Справа № 200/1285/24
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2024-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2024 року Справа№200/1285/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

05 березня 2024 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Донецькій області), надісланий через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» 05 березня 2024 року, в якому позивач просив:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Донецькій області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 за період з 27 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року в розмірі 355 259,25 грн;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області сплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 27 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року в розмірі 355 259,25 грн негайно після набрання судовим рішенням законної сили.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

06 березня 2024 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановив строк для подання відзиву на позовну заяву; витребував у відповідача докази.

Про відкриття провадження у справі сторони повідомлені належним чином в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС).

Відповідно до ч. 1 ст. 262 КАС розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження у випадках, визначених ст. 263 цього Кодексу, розпочинається через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 2 ст. 262 КАС).

Як на час прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі, так і на час розгляду справи по суті триває широкомасштабна військова агресія російської федерації, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».

Указом Президента України від 05 лютого 2024 року № 49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області як отримувач пенсії за віком, яка йому призначена на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року у справі № 200/4882/22 з 27 липня 2022 року.

Позивач вказував на те, що пенсійний орган в повному обсязі виконав рішення суду у справі № 200/4882/22. Однак пенсійний орган знову порушив його права, а саме не виплатив нараховану пенсію за період з 27 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року в сумі 355 259,25 грн, обґрунтовуючи це відсутністю коштів у Пенсійному фонді України.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позивач покликався на ст. 47 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058), відповідно до якої пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, і зазначав, що втручання відповідача у його право на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії є таким, що не ґрунтується на законі.

Просив задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву.

Зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону № 1058.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року у справі № 200/4882/22 позов задоволено частково, зокрема зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 з 27 липня 2022 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058.

На виконання рішення суду у справі № 200/4882/22 з 27 липня 2022 року позивачу призначена пенсія за віком відповідно до ст. 114 Закону № 1058 з урахуванням вимог ст. 8 Закону України від 02 вересня 2008 року № 345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» (далі Закон № 345).

Заборгованість з пенсії за період з 27 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року в сумі 355 259,25 грн нарахована, проте не виплачена, про що позивач повідомлений листом від 29 лютого 2024 року № 4850/02-16.

Відповідач покликався на норми ст. 124 Конституції України, ч. ч. 2, 3 ст. 14, ст. ст. 370, 382, 383 КАС і стверджував, що наявність в КАС спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

На переконання відповідача, фактичною підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом стала незгода з діями (бездіяльністю) пенсійного органу під час виконання рішення суду у справі № 200/4882/22.

Відповідач зазначив, що на виконання рішення суду у справі № 200/4882/22 нарахував ОСОБА_1 пенсію за період з 27 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року в сумі 355 259,25 грн, яка буде виплачена після отримання відповідного фінансування.

При цьому відповідач вказував на те, що нарахована сума доплати має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України, виплата цієї заборгованості не може бути здійснена за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, оскільки виплата нарахованих (перерахованих) сум пенсій за рішенням суду здійснюється, зокрема, коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним кодексом України чи законом про Державний бюджет України, є порушенням бюджетного законодавства.

Відповідач стверджував, що обраний позивачем спосіб захисту зобов`язання виплатити пенсію за період 27 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року в сумі 355 259,25 грн негайно після набрання судовим рішенням законної сили є одним із способів виконання рішення суду у справі № 200/4882/22.

Відтак, в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору. Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС.

Також відповідач зауважив, що нормами ст. 371 КАС передбачено, що негайно виконуються рішення про присудження виплати пенсій у межах суми стягнення за один місяць, а тому вимога позивача про зобов`язання негайно виплатити всю заборгованість з пенсії є безпідставною.

Просив закрити провадженні у справі.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

З 07 грудня 2004 року постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в паспорті.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код 13486010) зареєстроване як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений відповідний запис.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах, призначену на підставі Закону № 1058.

Так, 27 липня 2022 року через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України ОСОБА_1 звернувся з заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності для розгляду цієї заяви був визначений структурний підрозділ Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі ГУ ПФУ в Миколаївській області).

05 серпня 2022 року за наслідками розгляду заяви позивача та поданих ним документів ГУ ПФУ в Миколаївській області прийняло рішення № 82 «Про відмову у призначенні пенсії».

Цим рішенням позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на підземних роботах.

В листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Донецькій області, ГУ ПФУ в Миколаївській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо відмови в призначенні позивачу пенсії та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії;

- скасувати рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області про відмову в призначенні позивачу пенсії;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області призначити позивачу пенсію з 27 липня 2022 року, зарахувавши до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 та ст. 14 Закону № 1788, - періоди роботи згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_3 з 26 січня 2001 року по 12 січня 2005 року, з 12 січня 2005 року по 18 лютого 2018 року, з 21 лютого 2018 року по 2 липня 2018 року, з 23 липня 2018 року по 6 лютого 2020 року, з 19 лютого 2020 року по 27 липня 2022 року із застосуванням роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8.

28 квітня 2023 року Донецький окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі № 200/4882/22, яким позов ОСОБА_1 задовольнив частково, а саме:

- визнав протиправним та скасував рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 05 серпня 2022 року № 82 «Про відмову у призначенні пенсії», яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на підземних роботах;

- зобов`язав ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 01 квітня 2022 року по 30 червня 2022 року;

- зобов`язав ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , передбаченого ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 за провідними професіями, періоди його роботи: з 21 лютого 2018 року по 02 липня 2018 року та з 19 лютого 2020 року по 30 червня 2022 року;

- зобов`язав ГУ ПФУ в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 з 27 липня 2022 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року у справі № 200/4882/22 набрало законної сили 30 травня 2023 року.

На виконання рішення суду у справі № 200/4882/22 позивачу призначена пенсія.

Як свідчить зміст рішення від 18 жовтня 2023 року № 82 при призначенні ОСОБА_1 пенсії пенсійний орган виходив з такого:

шифр та вид пенсії 120 пенсія за віком;

умови призначення Закон № 1058, Прикінцеві положення, п. 2 ч. 1, Закон № 1788, ст. 14 (Роботи підземні, професії за постановою № 202 (25));

середньомісячний заробіток 25 952,87 грн;

дата звернення, вік, ознака роботи 27 липня 2022 року, 40 років 10 місяців 12 днів, працює;

особливості призначення за рішенням суду;

тривалість стажу:

страховий стаж (повний) 44 роки 04 місяці 25 днів;

страховий стаж до 01 січня 2004 року 06 років 08 місяців 25 днів;

страховий стаж після 01 січня 2004 року 17 років 08 місяців 00 днів;

додаткові роки за список 1 20 років 00 місяців 00 днів;

в тому числі: Роботи підземні, професії за постановою № 202 (25) 25 років 06 місяців 25 днів;

коефіцієнт стажу без урахування кратності 0,44333;

коефіцієнт стажу з урахуванням кратності ((532/100*12)*1) 0,44333;

27 липня 2022 року 30 вересня 2022 року

розмір пенсії за віком (ст. 27) (25 952,87*0,44333) 11 505,69 грн;

доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1 абз. 2) (за 9 років) 182,43 грн;

загальний розмір пенсії 11 688,12 грн;

доплата до пенсії по Закону № 345 9 074,18 грн;

сума пенсії по Закону № 345 (80% від 25 952,87 грн) 20 762,30 грн;

місяць підвищення розміру пенсії 01 червня 2022 року;

розмір пенсії з надбавками 20 762,30 грн;

максимальний розмір пенсії 20 270,00 грн;

01 жовтня 2022 року 30 листопада 2022 року

розмір пенсії за віком (ст. 27) (25 952,87*0,44333) 11 505,69 грн;

доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1 абз. 2) (за 9 років) 182,43 грн;

загальний розмір пенсії 11 688,12 грн;

доплата до пенсії по Закону № 345 9 074,18 грн;

сума пенсії по Закону № 345 (80% від 25 952,87 грн) 20 762,30 грн;

місяць підвищення розміру пенсії 01 червня 2022 року;

розмір пенсії з надбавками 20 762,30 грн;

максимальний розмір пенсії 20 270,00 грн;

01 грудня 2022 року 31 грудня 2022 року

розмір пенсії за віком (ст. 27) (25 952,87*0,44333) 11 505,69 грн;

доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1 абз. 2) (за 9 років) 182,43 грн;

загальний розмір пенсії 11 688,12 грн;

доплата до пенсії по Закону № 345 9 074,18 грн;

сума пенсії по Закону № 345 (80% від 25 952,87 грн) 20 762,30 грн;

місяць підвищення розміру пенсії 01 червня 2022 року;

розмір пенсії з надбавками 20 762,30 грн;

01 січня 2023 року довічно

розмір пенсії за віком (ст. 27) (25 952,87*0,44333) 11 505,69 грн;

доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1 абз. 2) (за 9 років) 182,43 грн;

загальний розмір пенсії 11 688,12 грн;

доплата до пенсії по Закону № 345 9 074,18 грн;

сума пенсії по Закону № 345 (80% від 25 952,87 грн) 20 762,30 грн;

місяць підвищення розміру пенсії 01 червня 2022 року;

розмір пенсії з надбавками 20 762,30 грн.

Згідно з рішенням № 82 (дата-час розрахунку: 18 жовтня 2023 року 09:35) пенсійний орган провів перерахунок призначеної позивачу пенсії, виходячи з такого:

шифр та вид пенсії 120 пенсія за віком;

умови призначення Закон № 1058, Прикінцеві положення, п. 2 ч. 1, Закон № 1788, ст. 14 (Роботи підземні, професії за постановою № 202 (25));

середньомісячний заробіток 25 952,87 грн;

дата перерахунку, вік, ознака роботи 18 жовтня 2022 року, 42 роки 1 місяць 03 дні; працює;

вид перерахунку згідно з рішенням суду;

підстава згідно з рішенням суду від 28 квітня 2023 року у справі № 200/4882/22;

особливості призначення за рішенням суду з 27 липня 2022 року по довічно;

тривалість стажу:

страховий стаж (повний) 44 роки 04 місяці 25 днів;

страховий стаж до 01 січня 2004 року 06 років 08 місяців 25 днів;

страховий стаж після 01 січня 2004 року 17 років 08 місяців 00 днів;

додаткові роки за список 1 20 років 00 місяців 00 днів;

в тому числі: Роботи підземні, професії за постановою № 202 (25) 25 років 06 місяців 25 днів;

27 липня 2022 року 30 вересня 2022 року

розмір пенсії за віком (ст. 27) (25 952,87*0,44333) 11 505,69 грн;

доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1 абз. 2) (за 9 років) 182,43 грн;

загальний розмір пенсії 11 688,12 грн;

доплата до пенсії по Закону № 345 9 074,18 грн;

сума пенсії по Закону № 345 (80% від 25 952,87 грн) 20 762,30 грн;

місяць підвищення розміру пенсії 01 червня 2022 року;

розмір пенсії з надбавками 20 762,30 грн;

максимальний розмір пенсії 20 270,00 грн;

01 жовтня 2022 року 30 листопада 2022 року

розмір пенсії за віком (ст. 27) (25 952,87*0,44333) 11 505,69 грн;

доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1 абз. 2) (за 9 років) 182,43 грн;

загальний розмір пенсії 11 688,12 грн;

доплата до пенсії по Закону № 345 9 074,18 грн;

сума пенсії по Закону № 345 (80% від 25 952,87 грн) 20 762,30 грн;

місяць підвищення розміру пенсії 01 червня 2022 року;

розмір пенсії з надбавками 20 762,30 грн;

максимальний розмір пенсії 20 270,00 грн;

01 грудня 2022 року 31 грудня 2022 року

розмір пенсії за віком (ст. 27) (25 952,87*0,44333) 11 505,69 грн;

доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1 абз. 2) (за 9 років) 182,43 грн;

загальний розмір пенсії 11 688,12 грн;

доплата до пенсії по Закону № 345 9 074,18 грн;

сума пенсії по Закону № 345 (80% від 25 952,87 грн) 20 762,30 грн;

місяць підвищення розміру пенсії 01 червня 2022 року;

розмір пенсії з надбавками 20 762,30 грн;

01 січня 2023 року довічно

розмір пенсії за віком (ст. 27) (25 952,87*0,44333) 11 505,69 грн;

доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1 абз. 2) (за 9 років) 182,43 грн;

загальний розмір пенсії 11 688,12 грн;

доплата до пенсії по Закону № 345 9 074,18 грн;

сума пенсії по Закону № 345 (80% від 25 952,87 грн) 20 762,30 грн;

місяць підвищення розміру пенсії 01 червня 2022 року;

розмір пенсії з надбавками 20 762,30 грн.

Спірні правовідносини виникли з приводу виплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за минулий період з 27 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року.

Так, у відповідь на адвокатський запит представника позивача листом від 29 лютого 2024 року № 4850/02-16 ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило, що з 27 липня 2022 року згідно з рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року у справі № 200/4882/22, яке набрало законної сили 30 травня 2023 року, ГУ ПФУ в Миколаївській області призначило ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058.

Виплата поточної пенсії здійснюється з січня 2024 року.

Крім того, згідно з рішенням суду за період з 27 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року ОСОБА_1 нарахована доплата в загальній сумі 355 259,25 грн, в тому числі за періоди:

з 27 липня 2022 року по 31 липня 2022 року 3 269,35 грн;

з 01 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року 20 270,00 грн;

з 01 вересня 2022 року по 30 вересня 2022 року 20 270,00 грн;

з 01 жовтня 2022 року по 31 жовтня 2022 року 20 270,00 грн;

з 01 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року 20 270,00 грн;

з 01 грудня 2022 року по 31 грудня 2022 року 20 762,30 грн;

з 01 січня 2023 року по 31 січня 2023 року 20 762,30 грн;

з 01 лютого 2023 року по 28 лютого 2023 року 20 762,30 грн;

з 01 березня 2023 року по 31 березня 2023 року 20 862,30 грн;

з 01 квітня 2023 року по 30 квітня 2023 року 20 862,30 грн;

з 01 травня 2023 року по 31 травня 2023 року 20 862,30 грн;

з 01 червня 2023 року по 30 червня 2023 року 20 862,30 грн;

з 01 липня 2023 року по 31 липня 2023 року 20 862,30 грн;

з 01 серпня 2023 року по 31 серпня 2023 року 20 862,30 грн;

з 01 вересня 2023 року по 30 вересня 2023 року 20 862,30 грн;

з 01 жовтня 2023 року по 31 жовтня 2023 року 20 862,30 грн;

з 01 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року 20 862,30 грн,

з 01 грудня 2023 року по 31 грудня 2023 року 20 862,30 грн.

Вказана заборгованість як така, що не передбачена бюджетом Пенсійного фонду та потребує додаткового фінансування, буде фактично виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу.

З огляду на положення ст. ст. 72, 73 Закону № 1058 кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, їх використання на цілі, не передбачені Законом № 1058, забороняється.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого Законом про Державний бюджет України.

Згідно з положеннями п. п. 20, 29 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч цьому Кодексу чи закону про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Бюджет Пенсійного фонду України на 2023 рік затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2023 року № 631.

На теперішній час Пенсійний фонд України виділив кошти на виконання рішень суду, по яким не проведено виплату заборгованості з пенсії за окремою бюджетною програмою, та які набрали законної сили по 20 вересня 2020 року.

Подальша виплата заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, що здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, буде проведена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету Пенсійним фондом України відповідно до Порядку № 21-2.

Відтак, виплата ОСОБА_1 коштів на виконання рішення суду проводитиметься в межах бюджетних призначень на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

Факт повного або часткового погашення цієї заборгованості на час розгляду справи належними і допустимими доказами відповідач не довів.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування.

Висновки суду по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

П. п. 1, 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Європейська соціальна хартія (переглянута), вчинена 03 травня 1996 року та ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)», визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Сторони визнають метою своєї політики, яку вони запроваджуватимуть усіма відповідними засобами як національного, так i міжнародного характеру, досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися такі права та принципи, зокрема, як право кожної особи похилого віку на соціальний захист (Частина І, п. 23).

Європейська соціальна хартія (переглянута) визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. За цим Україна має міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами «досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися» права та принципи, що закріплені у Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Законодавство про пенсійне забезпечення в Україні визначено ст. 4 Закону № 1058.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону № 1058 види пенсійного забезпечення, умови норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

Ст. 5 Закону № 1058 визначає сферу дії цього Закону.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 5 Закону № 1058 порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням визначається виключно цим Законом.

Законодавче визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є одним з його принципів (ч. 1 ст. 7 Закону №1058).

Таким чином, законодавчим актом, яким визначено умови виплати пенсії, (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат передбачено ст. 8 Закону № 1058.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1058 в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Виплата пенсії регламентована ст. 47 Закону № 1058.

Ч. 1 ст. 47 Закону № 1058 установлено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Отже, право позивача на отримання гарантовано Конституцією України. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалося утримання страхових внесків (єдиного внеску) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні пенсійного віку та набуття необхідного страхового та спеціального (пільгового) стажу.

Ст. 46 Закону № 1058 регламентує правовідносини, що виникають під час виплати пенсії за минулий час.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 1058 нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Згідно з ч. 2 ст. 46 Закону № 1058 нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Підстави припинення виплати пенсії визначені нормами ст. 49 Закону № 1058.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

[…]

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 46 Закону № 1058 у разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних.

ГУ ПФУ в Донецькій області визнає наявність заборгованості з виплати ОСОБА_1 пенсії за віком за період з 27 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року в загальній сумі 355 259,25 грн.

При цьому ГУ ПФУ в Донецькій області не довело наявність жодної, визначеної законом, підстави для не виплати позивачу пенсії за спірний період.

Виникнення заборгованості за період з 27 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року є наслідком протиправної відмови ГУ ПФУ в Миколаївській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 за його заявою від 27 липня 2022 року.

Протиправний характер рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області, яким ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за його заявою від 27 липня 2022 року, підтверджений таким, що набрало законної сили, рішенням суду у справі № 200/4882/22.

Як наслідок, в силу положень ч. 3 ст. ст. 46 Закону № 1058 позивач має право на отримання пенсії за період з 27 липня 2022 року по 31 грудня 2024 року без обмеження будь-яким строком.

ГУ ПФУ в Донецькій області не заперечує право позивача на отримання пенсії за період з 27 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року в сумі 355 259,25 грн, однак в якості підстави для її невиплати покликається на відсутність коштів в бюджеті Пенсійного фонду України та зазначає, що пенсія за вказаний період буде виплачена після надходження додаткового фінансування з Державного бюджету України.

Суд відхиляє заперечення відповідача, які полягають у відсутності коштів для виплати заборгованості з пенсії, оскільки за усталено практикою Європейського суду з прав людини та Верховного Суду реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Суханов та Ільченко проти України», №№ 68385/10, 71378/10, §§ 52, 30-31, 53, рішення від 26 червня 2014 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Щодо соціальних виплат, ст. 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам.

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом ст. 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар.

У справі «Щокін проти України», №№ 23759/03, 37943/06, § 50, рішення від 14 жовтня 2010 року, Європейський суд з прав людини вказав, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Таким чином, невиплата заборгованості з пенсії за відсутності передбачених законом підстав є порушенням права позивача на мирне володіння своїм майном, яке є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Суд зауважує, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих і обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які не підставі закону та/або іншого нормативного-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

На відміну від бездіяльності, дія є активною поведінкою суб`єкта владних повноважень.

Отже, невиплата пенсії за своєю сутністю є бездіяльністю пенсійного органу.

З огляду на встановлені фактичні обставини та правове регулювання спірних правовідносин суд дійшов висновку, що бездіяльність ГУ ПФУ в Донецькій області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 пенсії за віком, нарахованої за період з 27 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року, в сумі 355 259,25 грн, підлягає визнанню протиправною.

Ч. 1 ст. 2 Закону України від 5 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі Закон № 4901) передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 4901 виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає ст. 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 15 жовтня 2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) зазначив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (п. п. 51 і 52).

Отже, належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є стягнення заборгованості з пенсії.

Суд встановив, що за період з 27 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року ОСОБА_1 нарахована, проте не виплачена, пенсія за віком в сумі 355 259,25 грн.

Докази повного або часткового погашення цієї заборгованості відповідачем не надані.

Враховуючи викладене та діючи на підставі ч. 2 ст. 9 КАС, суд дійшов висновку, що з метою повного та ефективного захисту порушеного права позивача належить застосувати такий спосіб захисту як стягнення з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 пенсії за віком, нарахованої за період з 27 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року, в сумі 355 259,25 грн.

З огляду на те, що сума заборгованості за спірний період визначена самим пенсійним органом, будь-якого втручання в повноваження відповідача як суб`єкта владних повноважень в даному випадку не має.

Оскільки належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є стягнення заборгованості з пенсії, позовні вимоги в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області сплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 27 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року в розмірі 355 259,25 грн негайно після набрання судовим рішенням законної сили не підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Суд вважає помилковим висновок ГУ ПФУ в Донецькій області про наявність підстав для закриття провадження у справі, що розглядається, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС з огляду на таке.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 11-257заі18, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Необхідно зауважити, що відповідно до наведеної норми тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

В постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 809/487/18 Верховний Суд зазначив, що підстави адміністративного позову це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС є одночасна сукупність таких умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність в іншій справі постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи і які набрали законної сили.

Таким чином, спірним є питання наявності в межах двох справ одночасної сукупності вищевказаних умов для закриття провадження у справі, що розглядається.

Проаналізувавши підстави, предмет позову та суб`єктний склад сторін у цій справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження у цій справі, оскільки між сторонами виник новий публічно-правовий спір, який потребує вирішення.

Так, дійсно, в провадженні Донецького окружного адміністративного суду перебувала справа № 200/4882/22 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Донецькій області, ГУ ПФУ в Миколаївській області про:

- визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо відмови в призначенні позивачу пенсії та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії;

- скасування рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області про відмову в призначенні позивачу пенсії;

- зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області призначити позивачу пенсію з 27 липня 2022 року, зарахувавши до пільгового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 та ст. 14 Закону № 1788, - періоди роботи згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_3 з 26 січня 2001 року по 12 січня 2005 року, з 12 січня 2005 року по 18 лютого 2018 року, з 21 лютого 2018 року по 2 липня 2018 року, з 23 липня 2018 року по 6 лютого 2020 року, з 19 лютого 2020 року по 27 липня 2022 року із застосуванням роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8.

28 квітня 2023 року Донецький окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі № 200/4882/22, яким позов ОСОБА_1 задовольнив частково, а саме:

- визнав протиправним та скасував рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 05 серпня 2022 року № 82 «Про відмову у призначенні пенсії», яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на підземних роботах;

- зобов`язав ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 01 квітня 2022 року по 30 червня 2022 року;

- зобов`язав ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , передбаченого ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 за провідними професіями, періоди його роботи: з 21 лютого 2018 року по 02 липня 2018 року та з 19 лютого 2020 року по 30 червня 2022 року;

- зобов`язав ГУ ПФУ в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 з 27 липня 2022 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Отже, у справі № 200/4882/22 по суті суд вирішував питання про наявність у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно ч. 3 ст. 114 Закону № 1058, надав оцінку рішенню ГУ ПФУ в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії та діям цього пенсійного органу, які полягали у незарахуванні певних періодів роботи до страхового та спеціального (пільгового) стажу позивача.

При цьому у задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ в Донецькій області суд взагалі відмовив.

У справі № 200/4882/22 питання про в и п л а т у ОСОБА_1 пенсії взагалі не поставало.

Так, Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

При цьому 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі Постанова правління ПФУ № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Аналіз правових норм, що містяться в п. 4.2 та 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1, свідчить, що сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території.

Після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

Виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Таким чином, питання про виплату ГУ ПФУ в Донецькій області, як пенсійним органом, що призначає пенсію за місцем фактичного проживання ОСОБА_1 , постало лише після того, як ГУ ПФУ в Миколаївській області, як орган, що призначає пенсію, визначений за принципом екстериторіальності для розгляду заяви від 27 липня 2022 року, прийняв рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 на виконання рішення суду у справі № 200/4882/22 та передав електронну пенсійну справу ГУ ПФУ в Донецькій області, як органу, що призначає пенсію за місцем проживання позивача для здійснення виплати пенсії.

Предметом спору у справі, що розглядається, є питання виплати ОСОБА_1 пенсії за віком за період з 27 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року, оскільки внаслідок протиправних дій та рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області пенсія не була призначена своєчасно, що мало наслідком виникнення заборгованості за період з дати звернення позивача за призначенням пенсії до моменту фактичного початку пенсійних виплат.

Виходячи з цих міркувань, суд відхиляє доводи відповідача про наявність підстав для закриття провадження у справі за п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС.

Також суд вважає за необхідне зауважити, що розглядаючи цю справу по суті, взагалі не надає оцінку правомірності рішень (дій, бездіяльності) ГУ ПФУ в Миколаївській області, прийнятих (вчинених, допущеної) під час виконання рішення суду у справі № 200/4882/22; не надає оцінку повноті виконання рішення суду у тій справі.

Такі питання, у разі їх виникнення, мають вирішуватися в рамках судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 200/4882/22 в порядку, визначеному ст. ст. 382, 383 КАС.

Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін. Решта доводів і заперечень сторін не спростовують висновків суду по суті позовних вимог.

Щодо строку звернення до суду.

За загальним правилом, встановленим КАС, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС).

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Зміст наведеної норми свідчить, що КАС є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Водночас відносини щодо строків звернення до адміністративного суду регулюються не тільки нормами КАС України, а й іншими законами України.

Спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення громадян, строки та порядок перерахунку пенсій є Закон № 1058.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 1058 нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про виплату пенсії, право на яку відповідачем не заперечується, однак було піддано формальним обмеженням, з підстав та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції та законів України, згідно з ч. 2 ст. 46 Закону № 1058 суми пенсії виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн (квитанція від 05 березня 2024 року).

Докази здійснення інших судових витрати позивачем не надані.

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (ідентифікаційний код: 13486010, місцезнаходження: Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 пенсії за віком, нарахованої за період з 27 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року, в сумі 355 259,25 грн.

3. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 пенсію за віком, нараховану за період з 27 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року, в сумі 355 259 (триста п`ятдесят п`ять тисяч двісті п`ятдесят дев`ять) гривень 25 копійок.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

8. Повне судове рішення складено 28 березня 2024 року.

Суддя Т.О. Кравченко