Справа № 160/4235/24
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 березня 2024 рокуСправа № 160/4235/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бухтіярової М.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні питання про залишення позову без розгляду в адміністративній справі №160/4235/24 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛІБНИЙ КРАЙ ПРИВІЛЬНЕ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

14.02.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛІБНИЙ КРАЙ ПРИВІЛЬНЕ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (відповідач-1), Державної податкової служби України (відповідач-2), в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №9447580/44761437 від 01 вересня 2023 року про відмову в реєстрації податкової накладної №6 від 31.03.2023 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №6 від 31.03.2023, подану ТОВ 2ХЛІБНИЙ КРАЙ ПРИВІЛЬНЕ», у день її направлення, а саме 14 квітня 2023 року.

Ухвалою суду 16.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/4235/24; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

29.02.2024 Державною податковою службою України подано відзив.

29.02.2024 Головним управлінням ДПС У Дніпропетровській області подано відзив, клопотання про залишення позову без розгляду та заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.03.2024 у задоволенні заяви Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

04.03.2024 позивачем подано відповідь на відзиви відповідачів.

При цьому, позивачем не надано заперечень щодо клопотання відповідача-1 про залишення позову без розгляду.

Ухвалою суду від 07.03.2024 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛІБНИЙ КРАЙ ПРИВІЛЬНЕ» залишено без руху після відкриття провадження та встановлено позивачеві строк п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням обставин, які об`єктивно унеможливлювали реалізацію позивачем права щодо своєчасного звернення до суду із цим позовом, та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку.

13.03.2024 від представника позивача адвоката Левковської К.Ю. надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

В обґрунтування заяви представника позивача зазначає, що ТОВ «ХЛІБНИЙ КРАЙ ПРИВІЛЬНЕ», яке здійснює свою діяльність у селищі Надіївка Дніпровського району Дніпропетровської області, у зв`язку з перебоями постачання електричної енергії на підприємство, має труднощі в стабільній роботі електронних кабінетів, пошти та інших електронних систем, які через перепади у електриці та інтернет-постачанні часто видають помилки та неможливість оновлення даних в електронних кабінетах. У зв`язку з перепадами в електричній енергії та постійними знеструмленнями на підприємстві, в будівлі офісу ТОВ «ХЛІБНИЙ КРАЙ ПРИВІЛЬНЕ» згорів комп`ютер бухгалтера, на якому містилась база бухгалтерського програмного забезпечення. У зв`язку з чим, співробітники підприємства, відповідальні за отримання та слідкування за повідомленнями, не мали технічної можливості вчасно побачити наявні повідомлення в електронному кабінеті платника податків та сповістити про це керівництво, для своєчасного реагування та подальшого вжиття заходів ш;одо оскарження неправомірного рішення контролюючого органу в судовому порядку у належні строки. Окрім того, підприємство працює нестабільно, через часті повітряні тривоги та обстріли Дніпропетровської області, співробітники змушені покидати свої робочі місця для того, щоб перебувати в безпечному укритті, що також дестабілізує роботу підприємства та перешкоджає своєчасному виконанню посадових функцій. Додатково представником зауважено на існуванні форс-мажорних обставин в країні (воєнний стан), які досі існують і мають вплив на всі сфери життєдіяльності. З огляду на викладене, просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду із цим позовом та поновити його.

До заяви було долучено довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛІБНИЙ КРАЙ ПРИВІЛЬНЕ» від 12.03.2024 б/н, за підписом директора товариства ОСОБА_1 , відповідно до якої товариством повідомлено «всім, кого це стосується» про перебої з електропостачанням на підприємстві, труднощі в стабільній роботі електронних кабінетів, пошти, перепади напруги, постійні знеструмлення тощо.

Відповідачами не надано заперечень щодо заяви позивача.

Розглянувши заяву представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду із позовом та надані докази, суд доходить висновку про наступне.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011).

Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Відповідно до статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з частинами першою-другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

За змістом частини шостої статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини другої якої, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина третя статті 123 КАС України).

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У разі неподання особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналогічна позиція застосована Верховним Судом, зокрема, у постановах від 6 лютого 2018 року у справі № 607/6231/17, від 17 квітня 2018 року у справі № 438/769/13-а (2а/438/29/13), від 24 квітня 2018 року у справі № 357/18214/14, від 26 червня 2018 року у справі № 663/1012/16-а, від 10 липня 2018 року у справі № 820/4856/17, від 28 серпня 2018 року у справі № 826/11545/17, від 9 листопада 2018 року у справі № 334/3536/17(2-а/334/402/17), від 27 листопада 2018 року у справі № 537/2348/16-а, від 27 листопада 2018 року у справі № 305/2056/15-а, від 20 грудня 2018 року у справі № 756/513/17, від 20 грудня 2018 року у справі № 712/7831/16-а, від 22 січня 2019 року у справі № 201/9987/17(2-а/201/304/2017), від 7 лютого 2019 року у справі № 802/497/16-а, від 14 травня 2019 року у справі № 826/26174/15, від 21 грудня 2019 року у справі №826/12776/15 та від 5 травня 2022 року у справі № 240/10663/20.

При цьому, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк.

В цьому випадку, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів (день вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги).

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Позивачу недостатньо лише посилатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом трьох місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд зазначає, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (постанова Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №521/21851/16-а). При цьому, у визначенні моменту виникнення права на позов має значення, коли особа дізналася про факт порушення свого права, інтересу або коли саме вона повинна була дізнатись про це, і обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений саме на позивача.

Як слідує з позовних вимог, позивачем оспорюється рішення комісії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №9447580/44761437 від 01.09.2023 про відмову в реєстрації податкової накладної №6 від 31.03.2023 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З матеріалів справи вбачається, що позивач оскаржив рішення №9447580/44761437 від 01.09.2023 в адміністративному порядку шляхом надіслання скарги через електронний кабінет платника, яка доставлена до контролюючого органу 12.09.2023, про свідчить квитанція №2, та рішенням від 19.09.2023 №68747/44761437/2 скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення №9447580/44761437 від 01.09.2023 без змін.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, листування позивача з відповідачами здійснювалось засобами електронного зв`язку.

Отже, тримісячний строк звернення до суду із цим позовом спливає 02.12.2023. Водночас, позивач звернувся до суду лише 14.02.2024, тобто з пропуском строку, встановленого ч.4 ст. 122 КАС України.

Наведені ж представником позивача доводи у заяві про поновлення пропущеного строку на подання позову про те, що були перебої з постачання електричної енергії на підприємстві, у зв`язку із чим позивач мав труднощі в стабільній роботі електронних кабінетів, пошти та інших електронних систем, які через перепади у електриці та інтернет-постачанні часто видають помилки та неможливість оновлення даних в електронних кабінетах, не можуть бути враховані судом, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

З цих же підстав не можуть бути враховані і доводи представника позивача про те, що через постійне знеструмлення в будівлі офісу ТОВ «ХЛІБНИЙ КРАЙ ПРИВІЛЬНЕ» згорів комп`ютер бухгалтера, на якому містилась база бухгалтерського програмного забезпечення, оскільки доказів відповідному не надано.

Крім того, у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду відсутні будь-які відомості про те, коли саме відбувались перебої з електропостачанням, коли згорів комп`ютер, коли видавались помилки та неможливість оновлення даних в електронних кабінетах, у зв`язку із чим неможливо встановити фактичні обставини, з якими позивач пов`язує поважність причин пропуску строку звернення до суду із цим позовом, і що ці причини виникли протягом строку, який пропущено.

Щодо посилань представника позивача в обґрунтування поважності пропуску строку на обставини воєнного стану, суд зазначає, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні без обґрунтування неможливості звернення до суду позивачем у встановлені строки у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Відповідного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22.

У кожному конкретному випадку суд досліджує обставини, зазначені позивачем, у їх сукупності із наданими доказами на їх підтвердження.

Однак, позивачем не наведено обставин та не надано належних доказів, що причини пропуску строку зумовлені саме запровадженням воєнного стану.

Щодо посилання позивача на існування форс-мажорних обставин, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За змістом частини першої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Отже, наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що об`єктивно унеможливлюють виконання певних зобов`язань, має бути підтверджена в порядку, визначеному Законом.

Однак, доказів звернення за отриманням відповідного Сертифіката про засвідчення форс-мажорних обставин позивачем не надано, матеріали справи не містять.

Будь-яких інших обставин, що зумовили несвоєчасне звернення позивача до суду із цим позовом, позивачем у заяві не зазначено.

Отже, позивачем не доведено належними і допустимими засобами доказування тієї обставини, що мали місце непереборні обставини, перешкоди чи труднощі, що унеможливили своєчасне звернення позивача до суду із цим позовом, і що причини, що зумовили несвоєчасне звернення до суду виникли протягом строку, який пропущено.

З огляду на викладене, заява про поновлення строку звернення до суду є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Суд звертає увагу, що законодавче обмеження строку, протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі №809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі №815/91/18.

При вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду, суд також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «МіраґальЕсколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

За змістом пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи те, що позивачем хоч і подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, однак не доведено поважних причин пропуску звернення до суду, а саме не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що мали місце непереборні обставин, перешкоди чи труднощі, що унеможливили своєчасне звернення до суду із цим позовом, суд дійшов висновку, що позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛІБНИЙ КРАЙ ПРИВІЛЬНЕ» підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 123, 171, 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛІБНИЙ КРАЙ ПРИВІЛЬНЕ» про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛІБНИЙ КРАЙ ПРИВІЛЬНЕ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова