Справа № 200/295/24
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2024-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2024 року Справа№200/295/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (юридична адреса: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.12.2023 року № 278/05-99-07-04 на суму 102665,00 грн,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі відповідач, податковий орган, ДПС).

Позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.12.2023 року № 278/05-99-07-04, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій за кодом платежу 21080900 на суму 102665,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатами розгляду Акту фактичної перевірки № 232/05-99-07-04/ від 06.12.2023 року прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.12.2023 року, яким на позивача накладено штрафні санкцій у розмірі 102665,00 грн.

Позивач вважає, що вказане податкове повідомлення рішення є таким, що прийнято з порушенням діючого законодавства, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

22 січня 2024 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача надав суду відзив на позов ОСОБА_1 , в якому зазначив, що на підставі вимог ст. 191, ст. 20, п.п. 75.1.3 п.75.1 ст. 75, п.п. 80.2.2, 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України та за наявністю інформації, отриманої в установленому законодавством порядку від державних органів, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; а саме суб`єкт господарювання, показав обсяги продажу реалізованих тютюнових виробів через РРО/ПРРО із від`ємним значенням, працівниками Головного управління ДПС у Донецькій області з 05.12.2023 року по 06.12.2023 року була проведена фактична перевірка господарської одиниці магазин за адресою: АДРЕСА_2 .

Перед початком перевірки 05 грудня 2023 року об 11 годині 35 хвилин фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 особі, який фактично проводив розрахункові операції, пред`явлені службові посвідчення та направлення на перевірку та вручено копію наказу «Про проведення фактичної перевірки» від 27.11.2023 року № 50-п, про що свідчить його особистий підпис.

За результатами перевірки встановлено порушення порядку проведення розрахунків передбаченого п. 2 статті 3 Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями) в частині невидачі (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції при реалізації підакцизних товарів.

В цій справі ФОП ОСОБА_1 , тобто особі, яка фактично проводила розрахункові операції, представниками контролюючого органу ГУ ДПС у Донецькій області перед початком перевірки 05 грудня 2023 року о 11 годині 35 хвилин пред`явлені службові посвідчення та направлення на перевірку та вручено копію наказу «Про проведення фактичної перевірки» від 27.11.2023 року № 50-п, про що свідчить його особистий підпис, та ним допущені представники контролюючого органу заступник начальника відділу ОСОБА_2 та головний державний інспектор ОСОБА_3 до проведення фактичної перевірки.

За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 06.12.2023 року № 232/05-99-07-04/ НОМЕР_1 , в якому зазначено, що ФОП ОСОБА_1 зауважень до акту перевірки не має, про що свідчить його підпис.

Представник ГУ ДПС у Донецькій області вказує на те, що перед початком перевірки 05 грудня 2023 року об 11 годині 35 хвилин фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 особі, який фактично проводив розрахункові операції, пред`явлені службові посвідчення та направлення № 21 та № 22 від 27.11.2023 року, які належним чином зареєстровані в інформаційно-комунікаційній системі «Управління документами», про що свідчить штрих-код, нанесений в лівому нижньому куті направлень на перевірку, з зазначенням номерів направлень № 21 від 27.11.2023 року та № 22 від 27.11.2023 року на перевірку, а також у верхній частині «Направлень на перевірку», де відведені місця для зазначення дати та номеру. Номери у верхній частині та штрих-кодах направлень збігаються, тому направлення на перевірку оформлені належним чином.

Посадовою особою ГУ ДПС у Донецькій області ОСОБА_3 за результатами проведеної з 05.12.2023 року по 06.12.2023 року фактичної перевірки у магазині за адресою АДРЕСА_3 , складено протокол № 15/05-99-07-04 про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.

26.01.2024 року до ГУ ДПС у Донецькій області за вх. № 1080/5 надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи доказів, а саме постанови у справі № 243/7245/23 від 25.01.2024, прийнятою суддею Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, про те, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 155- 1 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Представник відповідача вказує на те, що усі зазначені порушення знайшли відображення в акті фактичної перевірки від 06.12.2023 року № 232/05-99-07-04/, який підписано посадовими особами контролюючого органу та особою, яка здійснювала розрахункові операції.

Таким чином, відповідно до вищевказаного, представник ГУ ДПС у Донецькій області вважає, що перевірка була проведена у відповідності до норм чинного законодавства та висновки, зроблені у акті фактичної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 06.12.2023 року № 232/05-99-07-04/, є вірними.

З огляду на викладене, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Донецькій області від 25.12.2023 №278/05-99-07-04 на суму 102665,00 грн. у справі № 200/295/24 в повному обсязі.

09 лютого 2024 року представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що всупереч ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач не надав суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, які б підтверджували його позицію.

До того ж, на доданому до відзиву на адміністративний позов наказу «Про проведення фактичної перевірки» від 27.11.2023 року № 50-п відсутній підпис ОСОБА_1 .

Як було зазначено в адміністративній позовній заяві, перевіряючи особи ГУ ДПС у Донецькій області лише надали можливість ОСОБА_1 сфотографувати наказ та направлення на перевірку.

Крім того, представником позивача зазначено, що в даному випадку оскаржується податкове повідомлення-рішення від 25.12.2023 року № 278/05-99-07-04, яким застосовано штрафні санкції відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Представник позивача вказує на те, що час продажу товарів не впливає на даний вид правопорушень. В Акті фактичної перевірки № 232/05-99-07-04/ від 06.12.2023 року та в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні від 25.12.2023 року № 278/05-99-07-04 відсутні посилання на нормативний акт, який би передбачав відповідальність за порушення Розпорядження голови обласної державної адміністрації начальника обласної військової адміністрації Донецької області від до 26.08.2022 року № 398/5-22 «Про внесення змін до розпорядження голови облдержадміністрації, начальника обласної військової адміністрації від 21.05.2022 року № 251/5-22» щодо запровадження на територій Донецької області комендантської години з 21 години 00 хвилин до 05 годин 00 хвилин наступної доби.

Щодо твердження представника відповідача про те, що був реалізований товар тютюнові вироби в асортименті на загальну суму 102665,00 грн, однак на руки особам, які отримали товар, розрахункові документи встановленої форми на повну суму покупки не видавались (фіскальні чеки РРО № 0004002-№00040132 всього в кількості 124), а вказані фіскальні чеки 05 грудня 2023 року об 11 годині 35 хвилин, на момент перевірки, знаходились в магазині, що свідчить про невидачу відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій при реалізації підакцизних товарів (тютюнових виробів), представник позивача вказує що відповідач замовчує той факт, що ці чеки знаходились у сміттєвому відрі.

Представник позивача звертає увагу на тому, що наявність чеків в приміщенні, де здійснюється продаж товарів, не може свідчити про те, що вказані чеки не видавалися покупцям, та ще раз вказав на те, що покупці товару відмовилися їх отримувати, оскільки вони були їм не потрібні, у зв`язку з чим ці чеки були на утилізації (у смітнику).

Отже, представник позивача вважає, що будь-які інші докази на підтвердження нібито вчинення ОСОБА_1 правопорушення, окрім акту фактичної перевірки від 06.12.2023 року, відсутні. Так, відповідачем не надано показання свідків, відеофіксація тощо, щодо невидачі ОСОБА_1 фіскального чеку покупцю.

Таким чином, на думку представника позивача, відповідачем не спростовано підстави для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, наведені в адміністративному позові.

Також представник позивача зазначив, що постановою Слов`янського міськрайонного суду від 25.01.2024 року у справі № 243/7245/23 встановлено, що ОСОБА_1 не вчиняв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 155-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме не порушував порядок проведення розрахунків, передбачений п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Таким чином, представник позивача зазначає, що доводи, викладені у відзиві на адміністративний позов, не спростовують правомірність і обґрунтованість позовних вимог ФОП ОСОБА_1

14 лютого 2024 року представник відповідача надав суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що розрахункові операції є важливим джерелом формування дохідної частини бюджету. Від повноти проведення розрахунків через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратор розрахункових операцій залежить обсяг сплачених суб`єктами господарювання податків до бюджетів України.

З урахуванням ситуації, яка склалася у зв`язку з військовою агресією з боку російської федерації, наразі необхідна повна фіскалізація розрахунків усіма платниками податків, що здійснюють розрахункові операції, для яких законодавчо з 01.01.2022 року встановлений обов`язок реєстрації та використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій (крім платників єдиного податку 1 групи). Суми виторгів ФОП ОСОБА_1 за червень місяць 2023 року 0 грн., за липень місяць 2023 року 0 грн., за серпень місяць 2023 року 0 грн., за вересень місяць 2023 року 662,00 грн., за жовтень місяць 2023 року (від`ємне значення) - 557,000 грн., за листопад місяць 2023 року 0 грн., за грудень місяць 2023 року 0 грн.

Додатково представник відповідача зазначив, що ФОП ОСОБА_1 за останні три роки до бюджетів всіх рівнів України не сплачено жодної гривні податків та зборів.

Відповідачем знову було вказано про те, що ФОП ОСОБА_1 04.12.2023 року з 20 годин 58 хвилин до 23 години 01 хвилину у магазині за адресою: АДРЕСА_2 , був реалізований товар тютюнові вироби в асортименті на загальну суму 102665,00 грн, однак на руки особам, які отримали товар, розрахункові документи встановленої форми на повну суму покупки не видавались (фіскальні чеки РРО № 0004002 - № 00040132 всього в кількості 124). Вказані фіскальні чеки 05 грудня 2023 року об 11 годині 35 хвилин, на момент перевірки, знаходились в магазині, що, на думку представника відповідача, свідчить про невидачу відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій при реалізації підакцизних товарів (тютюнових виробів). ФОП ОСОБА_1 перевіряючими надані фіскальні чеки РРО № 0004002 - № 00040132, з яких були зроблені копії та які є додатками до акту фактичної перевірки.

Усі зазначені порушення знайшли відображення в акті фактичної перевірки від 06.012.2023 року № 232/05-99-07-04/, який підписано посадовими особами контролюючого органу та особою, яка здійснювала розрахункові операції.

Таким чином, представник відповідача вважає, що перевірка була проведена у відповідності до норм чинного законодавства та висновки, зроблені у акті фактичної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 06.12.2023 року № 232/05-99-07-04/ НОМЕР_1 , є вірними.

15 лютого 2024 року представник позивача надав суду пояснення на заперечення відповідача, зазначивши, що відповідач не надав до своїх заперечень від 14.02.2024 жодних доказів, які б обґрунтовували його доводи.

Представник позивача зазначив на тому, що відповідач зазначає, що: «ФОП ОСОБА_1 зареєстрував 3 реєстратора розрахункових операцій на 3 господарські одиниці, отримав ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами, однак найманих працівників не має, при цьому на всіх трьох об`єктах торгівлі реалізуються тютюнові вироби», проте доказів, які б це підтверджували, не надав.

Так, до заперечень не надано, ані ліцензій, ані документів на реєстратори розрахункових операцій, ані доказів здійснення господарської діяльності, в тому числі одночасно на всіх трьох об`єктах. До того, вищевказані обставини, на думку представника позивача, не мають жодного відношення до справи, що розглядається.

Щодо контрольної розрахункової операції без застосування реєстратора розрахункових операцій, яка нібито мала місце 27.11.2023 року у магазині позивача, розташованому у АДРЕСА_2 , представник позивача зазначив, що по-перше, наведені обставини не доведені жодними доказами. Додані фотографії містять зображення вітрини магазину, цигарок і копії ліцензії позивача. Проте жодним чином не доводять подію контрольної закупівлі. Не свідчать про те, що ці фотографії були зроблені саме у приміщенні магазину позивача. По-друге, дані події не відображені в Акті фактичної перевірки № 232/05-99-07- 04/ від 06.12.2023 року, на підставі якого було винесене оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 25.12.2023 року № 278/05-99-07-04, а тому не мають жодного відношення до обставин цієї справи.

Представник позивача також зазначив, що події, які нібито мали місце 27.11.2023 року, не могли бути підставою для проведення перевірки 05.12.2023 року, оскільки у Наказі № 50-п зазначено провести перевірку з 27.11.2023 року, а на направленнях на перевірку у лівому нижньому куті міститься дата 27.11.2023 року.

Таким чином, представник позивача вважає, що наведені відповідачем доводи не впливають на розгляд цієї справи, а також свідчать про суперечливість позиції відповідача, який кожного разу знаходить нові обставини у цій справі, не підтверджуючи їх жодними доказами.

Щодо твердження відповідача, про те що ОСОБА_1 надав на перевірку суцільну касову стрічку (скручену рулоном) з фіскальними чеками №0004002-№00040132, роздрукованими 04.12.2023 з 20 годин 58 хвилин до 23 години 01 хвилину на РРО (фіскальний номер ) в порядку/послідовності тютюнових виробів, зазначених у накладній», представник позивача у своїх поясненнях до запереченнь на відповідь на відзив, зазначає, що наведена обставина не обґрунтована відповідачем належними доказами. У випадку дійсного існування суцільної касової стрічки, відповідач мав можливість зробити з неї фото, проте у даному випадку такі докази відсутні.

Щодо тверджень відповідача про несплату позивачем податків і зборів, представник позивача зазначив, що по-перше, наведене не має відношення до цієї справи і не впливає на законність і правомірність винесення оскаржуваного повідомлення-рішення від 25.12.2023 року № 278/05-99-07-04. По-друге, із військовою агресією російської федерації проти України Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 на всій території України був введений воєнний стан, який триває і досі.

Відповідно до пункту 10 частини 6 розділу ІІ Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 28.10.2022 року, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 № 75 із змінами, Святогірська територіальна громада розташована в районі проведення бойових дій.

На сьогодні відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309, Святогірська територіальна громада належала до активних бойових дій а зараз до території можливих бойових дій. У м. Святогірську йшли запеклі бої, загинуло багато людей, зруйновано багато будівель, багато людей вимушені були покинути рідні домівки у пошуку безпечних місць. У зв`язку з цим підприємницька діяльність позивача тривалий час була припинена, і лише зараз потроху він намагається її відновлювати, проте відповідач не бере ці обставини до уваги.

Таким чином, представник позивача вважає, що доводи, викладені у запереченнях відповідача, не спростовують правомірність і обґрунтованість позовних вимог ФОП ОСОБА_1 . До того ж вони не підтверджені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09.02.2024 року відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , є фізичною особою підприємцем з 11.04.2019 року, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань: 0031970. Є платником єдиного внеску з 11.04.2019 року. Види економічної діяльності позивача за КВЕД: 77.34 Надання в оренду водних транспортних засобів (основний); 77.29 Прокат інших побутових виробів і предметів особистого вжитку; 79.11 Діяльність туристичних агентств; 79.12 Діяльність туристичних операторів; 79.90 Надання інших послуг бронювання та пов`язана з цим діяльність; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах; 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами; 56.29 Постачання інших готових страв; 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 82.30 Організування конгресів і торговельних виставок; 88.91 Денний догляд за дітьми.

Продаж товарів здійснюється у магазині за адресою: АДРЕСА_2 , що використовується позивачем на підставі Договору позички від 01.01.2023 року.

Роздрібна торгівля тютюновими виробами, позивачем здійснюється на підставі ліцензії № 2300445 від 27.07.2023 року. В магазині наявний електронно-касовий апарат «ВАМП МІКРО» з фіскальним номером , зареєстрований у встановленому порядку (Реєстраційне посвідчення № 2521 від 01.06.2023), про що свідчить Додаток до ліцензії № 2300445.

Відповідач Головне управління ДПС у Донецькій області є юридичною особою публічного права установою, яка є територіальним органом Державної фіскальної служби України, яка в свою чергу, була створена в процесі перетворення Державної податкової служби України, та яка наділена правовим статусом контролюючого органу. Загальний обсяг правоздатності такого суб`єкта податкових відносин, як «контролюючий орган», визначено положеннями ст. 41 Податкового кодексу України. Зміст функцій контролю цих органів визначено положеннями ст. 61 Податкового кодексу України.

05.12.2023 року на підставі Наказу від 27.11.2023 № 50-п, виданого ГУ ДПС у Донецькій області «Про проведення фактичної перевірки фізичної особи підприємця ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , була проведена фактична перевірка з метою здійснення функцій у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального та контролю за дотримання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності відповідних дозвільних документів і ліцензій, вимог інших законодавчих актів, контроль за якими покладеного на органи податкової служби.

За результатами перевірки контролюючим органом складено Акт фактичної перевірки № 232/05-99-07-04/ від 06.12.2023 року, яким виявлено порушення: 1) пункту 2 статті 3 Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями), а саме: не надано особі, яка отримує товар, при отриманні товарів в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі.

За результатами розгляду Акту фактичної перевірки № 232/05-99-07-04/ від 06.12.2023 року було винесене податкове повідомлення-рішення від 25.12.2023 року № 278/05-99-07-04, згідно з яким на підставі підпункту 54.3.3. п. 54.3. ст. 54 Податкового кодексу України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій за кодом платежу 21080900 на суму 102665,00 грн (сто дві тисячі шістсот шістдесят п`ять грн. 00 коп.).

Податкове повідомлення-рішення від 25.12.2023 року № 278/05-99-07-04 надійшло поштою на адресу ОСОБА_1 10 січня 2024 року у конверті з поштовим відправленням № 02 5.

Крім того, посадовою особою ГУ ДПС у Донецькій області ОСОБА_3 за результатами проведеної з 05.12.2023 року по 06.12.2023 року фактичної перевірки у магазині за адресою АДРЕСА_3 , було складено протокол № 15/05-99-07-04 про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП

Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у справі № 243/7245/23 від 25.01.2024 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Зазначена постанова була вмотивована тим, що наявна у матеріалах справи копія акту перевірки не може слугувати належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, оскільки висновки, викладені в акті, спростовуються долученими письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 , відповідно до яких 04.12.2023 року близько о 21-00 год. перебуваючи у магазині за адресою: АДРЕСА_2 , останній здійснював закупівлю тютюнових виробів у блоках для військовослужбовців зі своєї бригади. Продавець Іван відпускав замовлення при цьому надаючи фіскальні чеки, але у зв`язку з тим, що їх легко загубити, свідок їх не забирав та викидав у коробку для сміття, а ціну виробів зазначав прямо на блоках. Ніхто з бригади не звертався зі скаргою щодо не видачі фіскальних чеків.

Суд під час розгляду вказаної справи зазначив, що наявність чеків в приміщенні, де здійснюється продаж товарів не може свідчити про те, що вказані чеки не видавалися покупцям. Як зазначив ОСОБА_1 , покупці товару відмовилися їх отримувати, оскільки вони були їм не потрібні, зв`язку з чим ці чеки були на утилізації (у смітнику).

Будь-яких інших доказів на підтвердження провини ОСОБА_1 окрім акту фактичної перевірки від 06.12.2023 року, до матеріалів провадження у справі № 243/7245/23 не долучено, зокрема відсутні покази свідків, відеофіксація, тощо, невидачі ОСОБА_1 фіскального чеку покупцю.

У зазначеній постанові Слов`янського міськрайонного суду зазначено, що протокол про адміністративне правопорушення, без його належного правового аналізу, не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду. Таким чином, оскільки докази не можуть ґрунтуватись на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджено в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

ФОП ОСОБА_1 вважає, що фактична перевірка була проведена безпідставно, з порушенням чинного законодавства, акт перевірки є недопустимим доказом, а податкове повідомлення-рішення від 25.12.2023 року № 278/05-99-07-04 є протиправним, а тому звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом про скасування такого повідомлення рішення.

Отже, спірним питанням даної справи є законність прийняття податкового повідомлення рішення 25.12.2023 року № 278/05-99-07-04.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України № 2755-VI від 02.12.2010 року.

У відповідності до пп. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України, зазначений кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до вимог пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

У постанові Верховного Суду від 14.01.2021 року у справі № 804/388/16 зазначено, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Позивач у своєму позові вказує на факт протиправності перевірки, за наслідком якої було прийнято спірне податкове повідомлення рішення.

Пунктом 75.1 ст. 75 ПК України передбачено право контролюючих органів проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною перевіркою згідно з пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України вважається така, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Вона здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

На підставі п. 80.1 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Абзацами 1-4 пп. 81.1 ст. 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки у випадках передбачених п. 81.1 ст. 81 ПК України.

Разом з тим, недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18, які обов`язкові для врахування судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Суд зазначає, що судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі № 826/17123/18 відступила від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки, які викладено в постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року (справа № 804/1113/16), від 24 травня 2019 року (справа № 826/16221/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 820/850/16), від 16 жовтня 2019 року (справа № 820/11291/15), від 22 листопада 2019 року (справа № 815/4392/15) тощо.

Водночас, судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 826/17123/18 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Суд врахував, що виключний перелік підстав для здійснення фактичної перевірки визначений п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Такі підстави, посилання на які міститься у наказі від 27.11.2023 року № 50-п «Про проведення фактичної перевірки фізичної особи підприємця ОСОБА_1 », визначені пп. 80.2.2, 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, якими встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (підп. 80.2.5).

З цього приводу суд врахував висновки Верховного Суду у постанові від 17 грудня 2020 року у справі № 520/12028/18 відповідно до яких законодавством закріплена обов`язковість наявності у податкового органу та/або отримання ним в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків (особою) вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального у разі проведення фактичної перевірки на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Суд звернув увагу, що відповідачем не надано суду письмових та належним чином оформлених доказів, які б підтвердили факт наявності або отримання контролюючим органом вищезазначеної інформації.

Отже, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав письмових та належним чином оформлених доказів, які б підтвердили, що підставою для прийняття наказу про проведення фактичної перевірки фізичної особи підприємця ОСОБА_1 слугувала інформація про порушення позивачем вимог законодавства.

У наказі на проведення перевірки відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, у наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом.

Отже, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав письмових та належним чином оформлених доказів, які б підтвердили, що підставою для прийняття наказу слугувала інформація про порушення позивачем вимог законодавства та не конкретизує суть порушення.

Оцінка правомірності наказу про проведення фактичної перевірки повинна надаватися з урахуванням достатності змісту наказу для висновків про фактичну підставу проведення відповідної перевірки. При цьому «підстава» це не нумероване позначення пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, а обставини, які в цьому підпункті розкриваються та мають об`єктивно існувати. Іншими словами під «підставою» у підпункті 80.2.2. пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України необхідно розуміти не порядковий номер підпункту пункту статті, а безпосередньо інформацію, відомості та інші обставини. Саме така позиція викладена в постановах Верховного Суду від 01.07.2019 року у справі № 140/2181/18, від 10.07.2019 року у справі № 160/7669/18.

Верховний Суд в своїх постановах від 05.03.2019 року у справі № 820/4893/18 та від 18.12.2018 року по справі № 820/4895/18, неодноразово зазначав, що інформація, яка надходить до податкових органів, може бути підставою для проведення фактичної перевірки згідно статті 80 Податкового кодексу України, лише у тому випадку, якщо в такій йдеться посилання на конкретні порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.

Такі ж висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2023 року у справі № 640/21823/19 та від 08.09.2020 року у справі № 640/21536/19.

З урахуванням викладеного, відповідач не довів наявність підстав в розумінні пп. 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України для проведення фактичної перевірки позивача.

Крім того, суд зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, у направленні на перевірку на заступника начальника ОСОБА_2 та у направленні на перевірку на головного державного інспектора Балабко І.В. взагалі відсутні дата та номер направлення, хоча в Акті фактичної перевірки № 232/05-99-07-04/ від 06.12.2023 у рядку 1.3. зазначені направлення № 21 від 27.11.2023 року та направлення № 22 від 27.11.2023 року.

Наведене також свідчить про невідповідність направлень на перевірку вимогам абзацу 2 п. 81.1. ст. 81 Податкового кодексу України.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що контролюючі органи та їх посадові особи при виконанні владних повноважень, у тому числі при прийнятті наказів та проведенні перевірок, зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Податковим кодексом України, та не допускати згідно зі статтею 21 Податкового кодексу України порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення прийняте за наслідками перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Такої саме позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 13.05.2022 року у справі № 520/9220/18, в якій зазначив, що самого лише посилання на норму права, яка містить альтернативні підстави для вжиття юридично значущих для платника податків дій, без конкретизації підстави вжиття таких дій безпосередньо у посиланні (тобто, зазначення поруч із числовим значення норми права словесного вираження конкретної підстави для призначення саме цієї перевірки), є протиправним, оскільки позбавляє платника податків будь-якої правової визначеності щодо розуміння підстав проведення перевірки та, як наслідок, обмежує його можливості щодо захисту своїх прав та законних інтересів.

Вищевикладене є окремою та самодостатньою підставою для визнання протиправними та скасування ППР, що є предметом оскарження в цій справі.

Суд звертає увагу на правову позицію, неодноразово висловлену як Верховним Судом України у постанові від 27 січня 2015 року у справі № 21-425а14, так і у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі № 821/1157/16, від 05 лютого 2019 року у справі № 2а-10138/12/2670, від 04 лютого 2019 року у справі № 807/242/14, згідно з якою, лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, може бути підставою для визнання правомірними дій контролюючого органу щодо їх проведення. У свою чергу порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої. Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Верховний Суд у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 804/12558/14 зазначив, що у випадку незаконності перевірки прийнятий за результатами її проведення акт індивідуальної дії автоматично підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Крім того, у постанові від 04 вересня 2020 року у справі № 821/1274/18 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що невиконання відповідачем вимог статей 80, 81 Податкового кодексу України, зокрема в частині наявності підстав для призначення фактичної перевірки, дотримання умов та порядку допуску до її проведення, призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. Акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, а податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками такої перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

Також, зміст правозастосування постанов Верховного Суду у постанові від 05.07.2023 року у справі № 460/2663/22 вказує на те, що протиправність наказу про призначення перевірки є підставою для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень навіть без визнання протиправним та скасування самого наказу про призначення перевірки.

Отже, відповідно до усталених висновків Верховного Суду оцінка правомірності призначення і проведення перевірки надається під час розгляду справи про скасування податкового повідомлення-рішення. При цьому, у випадку встановлення допущення контролюючим органом істотних порушень під час призначення і проведення перевірки, які тягнуть за собою протиправність прийнятого рішення контролюючого органу, такі висновки можуть бути самостійною підставою для задоволення позову і скасування такого рішення.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої. Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Щодо встановлених порушень під час проведення перевірки, що стало підставою для прийняття податкового повідомлення рішення від 25.12.2023 року № 278/05-99-07-04, суд зазначає наступне.

В Акті фактичної перевірки № 232/05-99-07-04/ від 06.12.2023 року зазначено: «При перевірці магазину за адресою: АДРЕСА_2 , з графіком роботи з 08.00 до 19.00 встановлено, що ФОП ОСОБА_1 04.12.2023 з 20 години 58 хвилини до 23 години 01 хвилини проводив через РРО розрахункові операції продавав тютюнові вироби на загальну суму 102665,00 грн. (фіскальні чеки № 00040002 - № 00040132) без надання на руки особам, які отримували товар, розрахункових документів встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, всього не надано особам 124 фіскальні чеки на 102665 грн. Вказані фіскальні чеки знаходились у магазині».

Згідно з п. 2 ст. 3 Закону № 265 суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR.-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).

Як зазначає позивач у своєму позові, а відповідачем не спростований цей факт, ФОП ОСОБА_1 провів розрахункові операції з продажу тютюнових виробів на повну суму покупки через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій, та надав покупцям при отриманні товарів розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій електронній формі.

Проте покупці відмовились брати з собою фіскальні чеки, а тому викинули їх у сміттєве відро, розташоване у приміщенні магазину АДРЕСА_2 .

Наступного дня під час проведення перевірки ці фіскальні чеки знайшли посадові особи ГУ ДПС у Донецькій області і склали Акт фактичної перевірки № 232/05-99-07-04/ від 06.12.2023 року.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 пояснив вищевикладене перевіряючим особам і виклав це у поясненнях до акту перевірки.

Крім того, на підставі Акту фактичної перевірки № 232/05-99-07-04/ від 06.12.2023 року головним державним ревізором відділу управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Донецькій області Балабко І.В. був складений Протокол № 15/05-99-07-04 про адміністративне правопорушення від 06.12.2023 року на ФОП ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 1551 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення порядку проведення розрахунків).

У вищевказаному протоколі ОСОБА_1 також пояснив, що фіскальний чек був виданий, проте клієнт його не забрав.

Позивач оскаржив вказаний Протокол про адміністративне правопорушення від 06.12.2023 року у судовому порядку.

Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у справі № 243/7245/23 від 25.01.2024 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у своїй постанові зазначив, що наявна у матеріалах справи копія акту перевірки не може слугувати належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, оскільки висновки, викладені в акті, спростовуються долученими письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 , відповідно до яких 04.12.2023 року близько о 21-00 год. перебуваючи у магазині за адресою: АДРЕСА_2 , останній здійснював закупівлю тютюнових виробів у блоках для військовослужбовців зі своєї бригади. Продавець Іван відпускав замовлення при цьому надаючи фіскальні чеки, але у зв`язку з тим, що їх легко загубити, свідок їх не забирав та викидав у коробку для сміття, а ціну виробів зазначав прямо на блоках. Ніхто з бригади не звертався зі скаргою щодо не видачі фіскальних чеків.

Суд зазначив, що наявність чеків в приміщенні, де здійснюється продаж товарів не може свідчити про те, що вказані чеки не видавалися покупцям. Як зазначив ОСОБА_1 , покупці товару відмовилися їх отримувати, оскільки вони були їм не потрібні, зв`язку з чим ці чеки були на утилізації (у смітнику).

Будь-яких інших доказів на підтвердження провини ОСОБА_1 окрім акту фактичної перевірки від 06.12.2023 року, до матеріалів провадження не долучено, зокрема відсутні покази свідків, відеофіксація, тощо невидачі ОСОБА_1 фіскального чеку покупцю.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Верховний Суд у постанові від 02.02.2023 року у справі № 500/6845/21 зазначив: «Предметом доказування у справах, пов`язаних із притягненням суб`єкта господарювання до відповідальності на підставі пункту 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР, є встановлення на підставі належних і допустимих доказів фактів, з якими контролюючий орган пов`язує допущення порушення суб`єктом господарювання вимог пункту 1 та/або 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР. У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР перевірці підлягають як обставини видачі/невидачі розрахункового документа, так і обставини відповідності такого вимогам щодо форми і змісту».

У випадку, що розглядається у даній справі, контролюючий орган не зазначив жодних зауважень щодо форми і змісту фіскальних чеків, натомість наполягає на їх невидачі покупцям, не обґрунтовуючи свою позицію жодними належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами.

На підставі п. 112.1 ст. 112 Податкового кодексу України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 112.3. ст. 112 Податкового кодексу України особа не може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення інакше, як на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до абз. 3 п. 112.7 ст. 112 Податкового кодексу України усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.

В той же час, суд вказує на те, що відповідачем не доведено факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого п. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а отже застосування до нього відповідальності у вигляді штрафу суперечить чинному законодавству.

Суд також підкреслює, що Акт фактичної перевірки №232/05-99-07-04/ від 06.12.2023 року не є допустимим доказом, оскільки, як було зазначено вище, Наказ від 27.11.2023 року № 50-п, виданий ГУ ДПС у Донецькій області, не відповідає вимогам абзацу 3 п. 80.1 ст. 80 Податкового кодексу України, оскільки виданий з порушенням порядку, встановленого законом, а отже й уся перевірка здійснена з порушенням чинного законодавства.

З огляду на встановлені обставини та викладені норми чинного законодавства України, спірні дії Головного управління ДПС у Донецькій області є протиправними, а податкове повідомлення рішення таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи сукупність викладених обставин, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши наявні докази у їх сукупності при безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень вказаного Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн (платіжна інструкція № 0.0..1 від 16.01.2024 року).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 72-77, 139, 241-246, 255, 263, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (юридична адреса: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.12.2023 року № 278/05-99-07-04 на суму 102665,00 грн задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.12.2023 року № 278/05-99-07-04, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій за кодом платежу 21080900 на суму 102665,00 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС у Донецькій області (юридична адреса: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко