Справа № 420/7977/23
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/7977/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 9 серпня 2023 року (суддя Катаєва Е.В., м. Одеса, повний текст рішення складений 09.08.2023) по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказу та податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

11 квітня 2023 року ФОП ОСОБА_2 звернулася до адміністративного суду з позовом до ГУ ДПС в Одеській області, у якому просила визнати протиправними та скасувати:

- наказ відповідача від 09.02.2023 №759-п про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2 ;

- податкове повідомлення-рішення №3664/15-32-07-06 від 09.03.2023 року про застосування штрафних санкцій у розмірі 331347,17 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 9 серпня 2023 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області №3664/15-32-07-06 від 09.03.2023 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням в частині задоволення позовних вимог відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині оскарження та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ФОП відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи подану скаргу апелянт, посилаючись на підпункт 80.2.4 пункту 80.2 статті 80 ПК України, цитуючи при цьому приписи підпункт 80.2.5 згаданої статті ПК України, наполягає, що контролюючий орган має право на проведення фактичної перевірки господарюючого суб`єкту з підстав здійснення функцій контролю, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. У зв`язку з чим зазначає, що у даному випадку, була наявна інформація, яка свідчила про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, а саме неподання до контролюючих органів фіскальних звітних чеків, що в свою чергу свідчить про порушення вимог п. 9 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 року №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", про що прямо зазначено в наказі від 09.02.2023 року №759-п про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 . З огляду на правомірність згаданого наказу вважає проведену перевірку ФОП та прийняте за її результатом спірне податкове повідомлення-рішення від 09.03.2023 року №3664/15- 32-07-06 законними.

Також апелянт висловив свою незгоду з висновками суду першої інстанції в контексті мораторію на застосування штрафних санкцій по порушенню вимог Закону №265, звернув увагу на те, що ФОП ОСОБА_1 не було надано розрахункових документів встановленої форми ФКЧ-1 - у фіскальних чеках відсутні обов`язкові реквізити цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої.

Позивачка надіслала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначила про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, основний вид діяльності ФОП ОСОБА_1 є 47.11 "Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами".

09.02.2023 ГУ ДПС в Одеській області у відповідності до підпункту 80.2.4 пункту 80.2 статті 80 ПК України прийнято наказ №759-п від про проведення фактичної перевірки господарського об`єкту ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 з 10.02.2023 року тривалістю 10 діб за період діяльності з 09.09.2021 року по дату закінчення фактичної перевірки (а.с. 145).

За результатами проведеної перевірки було складений акт фактичної перевірки №2405/15/23/РРО/ НОМЕР_1 від 17.02.2023, згідно з яким встановлено наступні порушення:

1) контрольно-розрахункова операція на суму 250 грн. через РРО не проведена - розрахунковий документ встановленого зразка не видано;

2) не проведено через РРО наявні готівкові кошти, які знаходяться на місті торгівлі на суму 102 грн.;

3) не забезпечено подання до контролюючих органів по дротових або бездротових каналах зв`язку фіскальних звітних чеків, згідно системи обліку даних РРО встановлено неподання розрахункових документів встановленої форми ФКЧ-1, а саме у фіскальних чеках відсутні обов`язкові реквізити цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої за період з 01.01.2022 по 14.02.2022 на загальну суму 220289,45 грн (Т. 1, а.с. 130-133).

Акт перевірки підписаний ФОП без зауважень.

09.03.2023 на підставі вищевизгаданого акту ГУ ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення №3664/15-32-07-06, яким за порушення п. 1, 2, 7 ст. 3 Закону про РРО, на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України і ст. 17 Закону про РРО до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 331347,17 грн (а.с. 142).

Вважаючи наказ про призначення перевірки та прийняте ППР протиправними ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з даним адміністративним позовом про їх скасування.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині скасування спірного податкового повідомлення-рішення від 09.03.2023 року №3664/15-32-07-06 суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було дотримані умови та порядок ухвалення рішення про проведення перевірок

Рішення суду мотивовано тим, що в направлення на перевірку №1613/15-32-07-06, №1614/15-32-07-06, №1615/15-32-07-06 (Т. 1 а.с. 140-141, 146), які, як і наказ №759-п від 09.02.2023, не містять підстав проведення фактичної перевірки, що не відповідає п. 81.1 ст. 81 ПК України.

Також, посилаючись на пункт 12 Прикінцевих положень Закону №265/95-ВР, яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, санкції за порушення вимог цього Закону не застосовуються, крім санкцій за порушення порядку здійснення розрахункових операцій при продажу підакцизних товарів, суд зазначив, що контролюючим органом під час фактичної перевірки не встановив факту виникнення спірної готівки саме в результаті продажу підакцизних товарів, що вказує на необ`єктивний та поверхневий підхід контролюючого органу до проведення податкової перевірки та встановлення її результатів, а відтак винесення протиправного ППР.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів насамперед зазначає, що оскільки доводи апеляційної скарги стосуються лише вищезазначених висновків суду першої інстанції, оскаржуване рішення суду першої інстанції переглядається у вказаній частині відповідно до частини першої статті 308 КАС України.

В силу приписів частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).

Повноваження податкового органу щодо проведення перевірок, в тому числі й фактичних, визначено положеннями пункту 75.1. статті 75 та підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України. При цьому така перевірка повинна проводитися в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичних перевірок визначено положеннями статті 80 ПК України.

Згідно з підпунктом 80.2.4 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками.

Відповідно до абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Отже, ПК України закріплює таку обов`язкову вимогу щодо змісту наказу про проведення перевірки як необхідність відображення підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.

У відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі ГУДПС стверджує, що спірна перевірка позивачки була проведена на підставі наказу від 09.02.2023 №759-п у зв`язку з наявною інформацією, яка свідчить про можливі порушення платником податків, контроль за якими покладено на контролюючий орган, а саме не подання до контролюючих органів фіскальних звітних чеків.

Але варто зазначити, що наказ про проведення фактичної перевірки не містить будь-якої інформації, яка б вказувала на об`єктивне існування обставин, які у відповідності до положень чинного законодавства можуть слугувати підставами для проведення фактичної перевірки, зокрема не подання фіскальних звітних чеків.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку, у контролюючого органу була наявна інформація, яка свідчила про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, колегія суддів зазначає, що наявність у ГУДПС інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, є підставою для проведення фактичної перевірки згідно підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України. Проте, в даному випадку перевірка була проведена на підставі підпункту 80.2.4 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Оцінюючи надану відповідачем на підтвердження правомірності своїх дій Доповідну записку №840/15-32-07-06-11 від 07.02.2023, яка слугувала підставою для видання наказу про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (Т. 1 а.с. 203), колегія суддів змушена констатувати, що її зміст не лише не містить конкретні порушення позивачем законодавства РРО, а навіть інформацію про можливі порушення, в т.ч. неподання ФОП до контролюючих органів фіскальних звітних чеків.

За встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку відповідач не дотримався вимог пункту 81.1 статті 81 ПК України, відповідно до якого його посадові особи мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому, окрім іншого, зазначаються підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом.

Недотримання вимог щодо конкретизації та викладення в наказі ГУ ДПС в Одеській області від 09.02.2023 №759-п про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2 фактичних та правових підстав для його прийняття призводить до протиправності останнього та, відповідно, спірного податкового повідомлення-рішення від 09.03.2023 року №3664/15-32-07-06, яке було прийнято за наслідками реалізації такого наказу контролюючого органу.

При розгляді даної справи колегія суддів також врахувала, що:

у постанові КАС ВС від 28.04.2021 у справі №520/3314/19 Верховним Судом висловлено правову позицію про протиправність наказу про проведення фактичної перевірки, внаслідок відсутності у наказі будь-яких посилань на конкретні підстави призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення перевірки;

у постанові КАС ВС від 18.12.2018 у справі №820/4895/18 також викладено правову позицію про відсутність правових підстав для здійснення перевірки (податкового контролю) позивача на підставі наказу, у якому відсутні посилання на конкретні фактичні підстави призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення такої. При цьому Верховним Судом у вказаній постанові зазначено, що посадові особи контролюючого органу не мали право приступити до проведення документальної виїзної перевірки позивача, оскільки у спірному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють; у наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючим органом встановлено невідповідність діяльності підприємства вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності; сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом.

Така ж сама правова позиція викладена в постанові КАС ВС від 05.03.2019 у справі №820/4893/18, в якій застосовані норми підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України до встановлених судами попередніх інстанцій у відповідних справах обставин щодо підстав (обставин) проведення (призначення) фактичної перевірки суб`єкта господарювання, зокрема і відповідність таких підстав зазначеним у наказі про проведення перевірки підставам (фактичним і правовим).

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині наявності підстав для скасування спірного ППР. В свою чергу, не знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відповідача, що наказ ГУ ДПС в Одеській області про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 09.02.2023 року №759-п є правомірним та таким, що прийнятий згідно із вимогами чинного законодавства.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо мораторію, то апеляційний суд, як і суд першої інстанції виходить з того, що відповідно до п. 12 Прикінцевих положень Закону №265/95-ВР тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, санкції за порушення вимог цього Закону не застосовуються, крім санкцій за порушення порядку здійснення розрахункових операцій при продажу підакцизних товарів.

ГУ ДПС під час прийняття ППР №3664/15-32-07-06 від 09.03.2023, тобто в період дії воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, та який тривав на час прийняття оскаржуваного рішення, уповноважений застосовувати санкції за порушення вимог Закону №265/95-ВР лише у випадку порушення порядку здійснення розрахункових операцій при продажу підакцизних товарів.

Між тим, контролюючим органом під час фактичної перевірки ніяк не встановлений факт виникнення спірної готівки саме в результаті продажу підакцизних товарів, що підтверджується актом за результатами перевірки позивачки від 17.02.2023 №2405/15/23/РРО/. Вищенаведене вказує на необ`єктивний та поверхневий підхід контролюючого органу до проведення податкової перевірки та встановлення її результатів, а відтак винесення оскаржуваного ППР.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Підсумовуючи усе викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ГУДПС не містять належних, переконливих доводів та аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог чи давали б підстави вважати інакше. Суд правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм юридичну оцінку, підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції не вбачається.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відтак, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 9 серпня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов