Справа № 620/16459/21
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.12.2023 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

В 2021 році ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи позивача, що дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, роботу в органах МВС України на слідчих посадах з 01.08.1979 по 10.08.1999, що складає 20 років 00 місяців 09 днів;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання, із врахуванням слідчого стажу 20 років 00 місяців 09 днів, згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-728, з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 (з урахуванням ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.11.2022 про виправлення описки) адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо незарахування до стажу ОСОБА_1 , що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, період роботи в органах МВС на слідчих посадах з 01.08.1979 по 10.08.1999;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, період роботи в органах МВС на слідчих посадах з 01.08.1979 по 10.08.1999;

- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.06.2023 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали, подати до Чернігівського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 у справі №620/16459/21, з урахуванням ухвали суду від 21.11.2022 у справі № 620/16459/21.

19.07.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області надіслано звіт про виконання судового рішення, в якому вказано, що рішенням відповідача № 48 від 20.12.2022 зараховано до стажу, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, період роботи в органах МВС на слідчих посадах з 01.08.1979 по 10.08.1999 з 14.07.2022. Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на 14.07.2022 становить 56 754,00 грн., а саме: 56 754,00 грн. - розмір суддівської винагороди, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці 113 508,00 грн. х 50%. Відповідачем зазначено, що інші зобов`язання в рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 та в ухвалі від 21.11.2022 у справі 620/16459/21 відсутні. Загальний стаж заявника становить 43 роки 7 місяців 21 день, в тому числі в якості судді - 41 рік 2 місяці 21 днів (з 02.11.1972 по 07.01.1975 - 2р.,2м., 6 дн.; з 01.09.1975 по 31.07.1977 - 1р., 11м.; з 01.08.1979 по 10.08.1999 - 20р.,10дн.; з 11.08.1999 по 31.12.2003 - 4р., 4м., 21дн.; з 01.01.2004 по 14.09.2016 - 12р., 8м., 14дн.).

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.08.2023 прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 19.07.2023 про виконання рішення суду від 21.01.2022 у справі № 620/16459/21.

05.12.2023 до суду першої інстанції від позивача надійшла заява в порядку статті 383 КАС України про визнання протиправними дій, вчинених відповідачем на виконання рішення суду Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 у справі № 620/16459/21.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.12.2023 заяву ОСОБА_1 , подану в порядку статті 383 КАС України, у справі №620/16459/21 - повернуто заявнику.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.12.2023 позивач подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати її, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотивами оскаржуваної ухвали є те, що позивач звернувся із заявою в порядку статті 383 КАС України з порушенням десятиденного строку, а тому вона підлягає поверненню з огляду на приписи на підставі абзацу 2 частини 5 статті 383 КАС України

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм процесуального права та правової оцінки обставин у справі.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII та ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічна норма закріплена в ст. 370 КАС України, згідно з якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до вимог статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Заява позивача обґрунтована неправомірністю дій відповідача при виконанні судового рішення.

Так, частиною четвертою статті 383 КАС України визначено, що таку заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

З аналізу вищенаведеної правової норми вбачається, що момент, з якого починається перебіг десятиденного строку на подання заяви є той момент, коли особа-позивач дізнався чи повинен був дізнатись про порушення його прав у зв`язку з невиконанням рішення суду, але не пізніше останнього дня строку пред`явлення до виконання виконавчого листа.

Так, відповідно до Академічного тлумачного словника української мови, сполучник «але» виражає протиставний зв`язок між сурядними реченнями або однорідними членами речення; проте, однак.

Тобто, визначена даною правовою нормою умова «не пізніше останнього дня строку пред`явлення до виконання виконавчого листа» не є альтернативною вказаному 10-денному строку, а має застосовуватись саме в його межах.

Дослідивши заяву позивача на предмет відповідності вказаним вище вимогам, закріпленим статтею 383 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень від 21.12.2022 відкрито виконавче провадження № 70602183 за виконавчим листом № 620/16459/21, виданим 15.08.2022 Чернігівським окружним адміністративним судом, боржнику встановлено 10 робочих днів для виконання рішення суду, а отже з моменту закінчення строку, визначеного постановою про відкриття виконавчого провадження почав відраховуватись строк, коли позивач (стягувач) дізнався про порушення своїх прав.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень від 25.01.2023 № 70602183, виконавче провадження за виконавчим листом № 620/16459/21, виданим 15.08.2023 Чернігівським окружним адміністративним судом 15.08.2022 закінчено у зв`язку з повним виконанням рішення суду від 21.01.2022.

В порядку статті 383 КАС України позивач звернувся лише 04.12.2023, тобто з порушенням десятиденного строку для звернення із цією заявою.

Таким чином, десятиденний строк звернення із заявою в порядку статті 383 КАС України щодо протиправності дій на предмет невиконання даного судового рішення обчислюється з наступного дня після закінчення строку його виконання. Виходячи з заяви, заявнику було відомо про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.12.2022. Отже, звернувшись 04.12.2023 десятиденний строк, установлений статтею 383 КАС України, позивач пропустив.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що можливості поновлення такого строку зазначена норма Кодексу не передбачає.

Водночас, колегія суддів наголошує, що встановлення строків звернення до суду законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Колегія суддів наголошує на тому, що позивач мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою оскарження протиправної бездіяльності (дій) суб`єкта владних повноважень щодо невиконання (неналежного виконання) судового рішення, проте, він цього не зробив та пропустив установлений законом строк.

Колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував на тому, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення від 18.10.2005 у справі «МШ «Голуб» проти України»).

Відповідно до ч. 5 ст. 383 КАС України у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику, що свідчить про правомірність висновків суду першої інстанції.

Поряд з наведеним, частиною 1 статті 383 КАС України чітко визначено, що процесуальний документ - заява може містити лише одну вимогу - вимогу про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Натомість, подана заява позивача містить вимоги зобов`язального характеру, що суперечить приписам частини першої статті 383 КАС України, якою визначено, що заява може містити лише одну вимогу про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, суд попередньої інстанції, оцінивши наявність підстав для задоволення вимог позивача у вищезгаданій заяві, обґрунтовано повернув таку заяву.

Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить, а її доводи критично оцінюються колегією суддів, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанцій та були враховані судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного судового рішення.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення заяви позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.12.2023 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 26.03.2024.