Справа № 946/450/24
Суддя: Адамов А. С.
Дата ухвалення: 2024-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 946/450/24
Провадження № 2-а/946/29/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Адамова А.С.,

за участю: секретаря судового засідання Тюміної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

22.01.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник ОСОБА_2 від 12.01.2024 року №1/308 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.01.2024 головним спеціалістом ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про порушення ним ч.3, ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 12.01.2024 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_4 на підставі протоколу від 10.01.2024 року та матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 прийнято Постанову № 1/308 від 12 січня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 210 КУпАП, про визнання ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. З постановою позивач не згоден, вважає, що постанова є незаконною та підлягає скасуванню. Так, 09.01.2024 року на маршрутному транспортному засобі він прямував до пункту пропуску «Орлівка» для перетину держаного кордону України. У пункті пропуску «Орлівка» працівниками державної прикордонної служби України була здійснена перевірка документів. Після перевірки документів, його було знято з маршрутного транспортного засобу з невідомих причин, незважаючи на те, що ним були надані документи, які звільняють його від призиву на військову службу, а саме: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 з відміткою про зняття з військового обліку військовозобов`язаних від 23.05.2023 року, а також довідка ВЛК від 23 травня 2023 року із діагнозом та постановою ВЛК. Таким чином, відповідно до зазначених та наданих документів ним проходилося ВЛК у травні 2023 року та на підставі діючого ВЛК знятий з військового обліку, тобто не підлягає мобілізації та військовій службі. Не зважаючи на представлені документи працівникам ДПСУ, до нього підійшли невідомі люди у камуфляжній формі, які не представилися, не назвали своїх імен, посад та на підставі якого закону діють. Через вимогу перевірки ВЛК та надання повістки було зрозуміло, що це працівники ТЦК. Незважаючи на підтверджуючи документи про зняття його з військового обліку та наявності законних підстав для виїзду за кордон, працівники ТЦК надали йому документ для проходження повторного ВЛК та вимагали проїхати з ними невідомо куди, погрожуючи застосуванням силу. Сівши у транспортний засіб працівників ТЦК, його було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Працівники ТЦК вимагали повторного проходження ВЛК, не зважаючи на те, що він проходив медичний огляд ВЛК у травні 2023 року, а також має відмітку про зняття з військового обліку військовозобов`язаних, тому через законну незгоду на проходження у ІНФОРМАЦІЯ_3 він пробув більш доби, до вечора 10 січня. Важливо зазначити, що раніше на зазначених наявних документах державний кордон України ним перетинався неодноразово. Також, змін у законодавстві з приводу перетинання кордону осіб, які зняти з військового обліку не було. Таким чином, вважає дії працівників ТЦК незаконними, а постанову про притягнення до адміністративної відповідальності такою, що підлягає скасуванню. Крім того, прибувши додому 10 січня після затримання у ТЦК, через напружену обстановку, сильне хвилювання та стрес у нього погіршився стан здоров`я та піднявся тиск, що призвело до необхідності виклику швидкої допомоги та за показаннями медичних працівників його було госпіталізовано до лікарні 12.01.2024р.

Згідно відзиву ІНФОРМАЦІЯ_1 на адміністративний позов ОСОБА_1 , відповідач позов не визнає, вважає заявлені вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так, у зв`язку із затриманням під час перетину кордону військовозобов`язаного ОСОБА_1 , вилученням у нього тимчасового посвідчення НОМЕР_1 від 23.05.2023р. та довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 №9/503 від 23.05.2023р. за підозрою в скоєнні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.4 ст.358 КК України, співробітниками ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_1 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Посилання представником позивача в позовній заяві про затримання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 є безпідставним та нічим не доведеним, тобто без жодного документального підтвердження. Крім того, згідно зі ст. 262 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки не відносяться до органів, які уповноважені здійснювати затримання. Також зауважую, що посилання представника позивача на його затримання, яке не проводилось ІНФОРМАЦІЯ_5 , взагалі не стосуються правомірності винесеної постанови №1/308 від 12.01.2024 року по справі про адміністративне правопорушення щодо порушення правил військового обліку ОСОБА_1 . Оскільки військовозобов`язаного ОСОБА_1 09.01.2024 року було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 саме правоохоронними органами без військово-облікового документа з роз`ясненням всіх підстав вилучення у ОСОБА_1 військово-облікового документа та довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 №9/503 від 23.05.2023р., на підставі якої його було визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, Другим відділом ІНФОРМАЦІЯ_2 в межах своїх повноважень, передбачених абз.11 п.9 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», було вручено позивачу під особистий підпис повістку про необхідність прибуття 09.01.2024 року о 16.30 год. до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 для проходження медичного огляду, що підтверджується корінцем повістки - розписки про отримання з підписом позивача (копія додається). В призначений у повістці час 16.30 год. 09.01.2024 року для проходження медичного огляду ОСОБА_1 не прибув. Однак 10 січня 2024 року позивач прийшов до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за його місцем проживання ( АДРЕСА_3 ) для з`ясування всіх обставин та можливості повернення йому вилученого тимчасового посвідчення НОМЕР_1 від 23.05.2023р. та довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 №9/503 від 23.05.2023 року. При з`ясуванні всіх обставин було встановлено, що ОСОБА_1 не прибув за викликом по повістці 09.01.2024 року о 16.30 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медичного огляду, тобто позивачем вчинено адміністративне правопорушення за ч.2 ст.210 КУпАП. За порушення правил військового обліку в умовах особливого періоду на ОСОБА_1 10.01.2024 року головним спеціалістом ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 було складено адміністративний протокол за ч.2 ст.210 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Підставою для складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, стало порушення позивачем в умовах особливого періоду, введеного Указом Президента України від 17.03.2014р. №303/2014 «Про часткову мобілізацію», вимог ч. 3, 10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пп.2 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 року Додаток 2, а саме отримавши повістку 09.01.2024 року під особистий підпис не прибув з особистої халатності та недбалим ставленням до своїх обов`язків 09.01.2024р. в 16.30 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медичного огляду, тим самим ОСОБА_1 порушив правила військового обліку. Документів, підтверджуючих поважність причин неприбуття за повісткою для проходження медичного огляду, не надав. Під час складення протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 були доведені його права та обов`язки, про що свідчить його особистий підпис в протоколі за №1/260 від 10.01.2024 року, бажання отримати допомогу фахівця з права позивач не заявляв, бажання надати пояснення та зауваження під час складення протоколу про адміністративне правопорушення у ОСОБА_1 не виникало. У графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» позивач зазначив, що «з протоколом він ознайомлений, згоден, претензій не має». Тобто згода ОСОБА_1 з протоколом після ознайомлення та відсутність претензій, зауважень та бажання надати якісь пояснення з його боку свідчить лише про те, що позивач повністю визнав свою вину. Під час складення протоколу, позивачу було доведено під особистий підпис про дату та час розгляду справи, а саме 12.01.2024 року о 10.30 год. Тобто будучі ознайомленим під особистий підпис в протоколі про дату та час розгляду справи, позивач не надав до ІНФОРМАЦІЯ_2 до 12.01.2024 року жодної заяви, клопотання, повідомлення тощо про його госпіталізацію до лікарні та ніяким чином не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_5 про неможливість бути присутнім на розгляді адміністративної справи. Представником позивача до позовної заяви також не надано жодного підтверджуючого доказу про госпіталізацію до лікарні ОСОБА_1 .

В судовому засіданні від 06.03.2024 представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що 09.01.2024 о 16:30 год. ОСОБА_1 знаходився у РТЦК, це підтверджується зверненнями його дружини на 102, що також підтверджено відповідями органів поліції. Повістка вручалась ОСОБА_1 на пункті пропуску «Орловка» та він був звідки доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де він і знаходився до 10.01.2024, в т.ч. і 09.01.2024 о 16:30 год. О 18:36 год. дружина зателефонувала на 102, що його утримують в ІНФОРМАЦІЯ_5 , також, і сам ОСОБА_1 дзвонив також на лінію 102 з цих підстав.

В судовому засіданні 06.03.2024 представник відповідача заперечувала проти задоволення позову з підстав визначених у відзиві, так як позивача доставлено правоохоронними органами і на час доставлення при ньому не було відповідних документів щодо його обліку (так як ці документи було вилучено поліцейськими). Питання, де саме утримувався, та чи утримувався позивач в той період на даній момент встановлюється правоохоронними органами. Різняться покази свідка та представника позивача щодо вручення повістки (на кордоні « ІНФОРМАЦІЯ_6 » чи у ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_4 ). ОСОБА_1 привезли до ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_4 та там вручили повістку на 09.01.2024 на 16:30 год. Згідно даних ІНФОРМАЦІЯ_2 10.01.2024 позивач самостійно звернувся.

У судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_5 , яка є дружиною позивача та яка показала, що 09.01.2024 її чоловік перетинав кордон, його затримали і вилучили у нього документи. Його доставили у ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Рені правоохоронні органи. О 16:24 год. він скинув СМС, що він знаходиться в РТЦК в м. Рені, через 30 хвилин він сказав, що його везуть в Ізмаїл. О 18:40 год. його вже привезли до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де вона його бачила особисто, так як була біля ІНФОРМАЦІЯ_2 . О 18:38 год. вона зателефонувала на «102», що чоловіка незаконно утримують в ІНФОРМАЦІЯ_2 . Він там знаходився з 09.01.2024 по 10.01.2024 вечора. 10.01.2024 його повели на ВЛК, він відмовився. 10.01.2024 після 17:00год. його випустили з протоколом про притягнення до адміністративної відповідальності. Вона була в РТЦК в м. Ізмаїл та бачила як її чоловіка тримали з 09.01.2024р. після доставлення з РТЦК, розташованого в м.Рені до РТЦК, розташованого в м.Ізмаїл, та весь день 10.01.2024 до 17:00 год. там, та лише 17:00 год. відпустили його. 11.01.2024 йому стало зле і 12.01.2024 з гіпертонічним кризом він потрапив до лікарні в стаціонар до 17.01.2024р. До теперішнього часу амбулаторно лікується. За своєю волею чоловік не міг пересуватися з ранку 09.01.2024 та 10.01.2024 вечора, так як був під контролем працівників Ізмаїльського РТЦК. Коли його привезли в Ізмаїл увечері, у нього вилучили телефон. Знаходячись в м. Рені чоловік також декілька разів телефонував до поліції щодо його незаконного утримання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, покази свідка, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 виданого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , 23.05.2023 року ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_8 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку за ст.64-а, гр.ІІ, н-з МОУ №402/2008 р. Також, у вищезазначеному посвідчені стоїть відмітка, за якою особа не підлягає призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також відмітка про військовий облік, за якою особа знята з військового обліку військовозобов`язаних другим відділом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 23.05.2023 року.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 23.05.2023 року зазначений діагноз за постановою ВЛК: Посттравматичний остеохондроз грудного та поперекового відділів хребта з фіксованим правобічним сколіозом грудного відділу IV Ступеня. Стійкий полірадикулярний больовий синдром. Деформуючий спондильоз, спондилоартроз. Дископарія L4-S1, Th10-12. Спондилогенна міопатія. Виражений больовий синдром зі значним порушенням функцій. Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

12 січня 2024 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_4 було винесено постанову № 1/308, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.

В оскарженій постанові зазначено, що 10 січня 2024 року приблизно о 16.00 год. в м.Ізмаїл встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 в умовах особливого періоду, введеного Указом Президента України від 17.03.2014р. №303/2014 «Про часткову мобілізацію» не виконав вимоги ч. 3, 10 ст.1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», пп.2, п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 року Додаток 2, а саме отримавши повістку 09.01.2024 року під особистий підпис, не прибув з особистої халатності та недбалим ставленням до своїх обов`язків 09.01.2024 в 16.30 год. до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медичного огляду, тим самим ОСОБА_1 порушив правила військового обліку. Документів підтверджуючих поважність причин неприбуття за повісткою для проходження медичного огляду не надав. Враховуючи, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 в умовах особливого періоду скоїв адміністративне правопорушення, що передбачене ч.2 ст. 210 КУпАП, порушив законодавство України щодо правил військового обліку, накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Частиною 1 ст.210 КУпАП передбачено, що порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно ч.2 ст.210 КУпАП повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За визначенням у Законі України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24,02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на теперішній час.

Працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 є державними службовцями і на них поширюється дія Закону «Про державну службу». Стаття 8, ч. 1 Закону України «Про державну службу» визначає основні обов`язки державного службовця, зокрема: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Правила військового обліку визначені у Додатку № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022. (далі - Правила) на виконання вимог ч. 5 ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Підпунктом 2 пункту 1 Додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Порядку №1487 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, серед іншого, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Службі зовнішньої розвідки України; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Відповідно до п.1.1 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, що затверджений наказом Міністра оборони України 14.08.2008 №402 (далі Положення) медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів ) резервісти).

Згідно п.1.4 Розділу II Положення про медичний огляд громадян, зазначених у пункті 1.2 розділу І цього Положення та допризовників, проводиться в порядку, визначеному таблицею відповідно до п. 10 якої резервісти, військовозобов`язані, які призиваються та проходять воєнні навчальні (перевірочні) та спеціальні збори осіб рядового сержантського, старшинського та офіцерського складу; призиваються та проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період проходять медичний огляд у ВЛК ТЦК та СП. гарнізонні (госпітальні) ВЛК.

Відповідно до п.п.4 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань приписки, призовних комісій або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у Службі зовнішньої розвідки за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки.

Як вбачається з оскарженої постанови та матеріалів справи, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 для проходження медичного огляду 09.01.2024 о 16:30 год., проте згідно наявних доказів (пояснення свідка, інформації Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області) ОСОБА_1 з денного часу 09.01.2024 перебував в ІНФОРМАЦІЯ_9 та був звільнений у лише ввечері 10.01.2024. Тобто й на час 16:30год. 09.01.2024р. позивач був в приміщенні РТЦК чи під контролем працівників, та був позбавлений можливості вільно пересуватися. Відповідачем вказані обставини не спростовані.

На обґрунтованість позиції позивача вказує і той факт, що повістка під підпис була вручена йому саме 09.01.2024 та у відзиві на позов зазначено, що 09.01.2024 ОСОБА_1 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто факт знаходження позивача 09.01.2024р. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 визнається й відповідачем.

Як вбачається з відзиву відповідача, позивач викликався до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , до якого він начебто не прийшов. Про виклик саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 йдеться і у розписці. Далі по тексту у відзиві зазначено, що 10.01.2024 позивач прийшов до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за його місцем проживання. При цьому в оскаржуваній постанові зазначено, що позивач не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а не до ІНФОРМАЦІЯ_2 , які знаходяться у різних містах ( АДРЕСА_4 , що знаходяться на відстані 67 км один від одного). Таким чином, немає однозначності щодо адреси, куди позивач повинен був з`явитися та адресою, за неявку куди позивача притягнуто до відповідальності. Так, з аналізу розписки про виклик, оскаржуваної постанови та відзиву на позов, вбачається, що позивач під розписку викликався на одну адресу, а у фабулі в оскаржуваній постанові йому інкримінується неявка до іншої адреси.

Також, з огляду на викладене, з наявних матеріалів неможливо встановити, чи мав взагалі позивач фізичну можливість та достатньо часу, щоб з`явитись за адресою, куди його викликано (м.Рені), з огляду на те, що він викликався з 09.01.2024 на 16:30год. 09.01.2024р. (тобто в межах одного дня), і час отримання повістки невідомий, місце вручення повістки невідоме, та з огляду на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходяться в різних містах на відстані 67 км. ( АДРЕСА_4 ).

Крім того, у розписці вказано, що ОСОБА_1 повинен прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 09.01.2024 на 16:30 год. без зазначення, що саме для проходження ВЛК. В той час як йому інкримінується неявка саме для проходження медичного огляду, хоча формально про необхідність проходження саме медичного огляду позивач під розписку не попереджався.

Згідно інформації Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 30.01.2024 за №65/5/1-вх.10а/з, 09.01.2024 року від ОСОБА_1 до диспетчерської служби «102» надійшло одне повідомлення, про те що працівники ТЦК незаконно утримують в будівлі військкомату (подія «102» № 110231713) та інформація по якому зареєстрована до Єдиного обліку за №372 від 09.01.2024 року. Від ОСОБА_5 о 18:36 год. також надійшло повідомлення, про те, що її чоловіка доставили до ТЦК, нічого не пояснюють і не відпускають, (подія «102» № 110231909) та яке було приєднано до події № 110231713.

Тобто, те, що дружина телефонувала на «102» о 18:36 год. 09.01.2024 року до поліції, що чоловіка не відпускають з РТЦК також додатково свідчить про те, що ОСОБА_1 о 16:30 год. 09.01.2024р. був в РТЦК.

Зазначені обставини повністю узгоджуються та підтверджується показами свідка, згідно яких позивач був фізично позбавлений можливості самовільно пересуватися з моменту зняття його 09.01.2024р. з маршрутного таксі біля пункту пропуску «Орлівка» і до 17:00год. 10.01.2024р. Також, о 18:40год. 10.01.2024р. свідок особисто спостерігав примусове доставлення позивача до приміщення РТЦК в м.Ізмаїл. Вказане (з огляду на відстань між м.Рені та м.Ізмаїл) та інші встановлені обставини додатково підтверджують той факт, що станом на 16:30год. 09.01.2024р. був позбавлений можливості самостійно обирати місце свого розташування та відповідно з`явитися на виклик.

З урахуванням вказаних вище обставин, відповідачем не доведено як факт неявки ОСОБА_1 09.01.2024 о 16:30год. до ІНФОРМАЦІЯ_1 , та і взагалі факт наявності фізичної можливості у цей час вільно пересуватися та з`явитися за викликом.

Вказаним спростовується факт порушення позивачем правил військового обліку та наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 210 КУпАП

При цьому, суд звертає увагу на те, на підставі наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 року №402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» та Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України зазначено, що постанова ВЛК районних, міських ІНФОРМАЦІЯ_3 про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період оформлюється довідкою ВЛК у двох примірниках, яка дійсна протягом одного року з дня медичного огляду.

Відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 виданого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зазначено, що 23.05.2023 року ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_8 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку за ст. 64-а, гр.ІІ, н-з МОУ №402/2008 р. Також, у вищезазначеному посвідчені стоїть відмітка, за якою особа не підлягає призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також відмітка про військовий облік, за якою особа знята з військового обліку військовозобов`язаних другим відділом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 23.05.2023 року.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 23.05.2023 року зазначений діагноз за постановою ВЛК: Посттравматичний остеохондроз грудного та поперекового відділів хребта з фіксованим правобічним сколіозом грудного відділу IV Ступеня. Стійкий полірадикулярний больовий синдром. Деформуючий спондильоз, спондилоартроз. Дископарія L4-S1, Th10-12. Спондилогенна міопатія. Виражений больовий синдром зі значним порушенням функцій. Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

Таким чином, 23.05.2023 року ОСОБА_1 виключений з військового обліку військовозобов`язаних відповідно до ст. 37 п.6 Закону України «Про військовий облік і військову службу». І на час направлення на проходження повторного ВЛК, медичний огляд ВЛК був чинним.

При цьому, суд зазначає, що вилучення у ОСОБА_1 відповідних документів (тимчасового посвідчення НОМЕР_1 від 23.05.2023р., довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 №9/503 від 23.05.2023р.) в рамках кримінального провадження, не свідчить про недійсність довідки ВЛК, та на момент виклику повісткою позивача, вона була чинною.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, оскаржувану постанову було прийнято 12 січня 2024 року. А згідно витягу із медичної карти стаціонарного хворого №138 від 17.01.2023, ОСОБА_1 з 12.01.2024 по 17.01.2024 знаходився на лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області «Ізмаїльська міська центральна лікарня», тому був позбавлений можливості приймати участь у розгляді справи, надавати пояснення, тощо.

При цьому,суд критично ставиться до наданих скріншотів з месенджеру «Viber», з огляду на те, що з них неможливо встановити адресатів та дійсний зміст і їх значення для доведення обставин справи.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції. Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, довести факт вчинення позивачем порушення вимог ч. , 10 ст.1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», пп.2, п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 року Додаток 2 відповідними доказами.

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17.

Висновки Верховного Суду є обов`язковими для застосування, а причини відступу від вказаних вище висновків судом не встановлені.

Отже, відповідачем в даному випадку не надано належних доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210 КУпАП.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що відповідачем не було надано допустимого, достовірного та достатнього доказу, який міг би підтвердити правомірність оскаржуваного позивачем рішення, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 72, 75, 76, 77, 241, 268, 269, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області, від 22.07.1999 року, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_6 ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник ОСОБА_2 від 12.01.2024 року № 1/308 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А.С.Адамов