Справа № 753/3663/24
Суддя: Коренюк А. М.
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 753/3663/24
провадження № 2-а/753/105/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Мостовому В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу в порядку адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_1 до командира 1 взводу 6 роти 2 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції у м. Києві Затики Ярослава Генадійовича, Управління патрульної поліції у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративні правопорушення від 06 лютого 2024 року, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 16.02.2024 року звернулась до суду з позовом до командира 1 взводу 6 роти 2 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції у м. Києві Затики Я.Г., Управління патрульної поліції у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративні правопорушення від 06 лютого 2024 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України, посилаючись на те, що 06.02.2024 року о 14 год. 25 хв. під час керування нею автомобілем «Субару», д.н.з. НОМЕР_1 , на вульварі Л.Українки, 24 в м.Києві, п.17.1 ПДР України не порушувала, а саме порушення про зупинку на смузі для маршрутних транспортних засобів позначеною дорожнім знаком 5.11 - на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначених дорожнім знаком 5.8 або 5.11, якими забороняється рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі, зазначений факт порушення п.17.1 ПДР України не визнає та вважає, що разом із тим, відповідно до п.17.2 ПДР України водій, якій повертає праворуч на дорозі для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги, й у таких місцях дозволяється також заїджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини. Відповідно, вона 06.02.2024 року о 14 год. 25 хв. під час керування автомобілем «Субару», д.н.з. НОМЕР_1 , на вульв. Л.Українки, 24 в м.Києві здійснила посадку пасажира буля правого краю смуги для маршрутних транспортних засобів, яка відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, відтак не порушила п.17.1 ПДР України, оскільки в такому місці дозволяється зупинка для висадки чи посадки пасажира. Це зафіксовано на боді-камеру працівника поліції Затики Я.Г . Вважає, що висновки інспектора щодо її вини є передчасними та необґрунтованими, у її діях відсутній склад і подія правопорушення за ч.2 ст.122 КпАП України.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Кодекс адмінстративного судочинства України викладений в новій редакції.

В судове засідання позивач не з"явився, про дату, час та місце якого був належним чином повідомлений у відповідності до вимог КАС України. Представник позивача Шамардін В.М., діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 16.02.2924 року, звернувся до суду із клопотанням від 26.03.2024 року про відкладення розгляду справи з підстави задіяності в іншому судовому засіданні без підтверджуючих документів про поважність причин неяки, й, зважаючи на належність повідомлення такої сторони, суд відхивив таке клопотання, адже неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч.1 ст. 205, ст. 268 КАС України).

В судове засідання відповідач - командир 1 взводу 6 роти 2 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції у м. Києві Затики Я.Г. з"явився, про дату, час та місце якого був належним чином повідомлений у відповідності до вимог КАС України.

Звернувся до суду із заявою від 27.03.2024 року, яка зареєстрована в канцелярії суду за вх. № 22712, про розгляд справи на його відсутності, вказав про заперечення проти позову ОСОБА_1 , до заяви долучив відеозапис події, яка мала місце 06.02.2024 року о 14 год. 25 хв. під час керування позивачкою ОСОБА_1 автомобілем «Субару», д.н.з. НОМЕР_1 , на вульварі Л.Українки, 24 в м.Києві, щодо якої винесена оскаржувана постанова від 06.02.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності. Вважаючи вину ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КпАП України доведеною належними та допустимими доказами.

Відповідачем відзив на позов не поданий.

Адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч.1 ст. 286 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч.1 ст. 205, ст. 268 КАС України).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

За таких обставин, з уразуванням положення ч.1 ст.205 КАС України, й, враховуючи особливості розгляду даної категорії справ, у відповідності до ст. 286 КАС України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням відповідача, з урахуванням наданої ним заяви із запереченням на позов й доданих до нього документів - відеозапису фіксації події правопорушення.

Справа розглядась у порядку спрощеного провадження (п.20 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України), зважаючи на її категорію (ч.6 ст.12, ст.257 КАС України).

Адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 262 КАС України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 262 КАС України).

Статтею 268 КАС України передбачені особливості повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду та особливості розгляду судом окремих категорій адміністративних справ.

Так, у справах, визначених ст.ст. 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з уразуванням заперечення відповідача на позов із наданим доказом - відеофіксаціїю правопорушення працівником патрульної поліції, поданого відповідачем із додатками до нього, який оглянутий в судовому засіданні, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (п.2 ч.1 ст. 5 КАС України).

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст. 9 КАС України).

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення йде своїм корінням у більш загальний принцип, втілений у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Втім, це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Судом встановлено, що відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення від 06 лютого 2024 року, винесеної командиром 1 взводу 6 роти 2 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції у м. Києві Затикою Ярославом Генадійовиче про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 06.02.2024 року о 14.25.04 в м.Києві, бульварі Лесі Українки, 24, керуючи автомобілем «Субару», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснила зупинку на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.11, чим порушила п.17.1 ПДР України - на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.6 або 5.11 забороняється рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі (а.с.14).

Факт правопорушення підтверджує відео-фіксацією, огляд якого проведеного судом під час розгляду справи, із якого вбачається подія правопорушення, яка мала місце 06.02.2024 року о 14.25 в м.Києві, бульварі Лесі Українки, 24,під час якого позивачка ОСОБА_1 визнала вину, пепрошувала у працівника патрульної поліції за зупинку у недозволеному місці, також вбачається значна тривалість стоянки автомобілем позивачки на місці, позначеним дорожнім знаком, який забороняє таку зупинку, визнала, що це у неї третє правопорушення, просила працівника патрульної поліції не складати постанову щодо притягнення її до адміністративної відповідальності, пропонувала такому працівнику патрульної поліції домовитися.

Суд вважає, що працівник поліції мав би надати належну оцінку висловам позивачки ОСОБА_1 на час фіксації нею вчиненоного правопорушення про домовленість не складати протокол про адміністративне правопорушення.

Наслідком чого стало притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн. 00 коп. (а.с. 9).

Ч.2 ст. 122 КпАП України передбачено відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

П.17 ПДР України визначені переваги маршрутних транспортних засобів.

Так, п.17.1 ПДР України визначено, що на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 (див. додаток 1), забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Інформаційно-вказівний знак 5.8 "Дорога із смугою для руху маршрутних транспортних засобів". Дорога, на якій рух транспортних засобів здійснюється за встановленим маршрутом по спеціально відведеній смузі назустріч загальному потоку транспортних засобів.

Інформаційно-вказівний знак 5.11 "Смуга для руху маршрутних транспортних засобів". Смуга призначена лише для транспортних засобів, що рухаються за встановленими маршрутами попутно із загальним потоком транспортних засобів.

Доводи представника позивача про те, що працівником патрульної поліції при складанні оскаржуваної постанови від 06.02.2024 року про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України не прийнято до уваги п.17.2 ПДР України, яким передбачено, що водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини, з огляду на те, що такі доводи не забезпечені, як належним обґрунтування, а саме не зазначено основих ознак дій водія для застосування п.17.2 ПДР України, й доводів про те, що позивачка як водій, повертала праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, належними й допустимими доказами, а тому судом відхиляються з огляду на надані належні, допустими й переконливі докази про винуватість позивачки, яка й, з - поміж іншого, у ході винесення працівником патрульної поліції оскаржуваної постанови визнала вину у вчиненому правопорушенні, що беззаперечно доводить винність її дій та спростовує доводи позовної заяви вцілому.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України ).

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган (п. 1.5 ПДР України).

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Практикою ЄСПЛ констатується, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в Демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

Відповідно до вимог діючого законодавства, а саме ст. ст. 9, 245, 252 КпАП України, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі, а саме комплекс ознак передбачає чотири елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона.

Диспозиція ч.2 ст.122 КпАП передбачає відповідальність за порушення правил зупинок транспортних засобів загального користування.

Суд, надавши правову оцінку змісту обґрунтування складу адміністративного правопорушення, викладеного в оскаржуваній постанові, з урахуванням вимог ст.256 КпАП України, вважає, що посадовою особою зазначений склад правопорушення - суть адміністративного правопорушення - які саме дії позивача призвели до порушення ч.2 ст. 122 КпАП України.

Суть адміністративного правопорушення є основною складовою правопорушення.

Особа, щодо якої складений протокол/постанова про адміністративне правопорушення, має знати в чому вона звинувачується.

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення (ч.1 ст.8 КпАП України).

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч.1 ст. 9 КпАП України).

Відповідно до ст. 280 КпАП України суд при розгляді справи зобов"язаний з"ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з статтею 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Судом встановлено, що доказом вчинення позивачем правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України є фото- відеозапис, про який зазначено у оскаржуваній постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та який оглянутий в судовому засіданні, якому судом надано належну оцінку, що впливає на наслідки вирішення цього спору.

Доводи позивача про відсутність доказів про вчинене правопорушення, спростовується доказами, наданами відповідачем.

Так, докази про вчинення позивачем правопорушення є належними та допустимими, оскільки зібрані відповідачем в установленому законом порядку, і у своїй сукупності, взаємозв`язку, достатності та достовірності повністю підтверджують фактичні обставини вчинення даного адміністративного правопорушення, та винуватість в них позивача.

Докази, які б спростовували факт порушення позивачем за ч.2 ст.122 КпАП України, судом не встановлені, за таких підстав суд вважає вимоги позивача про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення не обгрунтованими.

Судом встановлена правомірність дій відповідача щодо винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України, і вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань позивача, та, які спростовані відповідачем належними доказами (відеозапис правопорушення), й розцінюються судом, як бажання позивача уникнути адміністративної відповідальності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п. 43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом ».

Доводи позивача не грунтуються на законі, спростовуються доказами, наданими відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.222 КпАП України до компетенції органів Національної поліції віднесено розгляд справ про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 цього Кодексу.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (ч.2 ст.222 КпАП України).

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст. 9 КпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи зобов"язаний з"ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

За встановлених обстанив суд вважає, що позивач умисно вчинив правопорушення за ч.2 ст. 122 КпАП України, що підтверджується його протиправною, винною дією, яка посягала на права громадян, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. При цьому, позивач на час складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності 06.02.2024 року вцілому визнавав вину та розкаювався, що зафіксовано на відеозаписі.

Зважаючи на наслідки вчиненого правопорушення, сукупності ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою ознак, за якими можна констатувати винуватість позивача як правопорушника працівником поліції доведеною.

Враховуючи зібрані по справі докази, суд вважає рішення відповідача про винесення постанови відносно позивача правомірним, оскільки судом достовірно встановлений факт наявності в діях такого позивача порушення п.17.1 ПДР України, підтверджується відеозаписом, наданим відповідачем, як доказ вчинення правопорушення, та правомірності притягнення позтвача до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу відповідно до санкції частини 2 статті 122 КпАП України.

За таких підстав позов підлягає відмові у задоволенні, а рішення суб`єкта владних повноважень без змін.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на наслідки розгліду справи, понесені позивачем судові витрати покласти на такого позивача.

На підставі вищевикладеного, п.17.1 ПДР України, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 19, 20, 21, 22, 42, 44, 45, 46, 47, 72-76, 77, 79, 192, 193, 194, 241, 242, 243, 245, 246, 250, 251, 286 КАС України, ч.2 ст.122 КпАП України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до командира 1 взводу 6 роти 2 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції у м. Києві Затики Ярослава Генадійовича, Управління патрульної поліції у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративні правопорушення від 06 лютого 2024 року - залишити без задоволення, а рішення суб`єкта владних повноважень - без змін.

Понесені позивачем судові витрати покласти на такого позивача.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення (ч.4 ст. 286 КАС України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ст.297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СУДДЯ: