Справа № 420/26842/23
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправними та скасувати Рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи (витяг з протоколу) №8 від 31.08.2023 року та Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії від 25.09.2023 року №23;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 з 20.07.2023 року пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із зарахуванням до пільгового стажу за Списком №2 періоду служби в армії з 30.06.1984 року по 14.05.1986 року, та періодів роботи з 28.07.1986 року по 04.02.1988 року, та з 15.02.1988 року по 25.06.1993 року, а до страхового стажу періоди роботи з 29.06.1993 року по 13.10.1996 року, та підприємницької діяльності з 01.10.2001 року по 31.12.2003 року;

- звернути рішення до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він 19.09.2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, та надав всі необхідні документи, які підтверджують його страховий та пільговий стаж. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №23 від 25.09.2023 року позивачу було відмовлено у призначенні вищезазначеного виду пенсії та зазначено, що у позивача немає відповідного пільгового стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2.

Також позивач зазначив, що рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області №8 від 31.08.2023 року йому було відмовлено в зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи з 28.07.1986 року по 04.02.1988 року.

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду для захисту власних прав та інтересів.

Ухвалою суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Під час розгляду справи від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач позов не визначає та зазначає, що страховий стаж позивача становить 33 роки 4 місяці 18 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 29.06.1993 року по 13.10.1996 року, оскільки має місце виправлення у даті звільнення. За результатами розгляду наданих позивачем документів, до пільгового стажу не зараховано жодного періоду, оскільки відсутні пільгові довідки. У зарахуванні пільгового стажу з 28.07.1986 року по 31.03.1987 року та з 01.04.1987 року по 04.02.1988 року, оскільки Комісією при Головному управлінні протоколом №8 від 31.08.2023 року відмовлено у зарахуванні вказаних періодів.

Крім того, пенсійний орган зазначив, що пільговий стаж не визначено, оскільки позивачем не надано жодної пільгової довідки, відповідно до додатку №5 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637. Оскільки наразі у позивача відсутній необхідний пільговий стаж, то він не має права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Під час розгляду справ також надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає, та зазначає, що період, який підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи визначає саме підприємство шляхом надання оформленої належним чином уточнюючої довідки у відповідності зі Списками, затверджуваними Кабінетом Міністрів України на підставі первинних документів за час роботи особи на відповідному підприємстві. З огляду на вказане, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області погоджується з висновками оскаржуваних рішень.

На вищевказані відзиви пенсійних органів від позивача надходили відповіді на відзиви, заперечень на які відповідачі до суду не надали.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

19.09.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п. 2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Разом із заявою при призначення пенсії позивачем було надано до пенсійного органу трудову книжку серії НОМЕР_1 , з якої вбачається, що у період з 30.06.1984 року по 14.05.1986 року він проходив військову службу в армії (запис №1 у трудовій книжці). Разом із заявою про призначення пенсії позивачем надавався військовий квиток НОМЕР_2 , згідно якого позивач проходив військову службу у період з 30.06.1984 року по 14.05.1986 року.

Згідно вищевказаної трудової книжки НОМЕР_1 вбачаються наступні періоди роботи позивача:

записи №2-№6 трудової книжки - з 28.07.1986 року по 04.02.1988 року майстер на ділянці №5 (гальванічній) на Одеському заводі Металхозвиробів (при цьому, згідно записів у вказаний період, з 05.08.1986 року було ліквідовано завод Металхозвиробів та утворено Металомеханічний завод; з 01.10.1986 року позивачу була встановлена посада майстра 3 групи; з 01.04.1987 року позивач переведений гальваніком 2 розряду на ділянку №5; з 04.02.1988 року позивача звільнено шляхом переводу в НВО «Одесхолодмаш);

записи №7-10 трудової книжки - з 15.02.1988 року по 25.06.1993 року гальванік 2 розряду на гальванічній ділянці в НВО «Одесхолодмаш» (при цьому, згідно записів у вказаний період, з 07.09.1988 року позивачу присвоєно 4 розряд гальваніка; з 20.01.1993 року присвоєно 5 розряд гальваніка; з 25.06.1993 року звільнений за власним бажанням);

записи №11-12 трудової книжки - з 29.06.1993 року по 13.10.1996 року інженер 3 категорії на ділянці №2 у Військовій частині НОМЕР_3 ;

записи №13-14 трудової книжки - з 03.05.2005 року - інженер з комплексного обслуговування із ремонту будівель та споруд у ДП «Гамбург Порт Консалтінг Україна» (з 08.02.2017 року ДП «Гамбург Порт Консалтінг Україна» перейменовано ДП «Контейнерний термінал Одеса» компанія «Ейч Ейч Ел Ей Інтернешнл Гмбх).

До заяви про призначення пенсії було також додано лист Головного управління ДПС в Одеській області №26573/6/15-32-24-07-10 від 08.06.2023 року, в якому зазначено, що згідно архівної бази даних та інформаційно-комунікаційної системи Державної податкової служби України платник перебував на таких системах оподаткування та сплачував наступні суми податків: у період з 01.10.2001 року по 31.12.2003 року перебував на спрощеній системі оподаткування єдиному податку. У період з жовтня 2001 року по листопад 2003 року сплачувалось ЄСВ у сумі 240 грн., у грудні 2003 року 80 грн.

Також позивачем надано довідку Головного управління статистики в Одеській області №03.4-10/227-23 від 31.05.2023 року, з якої вбачається, що у базі даних ЄДРПОУ по території Одеської області станом на 31 травня 2023 року не значиться «Одеський металломеханический завод».

Відповідно до листа Державного архіву Одеської області Одеської обласної військової адміністрації №2179/06-21 від 08.0.2023 року зазначено, що документи з особового складу Одеського заводу металогосподарських виробів до Державного архіву Одеської області на зберігання не надходили. У зв`язку із зазначеним не є можливим надати архівні довідки про трудовий стаж позивача за 1986-1988 роки, перейменування підприємства та атестацію робочих місць. Також було рекомендовано звернутися до Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міськради.

Згідно листа Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради №1511-Л-11.1-21 від 14.06.2023 року документи Одеського заводу металогосподарських виробів до Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міськради на зберігання не надходили.

Відповідно до листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №Л-1234 від 17.07.2023 року документи підприємства Одеського металомеханічного заводу відсутні в архіві Приморської районної адміністрації Одеської міської ради.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься довідка «Про підтвердження трудового стажу» Акціонерного товариства «Холодмаш» №94 від 28.06.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_1 працював у НВО «Одесхолодмаш». Відповідно до архівних даних позивач:

1) 15.02.1988 року - прийнятий на гальванічну ділянку №5 гальваником в порядку переводу (наказ №10-к от 17.02.1988 року);

2) 07.09.1989 року присвоєно 4 розряд гальваніка (наказ №57-к від 12.09.1989 року);

3) 25.06.1993 року звільнено за власним бажанням відповідно до ст.38 КзОТ України (наказ №31-к від 17.06.1993 року);

Вказана довідка видана на підставі книг наказів за 1988 рік, 1989 рік та 1993 рік.

Зі змісту довідки Акціонерного товариства «Холодмаш» №95 від 28.06.2023 року вбачається, що відповідно до наказу №380 від 28.05.1993 року, організація НВО «Одесхолодмаш» перейменовано в ОНВО «Одесхолод».

Судом також встановлено, що 22.08.2023 року позивачем було подано заяву до Головного управління ПФУ в Одеській області про підтвердження стажу роботи разом з відповідними вищезгаданими документами.

Рішенням Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області, що оформлене протоколом №8 від 31.08.2023 року, було встановлено, що заявник працював з 28.07.1986 року по 31.03.1987 року на посаді майстра гальванічної ділянки та з 01.04.1987 року по 04.02.1988 року на посаді гальваніка на Одеському заводі металогосподарських виробів.

Разом з тим, вищевказаним рішенням було відмовлено позивачу у зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи з 28.07.1986 року по 31.03.1987 року на посаді майстра гальванічної ділянки, та з 01.04.1987 року по 04.02.1988 року на посаді гальваніка на Одеському заводі металогосподарських виробів відповідно до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173, розділу XV «Металообробка», та відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 114 розділу XIV-1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю інформації про перейменування "Одеського заводу металогосподарських виробів" та відсутністю у базі даних ЄДРПОУ відомостей про ліквідацію заводу.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №23 від 25.09.2023 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зазначено наступне: вік заявника 58 років 2 місяці, страховий стаж особи становить 33 роки 4 місяці 18 днів (із необхідних 28 років для призначення пенсії), необхідний пільговий стаж роботи із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 становить 12 років 6 місяців.

В рішенні зазначено, що за наданими позивачем документами разом із заявою при призначення пенсії не зараховано період роботи позивача з 29.06.1993 року по 13.10.1996 року, оскільки має місце виправлення у даті звільнення;

До пільгового стажу не зараховано жодного періоду, оскільки відсутні пільгові довідки. У зарахуванні пільгового стажу 28.07.1986 року по 31.03.1987 року та 01.04.1987 року по 04.02.1988 року Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області було відмовлено протоколом №8 від 31.08.2023 року.

Крім того, до рішення №23 від 25.09.2023 року надано розрахунок стажу позивача форми РС-право, до якого увійшли наступні періоди:

01.09.1980 року по 24.06.1984 року;

30.06.1984 року по 14.05.1986 року;

28.07.1986 року по 01.04.1987 року;

02.04.1987 року по 04.02.1988 року;

15.02.1988 року по 25.06.1993 року;

01.08.1999 року по 30.09.2001 року;

01.01.2004 року по 31.12.2004 року;

03.05.2005 року по 30.06.2023 року.

Вважаючи рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області, що оформлене протоколом №8 від 31.08.2023 року та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду у справі №420/26842/23.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзиви пенсійних органів, відповіді на відзиви та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058- ІV) (в редакції станом на 02.09.2022 року).

Відповідно до статті першої Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

Згідно частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з п.2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Статтею 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII встановлено порядок призначення пільгових пенсій особам, які мали право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію цього Закону.

Відповідно до зазначеної вище статті особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а)особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б)особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії 19.09.2023 року, тобто після досягнення позивачу 58 років.

Згідно із частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону №1058-IV).

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року №13-1 (далі - Порядок № 22-1).

Пунктом 1.1 Порядку №22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі орган, що призначає пенсію).

За приписами пункту 2.1 Порядку №22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на

підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (п. 2.23 Порядку №22-1).

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів, або відповідно до вимог цього Порядку. (пункт 24 Порядку).

У тих випадках, коли періоди роботи зараховуються до трудового стажу на підставі показань свідків, один із яких свідчить про роботу заявника за більший період, ніж інші, встановленим вважається період, який підтверджений двома або більше свідками (пункт 25).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Суд зазначає, що приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року за №58 (далі-Інструкції №58) передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п.п. 1.3, 1.4 Інструкції №58 при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У п. 2.6 пункту 2 Інструкції №58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно п.4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не може відповідати за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Висновки аналогічного характеру викладені в постановах Верховного Суду від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а, від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Оскаржуваним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області №23 від 25.09.2023 року позивачу не було враховано, зокрема, страховий стаж за період роботи з 29.06.1993 року по 13.10.1996 року, оскільки має місце виправлення у даті звільнення позивача.

Як вбачається з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , позивач прийнятий на роботу з 29.06.1993 року на посаду інженера 3 категорії на ділянці №2 у Військовій частині НОМЕР_3 , та звільнений відповідно з 13.10.1996 року. З огляду на вказане, в трудовій книжці міститься запис №12 про звільнення позивача з 13.10.1996 року, де відповідний номер наказу про звільнення останнього містить виправлення.

Суд зауважує, що на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємств не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Як зазначив Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі №423/1881/17, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

На підставі вищезазначеного суд доходить висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні до його страхового стажу період роботи з 29.06.1993 року по 13.10.1996 року у Військовій частині НОМЕР_3 .

Щодо посилання пенсійного органу на те, щодо незарахування до пільгового стажу жодного періоду через відсутність відповідних довідок, суд зазначає наступне.

Як вбачається з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , позивач працював, зокрема, з 15.02.1988 року по 25.06.1993 року гальваніком 2 розряду на гальванічній ділянці в НВО «Одесхолодмаш» (при цьому, згідно записів у вказаний період, з 07.09.1988 року позивачу присвоєно 4 розряд гальваніка; з 20.01.1993 року присвоєно 5 розряд гальваніка; з 25.06.1993 року звільнений за власним бажанням).

Під час розгляду даної справи відповідачами не заперечувався факт зайнятості позивача у вищевказаний період на посаді гальваніка у НВО «Одесхолодмаш».

Суд звертає увагу на те, що пенсійний орган в оскаржуваному рішенні №23 від 25.09.2023 року взагалі не зазначив причин неврахування вищевказаного періоду працевлаштування, наявного в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 , де відображено відомості його роботи на посаді гальваніка, враховуючи, що трудова книжка є першочерговим документом, на підставі якої встановлюється стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку.

Крім того судом встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачем була надана довідка «Про підтвердження трудового стажу» Акціонерного товариства «Холодмаш» №94 від 28.06.2023 року, відповідно до якої вбачається, що позивач працював на посаді гальваніка у НВО «Одесхолодмаш» у період з 15.02.1988 року по 25.06.1993 року, що також не заперечувалось відповідачами під час розгляду даної справи.

Тобто, відповідно до п. 20 Порядку №637 Акціонерним товариством «Холодмаш» було видано уточнюючу довідку, в якій зазначено період роботи позивача у НВО «Одесхолодмаш» (наразі АТ «Холодмаш»); його посаду (гальванік 2 та 4 розряду); та первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Разом з тим, період з 15.02.1988 року по 25.06.1993 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у рішенні №23 від 25.09.2023 року протиправно не був врахований до пільгового стажу позивача. Підстав неврахуння вищевказаної довідки АТ «Холодмаш» №94 від 28.06.2023 року під час розгляду заяви позивача по призначення пільгової пенсії, відповідачі під час розгляду справи також не зазначили.

Щодо незарахування Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у рішенні №23 від 25.09.2023 року до пільгового стажу періодів роботи позивача з 28.07.1986 року по 31.03.1987 року на посаді майстра гальванічної ділянки, та з 01.04.1987 року по 04.02.1988 року на посаді гальваніка на Одеському заводі металогосподарських виробів, суд зазначає наступне.

Відповідно до Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 року №18-1 (далі Порядок №18-1), підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (п.3 Порядку).

Згідно п.6 вказаного Порядку №18-1 основним завданням Комісії є розгляд заяв про підтвердження стажу роботи та прийняття за результатами їх розгляду рішень про підтвердження (відмову в підтвердженні) стажу роботи.

Для виконання покладених на Комісію завдань їй надається право: заслуховувати на своєму засіданні особу, яка подала заяву про підтвердження стажу роботи (далі - заявник), або її законного представника, або представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально; запрошувати на засідання як консультантів та експертів фахівців центральних і місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій; отримувати від заінтересованих органів інформацію, необхідну для підтвердження стажу роботи, у встановленому порядку; інформувати органи Пенсійного фонду України з питань, що входять до компетенції Комісії (п.7 Порядку №18-1).

Відповідно до п.11 Порядку №18-1 із заявою про підтвердження стажу роботи заявник може звернутись до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України незалежно від території обслуговування цього органу. Для підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, до заяви додаються: документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01 липня 2004 року та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр); трудова книжка; документи (за наявності), видані архівними установами, зокрема: довідка про заробітну плату; копії документів про проведення атестації робочих місць; копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати.

Судом встановлено, що позивачем до пенсійного органу подавалась заява про підтвердження стажу роботи, згідно якої рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області від 31.08.2023 року (оформлене протоколом №8) про результати розгляду вищезгаданої заяви було встановлено факт його працевлаштування з 28.07.1986 року по 31.03.1987 року на посаді майстра гальванічної ділянки та з 01.04.1987 року по 04.02.1988 року на посаді гальваніка на Одеському заводі металогосподарських виробів.

Водночас, вказаний період не був врахований до пільгового стажу, оскільки відсутня інформація про перейменування «Одеського заводу металогосподарських виробів» та відсутня інформація у базі даних ЄДРПОУ про факт ліквідації заводу.

Суд звертає увагу на те, що першочергово пенсійний орган повинен враховувати наявність відомостей у трудовій книжці, в якій, зокрема, були відображені відомості роботи позивача на посаді гальваніка на Одеському заводі металогосподарських виробів (пізніше - Металомеханічний завод).

Крім того, на виконання п.4.2 Порядку 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних.

У противагу зазначеному, відповідачами не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити пільговий стаж позивача.

Так, у постанові Верховного Суду від 08.02.2021 року по справі №487/68/17 колегія суддів дійшла висновку, що особа, яка звертається за отриманням пенсії, не може нести відповідальність за неналежне оформлення роботодавцем особових справ працівників, відсутність у них певних документів, їх умисне ненадання на запити уповноважених органів, зокрема під час проведення пенсійним органом зустрічних перевірок на предмет достовірності поданих йому на розгляд документів (в тому числі уточнюючих довідок) і обґрунтованості їх видачі, й так само за неналежне, неповне проведення пенсійним органом таких перевірок. Вищенаведені обставини, за умови документального підтвердження і доведеності, в тому числі в судовому порядку, наявності у особи права на пільгове пенсійне забезпечення і дотримання ним процедури звернення за пенсією, передбаченої, зокрема, пунктом «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не може зумовлювати позбавлення особи такого права, яке набуто нею згідно з законодавством та гарантоване Конституцією і законами України.

Підсумовуючи викладене, а також враховуючи факт відсутності інфорації щодо ліквідації Одеського заводу металогосподарських виробів (пізніше - Металомеханічний завод), а також відсутності відомостей щодо правонаступників вказаного підприємства, суд приходить до висновку, що відсутність можливості здійснення пенсійним органом перевірки необхідних документів, виданих підприємством, яке наразі ліквідоване, не є підставою для неврахування зазначених відомостей в інших наданих позивачем документах, за відсутності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності останніх.

Подібна правова позиція викладена у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2023 року по справі №420/14294/22.

Більш того, на виконання п.18 Порядку №637 через відсутність документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації заводу, стаж роботи позивача також міг бути встановлений пенсійними органами на підставі показань не менше двох свідків, які знають позивача по спільній з ним роботі на одному заводі та мають документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу позивача. Водночас, ні Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області, ні Головним управлінням Пенсійного фонду в Дніпропетровській області при вирішенні питання щодо підтвердження пільгового стажу та призначення/відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах позивачу, не було використано вищезазначеної процедури встановлення пільгового стажу позивача.

Враховуючи зазначене, а такой той факт, що відповідачі не дотрималися у повній мірі процедури підтвердження пільгового стажу позивача, а також з-за відсутності доказів витребування пенсійним фондом необхідної інформації для підтвердження такого стажу в уповноважених органів, суд приходить до висновку про протиправність дій щодо незарахування періодів роботи позивача Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області з 28.07.1986 року по 31.03.1987 року на посаді майстра гальванічної ділянки, та з 01.04.1987 року по 04.02.1988 року на посаді гальваніка на Одеському заводі металогосподарських до пільгового стажу, що слугувало незарахуванню вказаного періоду до пільгового стажу роботи позивача у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №23 від 25.09.2023 року.

Суд також враховує посилання позивача на той факт, що у розрахунку стажу позивача форми РС-право відсутній період підприємницької діяльності позивача з 01.10.2001 року по 31.12.2003 року, водночас підстав неврахування вказаного періоду роботи позивача не зазначено у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №23 від 25.09.2023 року.

Так, згідно абз. 2 п.4 Порядку №637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

В матеріалах справи міститься лист Головного управління ДПС в Одеській області №26573/6/15-32-24-07-10 від 08.06.2023 року (відомості якого відповідачами під час розгляду справи спростовані не були), в якому зазначено, що згідно архівної бази даних та інформаційно-комунікаційної системи Державної податкової служби України позивач перебував на таких системах оподаткування та сплачував наступні суми податків: у період з 01.10.2001 року по 31.12.2003 року перебував на спрощеній системі оподаткування єдиному податку. У період з жовтня 2001 року по листопад 2003 року сплачувалось ЄСВ у сумі 240 грн., у грудні 2003 року 80 грн.).

Разом з тим, вказаний період пенсійним органом у розрахунку стажу позивача форми РС-право не зазначений, а підстави неврахування такого періоду у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №23 від 25.09.2023 року відсутні, що також свідчить про необґрунтованість та протиправність прийняття оскаржуваного рішення пенсійним органом.

Приписами частини 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII визначено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

З цього приводу суд зазначає, що відповідачами протягом часу розгляду справи не було надано будь-яких обґрунтувань на спростування твердження позивача про наявність у нього права на зарахування терміну строкової військової служби (з 30.06.1984 року до 14.05.1986 року), що відображений у трудовій книжці позивача до пільгового стажу роботи за Списком №2. Не наведено таких обґрунтувань і в оскаржуваному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області №23 від 25.09.2023 року.

Суд при вирішенні справи також виходить із того, що зазначене рішення пенсійного органу є актом індивідуальної дії.

На думку суду правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків лише чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому (яким) він адресований.

Головною рисою такого акту є його конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових обов`язків, обумовлених цими актами; при цьому за умов відповідності такого акту нормам чинного законодавства.

Натомість, оскаржуване рішення контролюючого органу не відповідає критеріям чіткості та зрозумілості акту індивідуальної дії, та породжує його неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або обов`язків особи при виконанні юридичного волевиявлення суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 23.10.2018 у справі №822/1817/18, від 21.05.2019 у справі №0940/1240/18, від 02.07.2019 у справі №140/2160/18.

Зазначений висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року є джерелом права.

У рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року; «Тошкуце та інші проти Румунії», заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

На підставі вищезазначеного суд доходить висновку, що рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи (витяг з протоколу) №8 від 31.08.2023 року та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії №23 від 25.09.2023 року є необґрунтованими, а тому протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Суд також зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

З огляду на встановлені обставини у справі №420/26842/23, що викладені вище, та наведені обгрунтування, суд вважає необхідним для належного захисту прав та інтересів позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.09.2023 року про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Аналогічна правова позиція про те, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, а ні зобов`язання відповідача призначити таку пенсію позивачу, висловлено Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 року у справі №233/2084/17.

У задоволенні іншої частини позовної вимоги зобов`язального характеру слід відмовити із зазначених підстав.

Щодо клопотання позивача допустити до негайного виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Так відповідно до частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3)поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) включення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції, виключення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій з такого переліку та надання доступу до активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1 - 4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення: 1)у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті; 2) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства; 4) про встановлення обмеження щодо реалізації права на свободу мирних зібрань.

З аналізу наведених норм вбачається, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його проголошення, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Разом з тим, положеннями КАС України не передбачено негайне виконання всіх судових рішень, а стаття 371 КАС України передбачає вичерпний перелік судових рішень, які виконуються негайно. Так, негайному виконанню підлягає, зокрема, судове рішення, яким присуджено виплату пенсії, тобто задоволено вимогу позивача про стягнення конкретно визначеної суми пенсії, з якої і виокремлюється сума стягнення за один місяць.

Таким чином, при вирішенні питання, чи є підстави допустити негайне виконання рішення, суду необхідно встановити, яких саме спірних правовідносин стосується предмет спору та який саме обрано спосіб захисту порушених прав особи.

Оскільки судом у справі №420/26842/23 не приймалось рішення про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області або Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області сум пенсійних виплат, а прийнято рішення зобов`язального характеру, яке не відноситься до судових рішень, що підлягають негайному виконанню, підстави для задоволення клопотання позивача про звернення рішення у справі №420/26842/23 до негайного виконання відсутні.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 2 147,20 грн., що підтверджується квитанцією про сплату судового збору.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у розмірі 2 147,20 грн. з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок їх бюджетних асигнувань.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна перемоги, 26) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні ді - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи (витяг з протоколу) №8 від 31.08.2023 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області №23 від 25.09.2023 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.09.2023 року про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1073,60 грн.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький