у Луцькому педагогічному інституті імені Лесі Українки з 01 вересня 1989 року по 01 липня 1992 року з огляду на знаходження закладу у місті Луцьку, що не входить до переліку населених пунктів, віднесених до зон гарантованого добровільного відселення.

Відповідач 1 вважає, що рішення від 02 січня 2024 року №50 є законним, що виключає можливість його скасування.

У відзиві на позовну заяву відповідач 2 позовні вимоги також заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.65-66), зазначивши, що заява ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності опрацьована з прийняттям ГУ ПФУ в Хмельницькій області рішення від 02 січня 2024 року №50 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки станом на 01 січня 1993 року період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років не підтверджено (у період з 01 вересня 1987 року по 25 червня 1988 року та з 01 вересня 1989 року по 22 червня 1992 року навчався у Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки, а з 27 червня 1988 року по 30 серпня 1989 року проходив строкову військову службу).

Відповідач 2 з наведених підстав вважає, що ОСОБА_1 не набув права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Сторони не зверталися у встановленому порядку із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Суд звертає увагу, що за змістом статті 162 КАС України у відзиві на позовну заяву відповідач викладає виключно заперечення проти позову, відзив не може містити будь-яких заяв чи клопотань, оскільки заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України. Тому заявлене у відзиві на позовну заяву представником відповідача 1 клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи не підлягало вирішенню судом по суті.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Не є спірною та обставина, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01 січня 2024 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Хмельницькій області, рішенням якого від 02 січня 2024 року №50 (а.с.46) ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку у зв`язку з відсутністю факту проживання станом на 01 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. За поданими документами період роботи (проживання) ОСОБА_1 на території гарантованого добровільного відселення відповідно до статті 55 Закону №796-XII станом на 01 січня 1993 року становить 01 рік 04 місяці 04 дні. До проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не враховано період навчання з 01 вересня 1989 року по 01 липня 1992 року у Луцькому педагогічному інституті імені Лесі Українки з огляду на розташування навчального закладу у населеному пункті, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Також зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 33 роки 11 місяців 17 днів.

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону України від 09 березня 2003 року №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, встановлено статтею 55 Закону №796-ХІІ. Згідно з частиною третьою цієї статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону.

Частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (пункт 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

Виходячи із змісту суспільних правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою, тобто 08 листопада 2023 року) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Позивачу Волинською обласною державною адміністрацією видано посвідчення серії НОМЕР_1 (категорія 3) як такому, що постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1988-1993 роках (а.с.16).

Фактичною підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ у рішенні ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 02 січня 2024 року №50 є непідтвердження права на зменшення пенсійного віку: позивач фактично проживав станом на 01 січня 1993 року на території гарантованого добровільного відселення 01 рік 04 місяці 04 дні (при необхідних не менше трьох років).

Надаючи оцінку цим висновкам ГУ ПФУ в Хмельницькій області, суд зазначає, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Частиною третьою статті 65 Закону №796-XII установлено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

При вирішенні спору суд враховує, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, а обов`язковою умовою наявності в особи такого права є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років до 01 січня 1993 року, при цьому особам, які додатково до вказаних вище умов проживали у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку (3 роки).

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 народився в селі Городок Волинської області, про що видно із паспорта громадянина України (а.с.12).

Відповідно до довідки старости Городецького старостинського округу Прилісненської сільської ради від 01 січня 2024 року №1 (а.с.27) ОСОБА_1 з 26 квітня 1986 року по 29 серпня 1987 року, із серпня 1990 року по 01 липня 1992 року та із 12 січня 2001 року й дотепер зареєстрований та проживає в селі Городок Камінь-Каширського району Волинської області. Ця довідка видана на підставі погосподарських книг.

Довідкою виконавчого комітету Прилісненської сільської ради від 15 січня 2024 року №102 (а.с.28) підтверджено, що ОСОБА_1 проживав та був зареєстрований у селі Прилісне Камінь-Каширського району (колишнього Маневицького району) Волинської області у період з 01 липня 1992 року по 12 січня 2001 року. Довідка видана на підставі погосподарських книг села Прилісне Волинської області за 1991-1995 роки та за 1996-2000 роки, а також на підставі реєстрації місця проживання в паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 .

Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 15 серпня 1992 року (наказ від 15 серпня 1992 року по №276-м) по 01 жовтня 2000 року (наказ від 25 вересня 2000 року №260) працював вчителем фізичної культури в загальноосвітній школі І-ІІ ступеня села Галузія (а.с.17).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Постанова №106) села Прилісне, Городок та Галузія Волинської області включено в перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Отже, факт проживання позивача з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року дає право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку (3 роки), за умови, що станом на 01 січня 1993 року він прожив або відпрацював у вказаній зоні не менше трьох років.

Виходячи зі змісту спірного рішення, відповідач 1 заперечує ту обставину, що станом на 01 січня 1993 року позивач прожив (працював) у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. До таких висновків орган Пенсійного фонду дійшов, враховуючи те, що з 01 вересня 1989 року по 22 червня 1992 року позивач навчався у Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки, який знаходився поза зоною гарантованого добровільного відселення. У відзиві ГУ ПФУ у Волинській області наголошувало, що ОСОБА_1 навчався також у вказаному інституті з 01 вересня 1987 року по 25 червня 1988 року, а з 27 червня 1988 року по 30 серпня 1989 року проходив строкову військову службу.

Відповідно до архівної довідки Волинського національного університету імені Лесі Українки (правонаступника Луцького державного педагогічного інституту імені Лесі Українки) від 18 вересня 2023 року №03-25/01/2352 (а.с.25) ОСОБА_1 дійсно наказом ректора Луцького державного педагогічного інституту імені Лесі Українки від 24 серпня 1987 року №59-С та рішенням приймальної комісії був зарахований до складу студентів першого курсу денної форми навчання факультету фізичного виховання; з 26 червня 1988 року він перебував в академічній відпустці на період служби в армії; навчання продовжив з 01 вересня 1989 року та 22 червня 1992 року отримав диплом.

Суд з цього приводу зауважує, що відомості диплому УВ №862542 (а.с.24) самі по собі не можуть спростовувати факт проживання позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох. З відомостей тої ж архівної довідки від 18 вересня 2023 року №03-25/01/2352 слідує, що канікули ОСОБА_1 під час навчання тривали: протягом двох тижнів 1988 року у першому семестрі (зимові), протягом двох тижнів 1990 року у третьому семестрі (зимові), протягом одного місяця (серпень) 1990 року у четвертому семестрі (літні), протягом двох тижнів 1991 року у п`ятому семестрі (зимові), протягом двох місяців (червень, серпень) 1991 року в шостому семестрі (літні), протягом двох тижнів 1992 року у сьомому семестрі (зимові). Також ОСОБА_1 проходив літню піонерську практику з 03 липня 1991 року до 28 липня 1991 року в селі Городок Маневицького району, педагогічну практику - з 02 вересня 1991 року по 18 жовтня 1991 року в селищі міського типу Колки Маневицького району.

Отже, відповідачем 1 не враховано, що навчання в інституті переривалося на період канікул, педагогічної практики та літньої піонерської практики, а навчальний заклад знаходився на території Волинської області (місто Луцьк). Крім того, відповідачами не може заперечуватися можливість позивача приїжджати від місця навчання до місця проживання у межах області.

Суд також враховує, що у селі Городок Волинської області 28 серпня 1990 року у позивача народилася донька (свідоцтво про народження НОМЕР_4 ) (а.с.22). Як видно з відомостей погосподарських книг в селі Городок Волинської області зареєстровані та проживали батьки позивача (а.с.43-44).

Суд наголошує, що позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується виданим Волинською обласною державною адміністрацією посвідченням серії НОМЕР_1 як такому, що постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1988-1993 роках (а.с.16). Як уже зазначалося вище, згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) видається тим особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 02 січня 2024 року №50 позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з тих мотивів, що період проживання (роботи) позивача на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, станом на 01 січня 1993 року становить менше трьох років.

З огляду на встановлені обставини та правове регулювання спірних правовідносин рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 02 січня 2024 року №50 є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи вимоги зобов`язального характеру, суд враховує, що відповідач ГУ ПФУ в Хмельницькій області при розгляді заяви позивача від 01 січня 2024 року про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ обмежився лише дослідженням періоду проживання (роботи) позивача в зоні гарантованого добровільного відселення до 01 січня 1993 року, та констатувавши, що період проживання (роботи) позивача на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, станом на 01 січня 1993 року становить менше трьох років, з цих підстав відмовив у призначенні пенсії. Враховуючи, що позивачу виповнилося 54 роки, то для реалізації права на пенсійне забезпечення відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ пенсійний вік підлягає зменшенню на 6 років.

Однак за відсутності правової оцінки, наданої територіальним органом Пенсійного фонду України щодо наявності усіх умов для надання позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ (у цьому випадку щодо наявності правових та фактичних підстав для зменшення позивачу пенсійного віку на 6 років), суд позбавлений у межах цієї справи можливості дійти категоричного висновку про наявність у позивача права на призначення вказаної пенсії. Саме до повноважень органів Пенсійного фонду віднесено зарахування певних періодів проживання та трудової діяльності до страхового стажу для призначення пенсій, тоді як суд такі повноваження не може перебирати та здійснює лише функцію судового контролю за правомірністю рішень про призначення/відмову у призначенні пенсій.

Оскільки за приписами Порядку №22-1 електронна пенсійна справа знаходиться в пенсійному органі за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, та такий орган здійснює нарахування та виплату пенсії, тому, на думку суду, позовні вимоги зобов`язального характеру щодо ГУ ПФУ у Волинській області належить задовольнити частково у спосіб зобов`язання цього відповідача повторно розглянути заяву позивача від 01 січня 2024 року про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог зобов`язального характеру.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Через те, що права позивача були порушені саме рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 02 січня 2024 року №50, а позовні вимоги задоволені частково, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань вказаного відповідача судовий збір в сумі 605,60 грн, сплачений в розмірі 1211,20 грн квитанцією від 16 січня 2024 року №27 (а.с.8, 49).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29000, Хмельницька область, місто Хмельницький, вулиця Чекірди Гната, будинок 10, ідентифікаційний код юридичної особи 21318350), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 02 січня 2024 року №50 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01 січня 2024 року про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області судові витрати у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк