Справа № 300/8497/23
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" березня 2024 р. справа № 300/8497/23
ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також відповідач1, Головне управління ПФУ в області, Управління, орган пенсійного забезпечення), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (надалі по тексту також відповідач 2, Управління, орган пенсійного забезпечення), в якому просить:
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи на підприємстві "Главукрнафтегазстрой" із 09.09.1981 по 01.09.1992;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 16.06.2023 пенсію за віком.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 , досягнувши пенсійного віку (60 років), 16.06.2023 звернулася до Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV (надалі по тексту також Закон 1058-IV).
ОСОБА_1 зазначає, що у трудовій книжці від 20.10.1981 серії НОМЕР_1 біля кожного запису "Главукрнафтегазстрой" стоїть печатка, відтиск якої не містить чітко всіх даних підприємства. Однак, на переконання позивача, це не є перешкодою для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, оскільки із відомостей про прийняття на роботу можна ідентифікувати назву підприємства і така назва є читабельною. Також, позивач звертає увагу, що трудова книжка від 20.10.1981, тобто вона вже є зношеною.
Як вказує ОСОБА_1 підприємство "Главукрнафтегазстрой" ліквідоване, а документи Долинського відділення ОРСу №7 та ОРСу №10 "Главукрнафтегазстрой" за період з 09.09.1981 по 01.09.1992 на зберігання у Державний архів області не надходили, на підтвердження чого позивач додала довідку Державного архіву Івано-Франківської області №К-149/06-07 від 05.12.2023.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Одночасно судом витребувано у сторін докази необхідні для розгляду даної адміністративної справи (а.с.21-22).
На виконання ухвали суду від 15.12.2023 відповідач 2 листом від 22.12.2023 за №1500-0302-7/181555, який надійшов на адресу суду 29.12.2023, надіслав завірену копію пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с.26-73).
Орган пенсійного забезпечення зазначає, що із трудової книжки від 20.10.1981 серії НОМЕР_1 , наданої позивачем до заяви про призначення пенсії, слідує, що записи під №№1-7 завірені печатками, які не читаються. У зв`язку із цим, на переконання відповідача 1, вказані записи трудової книжки не підтверджують стаж роботи ОСОБА_1 за період з 09.09.1981 по 01.09.1992 та не можуть враховуватися при призначенні пенсії за віком.
Також, за аргументами Головного управління ПФУ в області, суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) критеріям частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень. Відтак, відповідач 1 вважає, що належним способом захисту є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, а не зобов`язати призначити таку пенсію.
Таким чином, відповідач 1 вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області 03.01.2024 подало відзив на позов через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (а.с.121-124). Відповідач 2 зазначає, що відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV для призначення пенсії за віком особам, які досягнули 60-річного віку, необхідно мати в наявності 30 років страхового стажу. Однак, як звертає увагу відповідач 2, страховий стаж позивача становить 25 років 01 місяць 18 днів. Управлінням згідно наданих позивачем до заяви документів до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 09.09.1981 по 01.09.1992 згідно трудової книжки, оскільки запис про звільнення закріплено нечитабельною печаткою, що, на переконання відповідача 2, є порушенням порядку ведення трудових книжок.
Орган пенсійного забезпечення зазначає, що чинним законодавством України передбачено можливість підтвердження трудового стажу у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці, проте жодних допустимих доказів, передбачених пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637, позивачем до Головного управління не було надано.
Відтак, відповідач 2 просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзиви на позовну заяву, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 20.10.1981 (а.с.12- зворот а.с.17) суд встановив, що позивач:
- 09.09.1981 прийнята учнем індивідуально-практичного навчання по професії повар Долинського відділу ОРСа-7 "Главукрнафтегазстрой" (запис №1);
- 10.03.1982 присвоєно третій розряд повара (запис №2);
- 01.02.1985 Долинський відділ ОРСа-7 "Главукрнафтегазстрой" перебазовано і перейменовано в Івано-Франківський ОРС №10 "Главукрнафтегазстрой" (запис №3);
- 25.07.1985 переведена на посаду касира (запис №4);
- 13.01.1989 присвоєно кваліфікацію повар 3 розряду (запис №5);
- 17.07.1991 присвоєно кваліфікацію повар 4 розряду (запис №6);
- 01.09.1992 звільнена за переведенням в ОПЕС місті Івано-Франківськ (запис №7).
ОСОБА_1 досягнувши 60-річного віку звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою від 16.06.2023 про призначення пенсії за віком (а.с.36-37).
Згідно змісту довідки Державного архіву Івано-Франківської області від 05.12.2023 за №К-149/06-07 "Надати довідку про стаж роботи ОСОБА_2 , яка працювала у Долинському відділенні ОРСу №7 та ОРСу №10 "Главукрнафтегазстрой" за період з 09.09.1981 по 01.09.1992 немає можливості, оскільки документи з особового складу вказаної організації на зберігання у Державний архів області не надходили" (а.с.18).
Вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком, позивач звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент врегулювання спірних правовідносин.
Відповідно до частини 2статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"від 09.07.2003 за №1058-IV (надалі по тексту також Закон 1058-IV).
Частинами 1 та 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, яке діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно вимог частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, яке діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
В силу правового регулювання положень частини 1статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
У відповідності до частини 1 статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
За змістом статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991(надалі по тексту також Закон№1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також Порядок№637).
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
В силу вимог пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Тобто, прийняття на підтвердження стажу роботи, зокрема, довідок, застосовується тільки в тому випадку, коли "відсутня трудова книжка", або "відсутні відповідні записи про відповідні періоди роботу особи" чи містяться "неправильні чи неточні записи в трудовій книжці про ті чи інші періоди роботу особи на підприємстві".
Повертаючись до фактичних обставин справи, встановлених вище по тексту судового рішення, ОСОБА_1 16.06.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої, поряд з іншим, долучила трудову книжку серії НОМЕР_1 від 20.10.1981 та інші документи. Дана заява за принципом екстериторіальності передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
При прийнятті оскаржуваного рішення відповідач 2 не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи з 09.09.1981 по 01.09.1992 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.10.1981, оскільки печатка, якою завірені записи, є нечитабельною.
Суд, надаючи правову оцінку таким твердженням відповідачів, вважає їх частково обґрунтованими з огляду на наступне.
Так, з 29.07.1993 діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58 (надалі по тексту також Інструкція№58).
Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (пункт 1.1 Інструкції №58).
Відповідно до пункту 2.4. Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції №58).
В період трудової діяльності позивача з 09.09.1981 по 01.09.1992 та внесення записів №№1-7 у трудову книжку про прийняття, переведення та звільнення позивача з роботи, чинною була Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 за №162 (надалі по тексту також - Інструкція №162).
Положеннями пункту 2.3.Інструкції №162 визначено, що всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
За змістом пункту 2.13.Інструкції №162 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 вказується дата прийому на роботу. У графі 3 пишеться: "Прийнято або призначено в такий цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво" із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади та присвоєного розряду.
При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1Інструкції №162).
Як визначено пунктом 1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 за №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" (надалі по тексту також - Постанова №656) та даною Інструкцією.
Так, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню (пункт 1 Постанови №656).
Пунктом 12, 13 вказаної Постанови передбачено, що заповнення трудових книжок і вкладишів до них проводиться за мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташоване дане підприємство, установа, організація та офіційною мовою СРСР.
При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу, згідно пункту 18 Постанови №656, несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
Аналогічні норми встановлені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, відповідно до пункту 1 якого, як вже зазначено судом, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Окрім того такі приписи містяться в пункті 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 за №301 "Про трудові книжки працівників", зокрема, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5статті 242 КАС України).
Отже, суд погоджується з тим, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Як встановлено судом, у позивача є в наявності трудова книжка серії НОМЕР_1 від 20.10.1981, яка надана останньою відповідачу попередньо для розгляду питання про призначення пенсії за віком (а.с.12 - зворот а.с.17).
Записи №№1, 4 у трудовій книжці свідчить про прийняття позивача 09.09.1981 учнем індивідуально-практичного навчання по професії повар Долинського відділу ОРСа-7 " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та переведення 25.07.1985 на посаду касира. Запис №7 трудової книжки ОСОБА_1 підтверджує, що остання 01.09.1991 звільнена за переведенням в ОПЕС міста Івано-Франківськ.
Суд зазначає, що записи №№1-7 трудової книжки ОСОБА_1 є чіткими і зрозумілими, виконані без виправлень, містять інформацію про порядковий номер, дату призначення, переведення та звільнення, відомості про призначення на роботу, переведення на іншу роботу та звільнення, інформацію про документи на основі яких внесені записи, запис про звільнення засвідчений підписом керівника підприємства та засвідчені відтиском печатки.
Так, виходячи із візуального огляду записів №№1-7 у трудовій книжці позивача, відтиски печатки якою засвідчено зазначені записи справді є нечіткими. Разом з тим такий недолік заповнення трудової книжки позивача не є безумовною підставою для незарахування окремого періоду роботи особи до страхового стажу, адже визначальним є підтвердження факту зайнятості особи та виконання роботи на підприємстві, а не правильність заповнення трудової книжки чи читабельність печаток.
Суд вважає, що недоліки оформлення трудової книжки відповідачем виявлені вірно, але вони не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для того щоб відмови позивачеві у зарахуванні спірного періоду роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що відтиски печатки у трудовій книжці є нечіткими, відсутня.
Та обставина, що підприємством, де працював позивач, засвідчено записи в трудовій книжці нечітким відтиском печатки, не робить записи про роботу на цьому підприємстві недійсними чи неправдивими. Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами на підтвердження його страхового (трудового) стажу.
Таким чином, на переконання суду, період роботи позивача з 09.09.1981 по 01.09.1992 підлягають врахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 на підставі записів №№1-7 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.10.1981(а.с.12-зворот а.с.17).
Досліджуючи наявність правових підстав для призначення позивачу пенсії за віком на момент розгляду заяви від 16.06.2023, суд вважає за необхідне відмітити наступне.
Як уже зазначалось судом вище по тексту рішення, згідно положень частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Згідно наявної в матеріалах справи копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , виданого 20.07.1999, остання народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , а отже, на момент звернення із заявою від 16.06.2023 про призначення пенсії за віком, позивачці було понад 60 років (а.с.7-8), що не заперечується відповідачем (а.с.10).
З урахування висновків суду, про зарахування, до страхового стажу періоди роботи позивача з 09.09.1981 по 01.09.1992, суд вважає, що у позивача є понад 30 років страхового стажу, а отже, остання має право на призначення пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV.
Однак, суд зазначає, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.
Відповідно до частини 1 статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.
З аналізу наведеного вбачається, що на даний час Головні управління ПФУ відповідно до покладених на них завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.
Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Також, в даному випадку, визначаючи належний спосіб захисту і відновлення права, позивач не врахував наступного.
Відповідно до пунктів 4.1, 4.2, абзацу 3 пункту 4.3 і пункту 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (надалі по тексту також Порядок №22-1), заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Із вказаного слідує, що після реєстрації заяви позивача, органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на пенсію, в розумінні Порядку №22-1 є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 9 КАС України).

Відтак, керуючись статтею 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача 2 вчинити відповідний обсяг дій враховуючи те, що ОСОБА_1 хоча і подала заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області як органу пенсійного забезпечення за місцем проживання/реєстрації позивача, втім рішення по суті порушеного питання приймалося саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Як визначено пунктом 4.10 Порядку №22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абзац 2 частини 4 статті 245 КАС України).

Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем 2 прав позивача буде:

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи на підприємстві "Главукрнафтегазстрой" із 09.09.1981 по 01.09.1992;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.06.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2023 за №1058-IV, з урахуванням висновків суду.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні .

Відповідно до частини 2статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Підсумовуючи свої висновки, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд відзначає, що позивачем за подання до суду адміністративного позову сплачено судовий збір в розмірі 1 073,60 гривень згідно квитанції за №9137-1089-9653-3027 від 07.12.2023 (а.с.6).

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яке прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії, то з останнього підлягають стягненню за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 536,80 гривень, що становить 50 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору.

Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 23.06.2023 за №49 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV.

Зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи на підприємстві "Главукрнафтегазстрой" із 09.09.1981 по 01.09.1992.

Зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.06.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеські області (ідентифікаційний код юридичної особи 20987385) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір в розмірі 536,80 гривень (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), АДРЕСА_1 ;

відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, 15, м.Івано-Франківськ, 76018.

відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20987385), вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012.

Суддя Чуприна О.В.