Справа № 420/32144/23
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/32144/23

Перша інстанція: суддя Пекний А.С.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання здійснити перерахунок пенсії та врахувати заробітну плату (дохід) за 60 календарних місяців, а саме за період з 1986 року по 1990 рік, страхового стажу на підставі ч. 1 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у врахуванні заробітної плати для обчислення пенсії за 60 календарних місяців страхового стажу за бажанням ОСОБА_1 , а саме за період з 1986 року по 1990 рік;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок пенсії та врахувати заробітну плату (дохід) ОСОБА_1 за 60 календарних місяців, а саме за період з 1986 року по 1990 рік, страхового стажу на підставі ч. 1 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В обґрунтування позову позивач вказував, що він перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Рішенням від 26.05.2022 № 21 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до статті 27 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Станом на 14.11.2023 позивач отримує мінімальну пенсію. 25.10.2022 до Пенсійного фонду України був направлений адвокатський запит щодо умов нарахування мінімальної пенсії ОСОБА_1 . Листом від 11.11.2022 № 2100-0208-8/17945 Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області надано відповідь, в якій відповідач зазначив перелік періодів, які були зараховані до пенсійного стажу. Із вищезгаданого листа вбачається, що пенсія позивачу нарахована відповідно до ст. 27 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та обчислена із заробітної плати за даними персоніфікованого обліку з 01.07.2000 по 31.03.2022. В подальшому 17.05.2023 було направлено заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, зокрема, щодо врахування для обчислення пенсії за бажанням ОСОБА_1 заробітної плати (доходу) за період з 1986 року по 1990 рік страхового стажу в порядку ч. 1 ст. 40 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. На вищезазначену заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області надіслало лист від 01.08.2023 № 5892-5303/П-02/8-2100/23, в якому зазначило, що у зв`язку із веденням в Україні воєнного стану акціонерне товариство Укрпошта з 24.02.2022 тимчасово припинило приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначенням до російської федерації та Республіки Білорусь. Тобто на теперішній час не вбачається за можливе надіслати запит до російської федерації та здійснити зустрічну перевірку відповідності змісту довідки первинним документам та застосувати довідки для обчислення пенсії.

Позивач вказував, що станом на день подання позову він отримує мінімальну пенсію в розмірі 2300 грн. Однак, відповідач не врахував бажання позивача щодо врахування заробітної плати (доходу) за 60 календарних місяців, а саме за період з 1986 року по 1990 рік страхового стажу на підставі ч. 1 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Натомість відповідач розрахував розмір пенсії з урахування заробітку за період з 01.07.2000 до 31.03.2022 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з чим позивач категорично не погоджується.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року, ухваленим в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження, позов ОСОБА_1 задоволений.

Визнані протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови ОСОБА_1 у врахуванні заробітної плати для обчислення пенсії за 60 календарних місяців страхового стажу за його бажанням, а саме за період з 1986 року по 1990 рік.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з врахуванням заробітної плати (доходи) за 60 календарних місяців, а саме за період з 1986 року по 1990 рік, страхового стажу на підставі ч. 1 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн 88 коп.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що розмір пенсії позивача обчислено з дотриманням норм діючого законодавства, зокрема, ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, згідно якої, як зазначено вище, застосовано дані про заробітну плату позивача з персоніфікованого обліку з 01.07.2000 по 31.03.2022. Тому, дії Управління є законними та такими, що не можуть бути визнані протиправними.

Також апелянт вказує на порушення позивачем строків звернення до суду, оскільки до суду позивач звернувся у листопаді 2023 році, а про порушення своїх прав дізнався після прийняття рішення від 26.05.2022 № 21 про призначення пенсії.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу посилався на доводи ідентичні тим, що викладені в позовній заяві та узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що з 18.05.2022 позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області та отримує пенсію за віком відповідно до статті 27 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Вказані обставини учасниками справи не заперечуються та визнаються.

25.10.2022 адвокат Обуховська Р.В. звернулась до відповідача з адвокатським запитом про надання інформації щодо пенсійного забезпечення ОСОБА_1 (а.с. 25-26)

На адвокатський запит від 25.10.2022 щодо пенсійного забезпечення ОСОБА_1 Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області листом від 11.11.2023 № 2100-0208-8/17945 (а.с. 16) повідомило, що рішенням від 26.05.2022 № 21 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пенсія обчислена із заробітної плати за даними персоніфікованого обліку з 01.07.2000 по 31.03.2022.

На звернення позивача, у якому, серед іншого, він просив врахувати для обчислення пенсії заробітну плату (дохід) за період з 1986 року по 1991 рік страхового стажу (а.с. 66-68, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області листом від 01.08.2023 № 5892-5303/П-02/8-2100/23 (а.с. 69-71) повідомило, що на сьогодні розмір пенсії розраховано з урахуванням заробітку за період з 01.07.2000 по 31.03.2022 (ст. 40 Закону 1058).

В матеріалах електронної пенсійної справи наявна:

- довідка про заробітну плату від 04.03.2022 № С-278 за період за листопад 1983 року по червень 1991 року, видана муніципальною казенною установою Муніципальний архів міста Сургута (Росія) (а.с. 12);

- довідка про заробітну плату від 23.04.2004 № 30 за період з грудня 1983 року по листопад 1991 року, видана ВАТ Спецнефтегазстрой (Тюменська область) (а.с. 10, 11).

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану акціонерне товариство Укрпошта з 24.02.2022 тимчасово припинено приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначенням до російської федерації та Республіки Білорусь. Тобто на теперішній час не вбачається за можливе надіслати запит до російської федерації та здійснити зустрічну перевірку відповідності змісту довідки первинним документам та застосувати довідки для обчислення пенсії.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

У пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначаються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058).

Відповідно до ст.1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Абзацом п`ятим частини першої статті 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлено, зокрема, що заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами.

Тобто, єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписок з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 березня 2015 року у справі №21-11а15 та в постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року по справі №527/1655/17.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 (далі по тексту - Порядок №22-1).

Відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 2.1 Порядку №22-1, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Згідно із абзацами першим та другим пункту 2.10 Порядку №22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала, зокрема, особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Відповідно до частини першої статті 101 Закону України Про пенсійне забезпечення органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Частиною третьою статті 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органи Пенсійного фонду України мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також у необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інші відомості, передбачені законодавством для визначення права на пенсію.

З аналізу вищенаведених законів вбачається, що правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія.

Отже, у разі сумніву в розмірі заробітної плати, яка враховується при обчисленні пенсії, орган Пенсійного фонду України має право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06 листопада 2019 року у справі №352/819/16-а.

Суд зазначає, що згідно зі статтею 101 Закону України Про пенсійне забезпечення органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Згідно із частиною 3 статті 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, пенсійний орган в силу діючого законодавства наділений повноваженнями вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Судом встановлено, що в матеріалах електронної пенсійної справи наявні:

довідка про заробітну плату від 04.03.2022 № С-278 за період за листопад 1983 року по червень 1991 року, видана муніципальною казенною установою Муніципальний архів міста Сургута (Росія);

довідка про заробітну плату від 23.04.2004 № 30 за період з грудня 1983 року по листопад 1991 року, видана ВАТ Спецнефтегазстрой (Тюменська область).

Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо врахування для обчислення пенсії заробітної плати (доходу) за період з 1986 року по 1991 рік страхованого стажу.

Відповідач листом від 01.08.2023 № 2892-5363/П-02/8-2100/23 відмовив у задоволенні заяви позивача, оскільки у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану акціонерне товариство Укрпошта з 24.02.2022 тимчасово припинено приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначенням до російської федерації та Республіки Білорусь. Тобто на теперішній час не вбачається за можливе надіслати запит до російської федерації та здійснити зустрічну перевірку відповідності змісту довідки первинним документам та застосувати довідки для обчислення пенсії.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч.1 ст.4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, зокрема, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Частинами 2-3 статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.

Враховуючи, що наведеною вище Угодою визначено стаж, який підлягає врахуванню при визначенні розміру пенсії, відтак і заробіток за відповідний період підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Надаючи правову оцінку діям відповідача, суд зазначає, що неможливість проведення перевірки не ставить у залежність питання про призначення пенсії відповідній особі і не може бути підставою для відмови у врахуванні заробітної плати.

Суд також враховує, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України строк дії режиму воєнного стану продовжувався.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві.

Всі первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, що обчислена із заробітку, який вона отримувала на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україною у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво та обмін поштою з російською федерацією та неможливістю надіслати запит щодо звірки достовірності видачі вищенаведеної довідки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення, обчислення пенсії є відповідний період роботи.

Посилання відповідача на неможливість підтвердити зміст довідки первинними документами є необґрунтованими, оскільки перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у врахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Такий висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що містяться у постановах від 21.02.2020 (справа № 291/99/17) та від 29.07.2020 (справа №341/1132/17).

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанцїі про безпідставіть відмови апелянта у врахуванні заробітної плати для обчислення пенсії за 60 календарних місяців страхового стажу за бажанням ОСОБА_2 , а саме за період з 1986 року по 1990 рік.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Разом із цим, суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі Гурепка проти України (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 у справі Кудла проти Польщі (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі Гарнага проти України (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Крім того, приписами статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, якщо воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 по справі №1-12/2003).

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів РЄ державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи зміст спірних правовідносин, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з врахуванням заробітної плати (доходи) за 60 календарних місяців, а саме за період з 1986 року по 1990 рік, страхового стажу на підставі ч. 1 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Доводи апелянта щодо пропуску позивачем строку на звернення до суду не заслуговують на увагу, оскільки апелянт помилково ототожнює момент, коли у позивача виникло право на призначення пенсії з врахуванням заробітної плати за 60 календарних місяців страхового стажу з моментом, коли таке його право було порушено та виникли підстави для звернення до суду.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням. Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-78, 242, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі №420/32144/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 26.03.2024

Суддя-доповідач С.Д. Домусчі
Судді Г.В. Семенюк О.І. Шляхтицький