Справа № 357/2972/24
Суддя: Ярмола О. Я.
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/2972/24
Провадження № 2-а/357/40/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не у автоматичному режимі серії /ЕНА № 1297644/ від 23.01.2024 р., а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.

В обґрунтування позову зазначено, що 23.01.2024 року поліцейським 1 взводу 1 роти 2 батальйону ППП в м.Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП капралом поліції Земляк Д.Ю. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії /ЕНА № 1297644/, якою на позивача накладено штраф в розмірі 340 грн., за керування транспортним засобом «Skoda Kodiaq» д.н.з. НОМЕР_1 по проспекту Князя Володимира, 3 зі швидкістю 74 км/год в населеному пункті де дозволена максимальна швидкість руху 50 км/год, швидкість вимірювалась приладом TruCam 000737, чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 24 км/год., чим порушено п.12.4 ПДР.

Вважає, що дії інспектора є незаконними та протиправними, а постанову про адміністративне правопорушення такою, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Позивач стверджує, що зазначений транспортний засіб рухався зі швидкістю не більшою ніж 50 км/год; позивачу не було надано жодних доказів вчинення адміністративного правопорушення та не надано можливість скористатись його правами, які не були вчасно роз`яснено, в самій постанові не зазначено анкетні дані правопорушника, а лише, написано "водій". Позивач зазначає, що до постанови не долучено фото та відеозапис з технічного приладу TruСАМ ТС 000737, який у відповідності до вимог ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію», має функції встановлення швидкості руху транспортних засобів.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що оскаржувана постанова винесена за відсутності доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а також з порушенням поліцейським процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього.

Представник відповідача Батальйон ППП в м.Біла Церква та Білоцерківському районі УПП в Київській області ДПП скористався своїм правом та скерував до суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні в повному обсязі.

Відповідач зазначає, що 23.01.2024р. екіпажем патрульної поліції здійснювались превентивні заходи щодо контролю швидкісного режиму в м. Біла Церква по проспекту Князя Володимира, фіксуючи перевищення швидкості на лазерний вимірювач швидкості TruCam 000737, в той час о 14 год. 04 хв. було здійснено замір швидкості транспортного засобу марки «Skoda» модель «Qodiaq» д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався зі швидкістю 74 км/год, позивач перевищив обмеження швидкості руху па 24 км/год, у зв`язку з чим згідно п. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» було зупинено вищевказаний транспортний засіб.

Дослідивши відеозапис з нагрудної бодікамери поліцейських Motorola №230364 було з`ясовано, що підійшовши до зупиненого транспортного засобу поліцейський представився назвав свою посаду, спеціальне звання, П.І.Б., повідомив, що згідно ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» ведеться відеофіксація даної розмови та назвав причину зупинки:

о 14:14:13 розпочато розгляд справи;

о 14:14:45 згідно посвідчення водія серії НОМЕР_2 було встановлено особу яка керувала транспортним засобом, а саме ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про, що є відповідний запис в графі 4 Постанови;

о 14:15:33 згідно ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України було зачитано та роз`яснено права;

о 14:15:44 запропоновано скористатись правами, на що отримали відповідь «Ні, оформляйте»

о 14:18:35 вручено копію Постанови під підпис. Також з доданого відеозапису вбачається, що позивач знаходиться у автомобілі один.

Одночасно зазначив, що даний лазерний вимірювач швидкості сертифікований та може бути застосований у вимірюванні швидкості.

Відповідач вказує, що позивач безпідставно посилається на положення статті 40 Закону України «Про Національну поліцію, яка була чинною до 17.03.2021р. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» від 16.02.2021 № 1231 -IX, який набув чинності 17.03.2021, було внесено зміни до Закону України «Про Національну поліцію». Зазначене свідчить, що ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» в редакції до 17.03.2021 стосувалась виключно автоматичної фото- і відеотехніки. Проте положення вказаної статті закону в редакції після 17.03.2021 суттєво змінені та надають поліції право розміщувати по зовнішньому периметру доріг фото- і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, при цьому зазначене поширюється на технічні засоби які працюють як і із автоматичному режимі, так і не в автоматичному режимі. Відповідач звертає увагу, що згідно інструкції по експлуатації та свідоцтва про повірку вимірювач TruCAM можна використовувати у ручному режимі. Враховуючи, що оскаржувана подія мала місце 23.01.2024, посилання позивача на норми права, які втратили чинність та не поширювались на спірні правовідносини, використання поліцейським лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС 000737 у відповідності до статтей 30, 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», щодо неправомірності використання поліцейським лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС 000737 в ручному режимі є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не можуть бути враховані під час розгляду даної справи.

14.03.2024 року представник позивача Солодовніков О.П. подав суду адміністративний позов, яким фактично доповнив підстави позовних вимог.

Представник позивача, ознайомившись з відеозаписом події та фотофіксацією швидкості, зазначає, що з відзиву наданого відповідачем, та долученго відеозапису вбачається, що 23.01.2024 о 14:13:19 (що не відповідає часу зазначеному в Постанові) по дорозі рухаються одночасно декілька транспортних засобів, та мається вже встановлена технічним засобом швидкість руху невідомого транспортного засобу або засобів 74 км/год., при цьому, не можливо встановити, швидкість якого транспортного засобу була виміряна приладом, бо захват який відображається на відеозаписі хрестом червоного кольору приладом вимірювання швидкості транспортного засобу «Skoda Kodiaq» д.н. НОМЕР_1 був здійснений після того як вже малося встановлена швидкість невідомого транспортного засобу на приладі та тільки після 7 секунд відеозапису, відбувається ідентифікація транспортного засобу «Skoda Kodiaq» д.н. НОМЕР_1 , але його швидкість встановлена приладом не була. Також представник зазначає, що відеозапис не надає зміну часу, під час здійснення відеозапису. Крім того, при вивченні відеозапису з портативного відео реєстратора Motorola 230364, встановлено, що 23.01.2024 в період з 14.13:15 по 14.13.31 перед автомобілем «Skoda Kodiaq» д.н. НОМЕР_1 , рухається невстановлений транспортний засіб, як і рухаються транспортні засоби за автомобілем «Skoda Kodiaq» д.н. НОМЕР_1 , та при спілкуванні з колегою поліцейський, який здійснював вимірювання швидкості ОСОБА_2 , повідомляє, що прилад працює не в штатному режимі, має технічні проблеми, оскільки обрізає відеозаписи, тощо (відеозапис вчинений 23.01.2024 о 14.16.40). Таким чином, представник позивача зазначає, що відеозапис наданий відповідачем, з технічного приладу, яким була зафіксована швидкість 74 км/год, не доводить що саме водій автомобіля «Skoda Kodiaq» д.н. НОМЕР_1 , рухався 23.01.2024 о 14:04:16 годині з перевищенням швидкості на 24 км/год. Також з відеозапису, який є електронним доказом не вбачається серії та номеру даного технічного приладу, яким було здійснено відеозапис подій та встановлена швидкість 23.01.2024 о 14:13:19 годині, у зв`язку з чим сторона позивача та суд позбавлений можливості перевірити сертифікат відповідності та повірку даного вимірювального приладу. В порушенні вимог ст. 268 КупАП, з відеозапису з портативного відео реєстратора Motorola 230364 о 14:15:33 поліцейський ОСОБА_2 , після розгляду адміністративної справи та прийняття рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, довільно викладає зміст ст. 268 КУпАП, при цьому обмежується тільки перерахуванням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не зазначаючи, що позивач має право скористатися юридичною допомогою, не встановив чи зрозумілі позивачу перераховані йому його права.

Ухвалою судді від 23.02.2024 року відкрито провадження у зазначеній справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами ст.286 КАС України з повідомленням учасників справи (а.с.20,21).

06.03.2024 року на адресу суду надійшов відзив по справі з фотофіксацією вчиненого правопорушення та відеодоказ.

13.03.2024 року представник позивача Солодовніков О.П. подав суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

14.03.2024 року представник позивача Солодовніков О.П. подав суду уточнений адміністративний позов, який просив розцінювати як доповнення підстав позову. Також, представник позивача подав клопотання про витребування електронного доказу. Однак в судовому засіданні 29.03.2024 року представник позивача відкликав заявлене клопотання.

25.03.2024 року представник відповідача О.Гітченко подав суду клопотання про відмову в прийнятті уточненого адміністративного позову.

В судовому засіданні представник позивача Солодовніков О.П. позов підтримав.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 23.01.2024 року поліцейським 1 взводу 1 роти 2 батальйону ППП в м.Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП капралом поліції Земляк Д.Ю. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії /ЕНА № 1297644/, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП.

Зі змісту постанови серії ЕНА № 1297644 вбачається, що 23.01.2024 об 14:04:16 год. в м.Біла Церква по проспекту Князя Володимира, 3, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Skoda Kodiaq» д.н.з. НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 74 км/год. в населеному пункті де дозволена максимальна швидкість руху 50 км/год, чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 24 км/год., чим порушено п.12.4 ПДР. Швидкість руху транспортного засобу було зафіксовано за допомогою лазерного вимірювача швидкості вимірювалась приладом TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС 000737).

Положеннями КпАП України, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КпАП України, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КпАП України.

Постанова містить відомості про долучення до неї відео з нагрудного реєстратора.

У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Положення ст. 251 КпАП України закріплюють, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 №5-рп/2015 вказав, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Положеннями КпАП України, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КпАП України.

За правилами ч.ч. 1-3 ст. 283 КпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до абзаців 1-2 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою, зокрема, забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam є засобом вимірювання із допоміжною функцією фото- та відеофіксації, який конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань, що випливає із змісту Методичних рекомендації щодо використання лазерних вимірювачів швидкості TruCAM для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, листа ДП «Укрметтестстандарт» від 01.10.2019 №22-38/49.

Відповідно до Переліку засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 № 437, вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM фірми Laser Technology, Inc., США, (номер за Державним реєстром засобів вимірювальної техніки) У3197-12 міжповірочний інтервал становить 1 рік.

Лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCAM, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCAM.

В підтвердження своїх заперечень відповідач надав відеозапис, вчинений автоматично програмою з приладу вимірювання швидкості та фото з фіксацією автомобіля, що рухався з перевищенням швидкості на 24 км/год. Однак, дані докази, ніяким чином не підтверджують час вчиненого правопорушення, що зазначений в оскаржуваній постанові.

Так, в постанові /серія ЕНА№1297644/ зазначено час правопорушення 14:04:16, а відеодоказ та фото вказують час правопорушення 14:13:19.

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що при складанні постанови працівник поліції зобов`язаний вказувати час правопорушення, який зафіксовано приладом вимірювання швидкості TruCAM. В даному випадку, представник відповідача припустив, що постанова /серія ЕНА№1297644/ містить технічну помилку із невірно зазначеним часом правопорушення.

На час розгляду даної справи судом, відповідач ні в який спосіб не усунув таку технічну помилку чи описку в оскаржуваній постанові.

Таким чином, судом встановлено, що в порушення вимог ст. 283 КпАП України постанова /серія ЕНА№1297644/ від 23.01.2024 р. містить час вчинення адміністративного правопорушення, який спростовується самим доказом, що наданий представником відповідача в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

Крім того, з оглянутого відеозапису, вчиненого портативним відео реєстратором Motorola 230364, вбачається, що працівники поліції під час вчинення заміру швидкості вказують про невдалі фіксації, обрізані фото, неможливість зафіксувати швидкість, якісь невдалі попередні фіксації, але при цьому, стверджують, що швидкість автомобіля, яким керував позивач, добре зафіксована та під час розгляду справи відносно позивача вносять в постанову про накладення адміністративного стягнення час заміру швидкості, який взагалі не співпадає з часом фіксації приладом TruCAM .

Не можна залишити поза увагою той факт, що з оглянутої судом відеофіксації події вбачається, що 23.01.2024р., в період з 14:13:15 по 14:13:31 перед автомобілем «Skoda Kodiaq» д.н. НОМЕР_1 , рухається невстановлений транспортний засіб, як і рухаються транспортні засоби за автомобілем «Skoda Kodiaq».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність безперечних доказів в підтвердження вини позивача та, як наслідок, відсутність підстав стверджувати про встановлений факт правопорушення під час руху автомобіля «Skoda Kodiaq» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував позивач.

Вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

У справі Barbera, MessequeandJabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 06 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція. (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98)

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (п.21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (постанова ВС від 27.06.2019 у справі №560/751/17).

Відсутність доказів вини позивача свідчить про незаконність постанови та необхідність її скасування.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного суду від 14.05.2020, №240/12/17).

Крім того, сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем, саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17).

Враховуючи, що належними та допустимими доказами не підтверджено факт вчинення позивачем правопорушення 23.01.2024 р. о 14:04:16, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА№1297644 від 23.01.2024 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КУпАП та закриття провадження у справі в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, слід зазначити, що не знайшли підтвердження факти, викладені позивачем щодо порушення процедури розгляду адміністративної справи. Позивачу були роз`яснені його права, клопотань щодо відкладення розгляду справи чи бажання отримати правову допомогу, позивач не подавав. Крім того, як зазначив в судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_1 є фахівцем в галузі права, а тому твердження щодо його необізнаності про права є необгрунтованими. Також, суд вважає, що застосування особою, що складає постанову про адмінстративне правопорушення, назви правопорушника - «водій», не можна розцінювати, як не встановлена особа правопорушника, оскільки в пункті 4 постанови чітко зазначені анкетні дані особи, щодо якої розглядається справа.

Згідно ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись статями 2, 6-10, 72, 77, 90, 241-246, 271, 272, 286, 297 КАС України, ст. 7, 33, ч.1 ст.122, 245, 251, 252, 256, 258, 268, 276, 280, 283, 288, 289, 293 КУпАП, суд -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов задовольнити .

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА№1297644 від 23.01.2024 року в частині притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КУпАП , якою ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , /адреса реєстрації: АДРЕСА_1 /

Відповідач: Департамент патрульної поліції /вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048/

Рішення надруковано 29.03.2024 року в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. Я. Ярмола