Справа № 756/321/24
Суддя: Луценко О. М.
Дата ухвалення: 2024-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

01.03.2024 Справа № 756/321/24
Унікальний №756/321/24
Провадження №2-а/756/45/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2024 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Луценко О.М.,

за участі секретаря Галелюк Т.О.,

розглянувши розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у січні 2024 року звернулася до суду з позовом, в якому просить суд: скасувати постанову капрала поліції 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в м. Києві Салюка Юрія Юрійовича, серії ЕНА №1065331 від 04.12.2023року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. ст. 126 КУпАП шляхом накладення адміністративного стягнення у розмірі 3400,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на ті обставини, що 04 грудня 2023 року капралом поліції 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в м. Києві Салюка Юрієм Юрійовичем винесена постанова про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП, згідно з якою вона керувала транспортним засобом марки «Toyota RAV4», д.н.з НОМЕР_1 , не пред`явила посвідчення водія, так як не отримувала, та не мала права керувати транспортним засобом. Вважає постанову незаконною, такою, що підлягає скасуванню, з огляду на відсутній будь-який доказ вчинення нею адміністративного правопорушення, в постанові не зазначаються докази, які додаються до постанови. Вона не керувала транспортним засобом, її працівники поліції не зупиняли, а підішли коли вона стояла на вулиці біля будинку АДРЕСА_1 , тому не була водієм в розумінні ПДР України та норм КУпАП. Відтак не була зобов`язана пред`являти посвідчення водія відповідної категорії, тому просить позов задовольнити.

Протокольною ухвалою суду від 13.02.2024 року змінено відповідачаУправління патрульної поліції на належного Департаменту патрульної поліції.

Управлінням патрульної поліції 31.01.2024 року подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що постанова винесена з дотриманням всіх вимог чинного законодавства. Зазначали, що 04.12.2023 o ll год. 23 хв. екіпаж патрульної поліції отримали виклик через гарячу лінію «102» де ОСОБА_2 заявила, що «Близько 10:00 водій на авто чорний джип НОМЕР_1 , відкриваючи двері- зачепила авто. Прибувши на місце було виявлено заявницю та водія ТЗ Тойота НОМЕР_1 , а саме ОСОБА_1 . Інспектори почали встановлювати обставини події, та запропонували ОСОБА_1 надати документи на право керування транспортним засобом, на що остання категорично не погоджувалась та стверджувала, що вона не керувала даним транспортним засобом, а була пасажиром. Інспектори зазначили, що коли вони під`їхали, то позивачка вийшла з водійського місця, перед тим завершивши маневр. Враховуючи те, що позивач категорично відмовлялася надавати будь які документи на встановлення особи, інспектори встановили особу через базу Армор, в якій виявилось, що у ОСОБА_1 відсутнє посвідчення водія категорії «В», про що вони їй повідомили, але остання зазначала, що начебто в неї є посвідчення водія, яке вона отримала в 1999р. і воно в неї діюче, але пред`явити його відмовилась. Поліцейські встановили, що дійсно під керуванням автомобіля Toyota Rav 4 реєстраційний номер НОМЕР_2 перебувала позивач. Та враховуючи те, що в базі Армор посвідчення водія було відсутнє, а фізичне посвідчення водія позивач не надавала працівниками поліції було складено адміністративний протокол серії ЕНА №1065331 від 04.12.2023року. Також поліцейські встановлювали наявність відповідного посвідчення водія через чергову частину управління, яка повідомила, що в базі відсутнє посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 . Тому притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП є повністю правомірним та законним, тому відсутні підстави для скасування даної постанови.

Представник позивача зазначає, що на виклик через гарячу лінію "102", по начебто ДТП, приїхав о 11:44год. спочатку один екіпаж патрульної поліції, а згодом, о 12:20:00 другий. Побачивши, що виклик хибний та неправдивий, оскільки ніякого ДТП не було (про це свідчить відсутність протоколу за ст. 124 КУпАП, запис з портативних бодікамер поліцейських та покази свідків). Поліцейські спитали що сталось, хто був за кермом авто ТОЙОТА РАВ 4, до їхнього приїзду (згідно ст. 35 Закону України "Про національну поліцію" автомобіль поліцейські не зупиняли), оскільки саме на цей автомобіль було викликано поліцію. Водійка ОСОБА_3 надала поліцейським своє водійське посвідчення. Дізнавшись, що автомобіль Toyota Rav 4 реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить матері ОСОБА_1 , поліцейські почали вимагати документи на автомобіль у неї. ОСОБА_1 пояснила поліцейським, що автомобіль знаходиться на парковці, вже певний час, поліцейські його не зупиняли, отже вони не мають право вимагати просто так, на вулиці технічний паспорт на припарковане авто. Пояснити яке було скоєно правопорушення, згідно якого необхідно надати техпаспорт поліцейські пояснити не змогли. Тоді поліцейські почали вимагати у ОСОБА_1 надати їм її посвідчення водія. ОСОБА_1 відповіла, що взагалі в той день не керувала автомобілем, поліцейські автомобіль не зупиняли, а лише приїхали коли автомобіль стояв і в ньому нікого не було, водійка, що на ньому приїхала своє посвідчення надала, а позивачка, оскільки в той день автомобілем не керувала, взагалі не зобов`язана носити його із собою на вулиці.

У п.п. 5 та 6 Постанови зазначено: 04.12.2023 13:07:17 керувала ТЗ без посвідчення водія відповідної категорії. Хибність та надуманість таких тверджень підтверджує той факт (який також вбачається з бодікамер поліцейських), що зазначений у тій же Постанові автомобіль (ТЗ) стояв на одному місці, як до приїзду поліцейських 11 год. 44 хв. до тих пір поки поліцейські не уїхали, майже до 13 год. 20 хв., отже об 13:07:17 зазначеним транспортним засобом взагалі ніхто не керував.

Більш того, об 12:16:08 (згідно відеозапису з бодікамер поліцейських), на прохання до поліцейського не перевищувати свої службові повноваження, той заявив: "Я єщьо нє начал їх даже виполнять!!!" А якщо поліцейські самі стверджують, що вони ще не розпочинали виконувати свої службові повноваження, то це зайвий раз підтверджує той факт, що всі їхні вимоги є незаконними.

На неодноразові зауваження ОСОБА_1 , що вона автомобілем не керувала (що підтверджується також показами свідків), що треба діяти за законом, поліцейськими ігнорувались. Водійка ОСОБА_3 весь час наголошувала поліцейським, що керувала вона, але її покази також ігнорувались. Згідно запису бодікамери, о 12 год. 33 хв., один з поліцейських, повідомив ОСОБА_3 , яка в той день керувала автомобілем Toyota Rav 4 реєстраційний номер НОМЕР_2 , що вона попереджається про кримінальну відповідальність за надання неправдивої інформації, офіційно, на камеру спитав хто був за кермом, на що ОСОБА_3 вкотре повідомила, що за кермом перебувала вона. Що також було проігноровано поліцейським Салюком Ю.Ю. та іншими поліцейськими. До протоколу її свідчення внесені не були.

Свідок, ОСОБА_5 , надала поліцейським пояснення в якому зазначила, що бачила як ОСОБА_1 сідала в автомобіль Toyota Rav 4 реєстраційний номер НОМЕР_2 , саме на місце пасажира (праворуч) та торкнулась лівої сторони автомобіля Тойота Кемрі. Та той факт, що за кермом автомобіля Toyota Rav 4 реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходилась інша особа, (як неодноразово повідомлялось поліцейським ОСОБА_3 ), а ОСОБА_1 сиділа поруч, на пасажирському сидінні, попереду.

Двірник також все бачив, (на відео з бодікамери поліції) о 12:24:36 поліцейський запитав у двірника, вказуючи на ОСОБА_1 : "Ви бачили як вона виїзджала?" двірник відповів, (російською), : "Там другая женщина была, а эта была с ней." Тобто свідок прямо вказує поліцейському про те, що автомобілем Toyota Rav 4 реєстраційний номер НОМЕР_2 керувала інша особа, а ОСОБА_1 була з нею поруч, однак поліцейського такі свідчення не влаштовують і він цинічно їх ігнорує та ніяким чином не фіксує.

Ст. 31 Закону України "Про національну поліцію" встановлені превентивні поліцейські заходи. Одним із таких заходів є перевірка документів особи. ст. 32 Закону України "Про національну поліцію" встановлено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчує особу та або документів, що підтверджують відповідне право особи в разі коли існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Згідно із ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, такими підставами є наявність доказів, тобто будь-яких фактичних даних, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Отже, відсутність доказів говорить про відсутність правопорушення.

Ст. 32 Закону України "Про національну поліцію", як окрема превентивна міра, превенція, визначає підстави для перевірки документів. Тобто, не може бути, що на вулиці просто підійти : "надайте свої документи", тим більше посвідчення водія. Ні - це не передбачено Законодавством.

Поліцейський має право вимагати документи водія лише у разі наявності доказів правопорушення та після задоволення клопотання особи ознайомитись з даними доказами.

Таким чином, вимоги надати документи без пояснення підстав для їх перевірки (без доказів), а якщо поліцейський вважає, що було правопорушення, без доказів правопорушення - є незаконними.

Поліцейський при підготовці до розгляду адміністративної справи вирішує ряд питань, встановлених ст. 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема встановлює докази правопорушення - (відсутність доказів говорить про відсутність правопорушення).

У ст. 32 Закону України "Про національну поліцію" вказано виключний перелік підстав для перевірки поліцейськими документів у громадян (що також є превентивною мірою), отже вимоги поліцейських про надання їм документів для перевірки є незаконними.

Отже лише о 13:16:39 (час видно із відео бодікамер поліцейських) ОСОБА_1 пішла додому. Коли вона заходила до під`їзду, поліцейський крикнув їй в слід : "Почекайте, щас вам буде виписана постанова згідно ст. 126-тій)."

Таким чином, факту зупинки автомобіля Тойота РАВ 4, д.н. НОМЕР_1 не було. Оскільки, поліцейські 04.12.2023р. його не зупиняли, (авто стояло на парковці біля будинку), факту керування ОСОБА_1 не було (автомобілем Тойота РАВ 4, д.н. НОМЕР_1 в той день, 04.12.2023р керувала інша особа, ОСОБА_3 ) і це відбувалось до приїзду поліцейських.

Вілповідно до ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В порушення вимог ст.ст. 278, 279 КУпАП, та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена Наказом міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 року - підготовки до розгляду справи та розгляду справи про адміністративне правопорушення по ст. 126 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , поліцейськими не вчинялось, а зазначена постанова, серія ЕНА №1065331 від 04.12.2023р., була складена "заднім числом", з порушеннями норм діючого законодавства та посадових інструкцій поліцейських.

Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позовній заяві та просив суд їх задовольнити.

Відповідач до судового засідання не з`явився про дату, місце та час повідомлявся належним чином про причини неявки суд не повідомив.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для про притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 04 грудня 2023 року капралом поліції 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в м. Києві Салюком Юрієм Юрійовичем винесена постанова про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП серії ЕНА № 1065331 про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400,00 грн.

Відповідно до вказаної постанови, 04.12.2023 року о 13:07 за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Toyota RAV4», д.н.з НОМЕР_1 без посвідчення водія відповідної категорії не маючи його взагалі, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП. Однак, як вбачається з матеріалів справи працівники поліції прибули за викликом о 11:44 транспортний засіб перебував в нерухомому стані за відсутністю водія.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Пунктом 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з пунктом 2.1 а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Приписами підпункту «А» пункту 2.4 Правил дорожнього руху встановлено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до ч. 1 статті 15 Закону України «Про дорожній рух» кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

Частиною 9 статті 15 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 16 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 511) передбачено, що посвідчення водія видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, установленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний, практичний іспити у територіальному сервісному центрі МВС.

Згідно з п. 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340, транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії: А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт; А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. сантиметрів і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше, та інше.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що керування транспортним засобом особою, яка не має посвідчення водія відповідної категорії є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності в порядку ч. 2 ст. 126КУпАП.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів (ст. 280 КУпАП).

За змістом норм ч. 1, ч. 2 ст. 7, ст. 245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання принципу законності. Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як наголошує ч. 1-2, ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі наданих письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків.

За змістом ч.1-2, ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ч. 1-2, ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Як зазначено у ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, при її винесені не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок працівників поліції про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП.

На підставі доказів по справі та запису з бодікамери поліцейського, судом встановлено, що 04.12.2023р. працівники поліції транспортний засіб Toyota RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_2 не зупиняли та факту керування ним, ОСОБА_1 не було.

В матеріалах справи знаходиться копія посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 видане ДАІ УМВС м. Києва від 04.06.1999року серії КІА №019916, серія КІА №251816, з відповідною категорією на керування транспортними засобами «В»( а.с.11).

Таким чином, суд вважає, що винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення в даному випадку порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КпАП України.

П. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 33 КпАП України, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Доказів зупинки та факту керування транспортним засобом Toyota RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_1 та того, що позивачем скоєне адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, відповідачем до суду надано не було та такі докази в матеріалах справи відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, поясненнями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що відповідачем не було надано до суду належних доказів в підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що постанова капрала поліції 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в м. Києві Салюка Юрія Юрійовича, серії ЕНА №1065331 від 04.12.2023року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. ст. 126 КУпАП шляхом накладення адміністративного стягнення у розмірі 3400,00 грн. підлягає скасуванню.

Враховуючи наведе вище, позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 126 ч.2, 251, 283, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 205, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності- задовольнити.

Скасувати постанову капрала поліції 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в м. Києві Салюка Юрія Юрійовича, серії ЕНА №1065331 від 04.12.2023року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. ст. 126 КУпАП шляхом накладення адміністративного стягнення у розмірі 3400,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Оболонський районний суд м. Києва.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: О.М. Луценко