Справа № 340/2413/22
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2024 року м. Дніпросправа № 340/2413/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Щербака А.А., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.01.2023, (суддя суду першої інстанції Кармазина Т.М.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Кропивницькому, в адміністративній справі №340/2413/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, вимоги про сплату боргу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Кіровоградській області №Ф- від 29.05.2019 зі сплати боргу (недоїмки) єдиного внеску на суму 53438,59 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску Головного управління ДФС у Кіровоградській області № від 29.05.2019 року в сумі 12939,84 грн.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що позивачем було отримано вимогу Головного управління ДФС у Кіровоградській області про сплату боргу (недоїмки) платником єдиного внеску від 29.05.2019 року № Ф- в сумі 53438,59 грн. та рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 29.05.2019 року в сумі 12939,84 грн. Позивач зазначає, висновки акту ппоаткової перевірки, на підставі яких прийнято оскаржувану вимогу та рішення є необгрунтованими, адже позивач не допускала порушень вимог чинного законодавства в частині заниження суми податку та єдиного внеску.

Кіровоградський окружний адміністративний суд рішенням від 31.01.2023 задовольнив адміністративний позов ОСОБА_1 Визнав протиправною та скасував вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Кіровоградській області №Ф- від 29 травня 2019 року зі сплати боргу (недоїмки) єдиного внеску на суму 53438,59 грн. Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області № від 29 травня 2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 12939,84 грн.

Не погодившись з рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що за наслідками перевірки позивача встановлено низку порушень чинного законоадвства, на підставі висновків актів перевірки відповідачем прийнято, зокрема, вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Кіровоградській області №Ф- від 29.05.2019 зі сплати боргу (недоїмки) єдиного внеску на суму 53438,59 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску Головного управління ДФС у Кіровоградській області № від 29.05.2019 року в сумі 12939,84 грн. Відповідач зазначає, що оскаржувані рішення та вимога є законними та обґрунтованими, а підстави для їх скасування вістуні.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 17.11.2015 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець, діяльність припинена 02.05.2019, перебувала на обліку у податковій з 01.01.2016 по 31.03.2017 на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок ІІ група), з 01.04.2017 по 31.12.2018 на загальній системі оподаткування (т.1 а.с.9)

Згідно з наказом від 27.03.2019 №529 посадовими особами ГУ ДФС у Кіровоградській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи платника податків ОСОБА_1 з метою контролю дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, а також законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 17.11.2015 по 31.12.2018, за результатом якої складено акт перевірки від 06.05.2019 №37/11-28-13-05/ НОМЕР_1 (т.1 а.с.6-27), висновками якого встановлено порушення:

- підпункту 177.2 статті 177, підпункту 177.4.1, підпункту 177.4.2, підпункту 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України в частині заниження податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 43722,62 грн., в т.ч. за 2017 рік у сумі 18426,46грн., за 2018 рік у сумі 25296,16 грн.;

- підпункту 1.1 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Інші перехідні положення Податкового кодексу України в частині заниження суми податкового зобов`язання по військовому збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 3643,53 грн. в т.ч. за 2017 рік у сумі 1535,53 грн., та за 2018 рік у сумі 2108,00 грн.;

- частини 2 пункту 1 статті 7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині заниження суми податкового зобов`язання по єдиному внеску на загальну суму 53438,59 грн., в т.ч. за 2017 рік у сумі 22521,23 грн. та за 2018 рік у сумі 30917,36 грн.;

- пункту 51.1 статті 51, пункту 70.16 статті 70, підпункту б пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України в частині подання з недостовірними відомостями податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою 1-ДФ за III, IV квартал 2018 року;

- підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України донараховано податку на доходи фізичних осіб із заробітної плати найманих працівників за період 2017 - 2018 рік в сумі 449,28 грн.;

- пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та пункту 2 розділу 3 Наказу Міністерства Фінансів України Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14.04.2015 року № 435, який зареєстровано в Мін`юсті України 23 квітня 2015 року за № 460/26905 - несвоєчасно поданий звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, звіти про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб за березень 2016року;

- пункту 8 статті 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (із змінами та доповненнями) - порушення граничних термінів сплати єдиного внеску;

- пункту 181.1 статті 181, пункти 183.1 та 183.2 статті 183, пункт 185.1 статті 185, пункт 188.1 статті 188, пункти 201.1, 201.10 та 201.14 статті 201 Податкового кодексу України в частині заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 876685,61 грн., в тому числі: за період: липень (з 11.07.2017 по 31.07.2017) - 19601,85 грн., серпень 2017 року - 35771,43 грн., вересень 2017 року - 41730,96 грн., жовтень 2017 року - 31954,23 грн., листопад 2017 року - 48571,17 грн., грудень 2017 року - 62782,33 грн., січень 2018 року - 40056,76 грн., лютий 2018 року - 33245,61 грн., березень 2018 року - 39217,41 грн., квітень 2018 року -35579,12 грн., травень 2018 року - 56302,43 грн., червень 2018 року - 42075,17 грн., липень 2018 року - 43732,17 грн., серпень 2018 року - 48291,73 грн., вересень 2018 року - 45910,42 грн., жовтень 2018 року - 38393,78 грн., листопад 2018 року - 75959,07 грн., грудень 2018 року-137509,98 грн.;

- підпункту 16.1.12 пункту 16.1 статті 16, пункту 44.1, 44.3 статті 44, пункту 85 статті 85 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року за №2755-IV (зі змінами та доповненнями), документи на підтвердження задекларованих витрат надано не в повному обсязі;

- п. 2.6 глави ІІ та п.11 глави ІІ Положення про ведення касових операцій в національній валюті, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 р. №637 в частині несвоєчасного оприбуткування готівкових коштів в КОРО (т.1 а.с.6-27).

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, податковим органом прийнято, в тому числі:

- податкове повідомлення рішення від 29.05.2019 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1095857,01 грн., в тому числі, за основним платежем 876685,61 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 219171,40 грн.;

- податкове повідомлення рішення від 29.05.2019 року №3, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем штрафні санкції за порушення законодавства про патентування на загальну суму 5895,00 грн.;

- податкове повідомлення рішення від 29.05.2019 року №3, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 13635,00грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 29.05.2019 зі сплати боргу (недоїмки) єдиного внеску на суму 53438,59 грн. (т.1 а.с.27з.в.)

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 29.05.2019 року, яким до позивача застосовані штрафні санкції в сумі 12939,84 грн. (у зв`язку з донарахуванням 53438,59 грн. єдиного внеску) (т.1 а.с.28).

Позивач звернулась із скаргою від 10.06.2019 № б/н. (зареєстрованою 13.06.2019 вх. 7865/ФОП) щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 29.05.2019 № Ф- (зазначено № Ф-), рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 29.05.2019 №000431305, рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 29.05.2019 №, рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 29.05.2019 №.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 15.07.2019 № 32978/6/99-99-11-05-02-25 про результати розгляду скарги, встановлено, що рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 29.05.2019 № винесені з порушенням розділу VII Інструкції № 449, а саме невірно визначено період застосування штрафних та нарахування пені, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. Керуючись п.4, п.5 розділу IV, п.3 розділу V Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки із сплати єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені, накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 № 1124, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.02.2016 за № 178/28308, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.05.2019 № Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів, і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 29.05.2019 №000431305, вирішено рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не встановленою формою звітності, передбаченої Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 29.05.2019 № ГУ ДФС у Кіровоградській області - залишити без змін, рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 29.05.2019 № ГУ ДФС у Кіровоградській області - скасувати, а скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1 від 10.06.2019 № б/н, в частині оскарження вищезазначених виконавчих документів задовольнити частково, зобов`язати ГУ ДФС у Кіровоградській області винести та направити нове рішення з урахуванням вищевикладеного, відповідно до вимог чинного законодавства (т.1 а.с.52-53).

Не погодившись з податковими повідомленнями рішеннями від 29 травня 2019 року №, №3 та №3 позивач звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом.

Згідно даних комп`ютерної програми Діловодство спеціалізованого суду рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у справі №340/2477/19 вирішено адміністративний позов задовольнити частково; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 29.05.2019 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1095857,01 грн., в тому числі, за основним платежем 876685,61 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 219171,40 грн.; в задоволені решти позовних вимог відмовити. (т.1 а.с.55-57)

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.02.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 (фізична особа-підприємець) залишено без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 без змін.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.10.2020 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області залишено без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 340/2477/19 - без змін.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 340/2477/19 набрало законної сили - 20.10.2020.

Не погодившись з вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 29.05.2019 зі сплати боргу (недоїмки) єдиного внеску на суму 53438,59 грн., а також рішенням № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 29.05.2019 року, яким до позивача застосовані штрафні санкції в сумі 12939,84 грн. (у зв`язку з донарахуванням 53438,59 грн. єдиного внеску), позивач звернулась до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення та вимога носять протиправний характер, відтак підлягають скасуванню в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 р. №2464-VІ (надалі Закон №2464-VІ в редакції чинній на час виникнення правовідносин).

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з п.п.1, 4 ч.1 ст.4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 р. №2464-VI (далі за текстом Закон №2464-VI, в редакції на час виникнення спірних правовідносин) платниками єдиного внеску є роботодавці: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Аналогічна норма визначена пп.3 п.1 розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. №449, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі за текстом Інструкція №449).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

З огляду на п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Відповідно до пп.2 п.5 розділу IV Інструкції №449 платники, визначені підпунктом 3 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) пункту 1 розділу II цієї Інструкції, здійснюють розрахунок єдиного внеску за календарний рік до 10 лютого наступного року на підставі даних річної податкової декларації. При визначенні доходу (прибутку), з якого сплачується єдиний внесок, враховується кількість місяців, у яких отримано дохід (прибуток).

Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий. До зазначеної суми з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску застосовується ставка, зазначена в пункті 3 розділу III цієї Інструкції.

Згідно з абз.2, 3 п.2 розділу VI Інструкції у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Частиною 5 статті 8 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

З огляду на ч.3 ст.9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

На підставі абз.1 ч.4 ст.25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно з п.3 ч.11 ст.25 Закону №2464 орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Так в акті перевірки від 06.05.2019 №37/11-28-13-05/ контролюючим органом визначені зведені дані щодо визначення чистого доходу, на який нараховується єдиний внесок від підприємницької діяльності позивача, (сума чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22 %), наявні відхилення + 102369,24 грн. між звітом позивача у розмірі 50132,38 грн. та перевіркою у розмірі 152501,62 грн. за період з 01.04.2017 по 31.12.2017; + 140533,46 грн. між звітом позивача у розмірі 96141,36 грн. та перевіркою у розмірі 236674,82 грн. за 2018 рік (т.1 а.с.20з.в.).

При цьому, згідно з п.2.1.2 даного акту перевірки контролюючий орган дійшов висновку щодо заниження позивачем суми чистого оподаткованого доходу на загальну суму 242902,70 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 102369,24 грн. та за 2018 рік на суму 140533,46 грн. (т.1 а.с.12з.в.).

Саме у вказаному пункті акту перевірки мали бути зазначені первинні документи на підставі яких відповідач дійшов висновку щодо заниження позивачем суми чистого оподаткованого доходу.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 340/2477/19, встановлено порушення відповідачем Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 року №395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2013 року за №607/23139 (далі - Порядок №395), а саме:

Відповідно до п. 2.3.2.2 Порядку №395, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення;

у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки;

у разі надання платником податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

Між тим, з описової частини акту перевірки вбачається, що зміст встановленого в ході перевірки позивача порушення податкового законодавства в частині заниження суми чистого оподатковуваного доходу зводиться лише до табличного відображення даних фіскального органу, встановлених у ході перевірки із зазначенням певних розбіжностей. Будь-яких розрахунків виявлених розбіжностей податковим органом не наведено, як і не наведено посилання на певні господарські операції та відповідні первинно-бухгалтерські документи та податкові накладні. Зі змісту акту перевірки не можливо встановити, яким чином та на підставі яких документальних доказів податковий орган дійшов подібних висновків. Також в акті перевірки відсутні посилання на конкретні первинні та податкові документи із зазначенням їх реквізитів та дат їх складання.

Для з`ясування, в тому числі, на підставі яких саме первинних документів, відповідач дійшов висновків в частині заниження позивачем суми чистого оподаткованого доходу, ухвалою суду першої інстанції про витребування доказів від 20 жовтня 2022 року, в тому числі у відповідача були витребувані копії декларацій про майновий стан, поданих ОСОБА_3 за 2017-2018 роки та додатки до них, з наданням доказів на підтвердження дати їх отримання відповідачем; усіх документів, які відповідачем були покладені в обрахунок чистого доходу позивача за 2017-2018 роки, із розбивкою по роках; детальний розрахунок недоїмки, обчисленої вимогою №Ф- від 29.05.2019 з наведенням бази, ставки нарахування єдиного внеску, в розрізі звітних періодів; детальний розрахунок штрафних санкцій стосовно рішення № від 29.05.2019, із зазначенням періодів та підстав їх застосування; інтегровану картка платника податків - ОСОБА_1 - зі сплати єдиного внеску (т.1 а.с.103-104).

На виконання вимог ухвали суду, представником відповідача надано пояснення, що перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності за період з 01.04.2017 по 31.12.2018 року, на підставі даних книг обліку доходів і витрат та згідно z-звітів реєстраторів розрахункових операцій, банківських виписок по розрахунковому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в КБ ПриватБанк встановлено, що фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 завищено загальний оподатковуваний дохід на загальну суму 96556,13 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 41168,87 грн. та за 2018 рік на суму 55387,26 грн.

Згідно наданих на перевірку первинних документів на придбання ТМЦ, (видаткові накладні на придбання товару, книг обліку доходів та витрат, чеків, розрахункових квитанцій, актів виконаних робіт, встановлено завищення витрат на загальну 339458,83 грн.. в т.ч. за 2017 рік у сумі 143538,11 грн., за 2018 рік у сумі 195920,72 грн., за рахунок:

- згідно наданих платником податків на перевірку відомостей нарахування заробітної плати, обраховано фактично нараховану/виплачену заробітну плату найманим працівникам, нарахування на заробітну плату та встановлено, що в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік в статті витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату завищено на 20098,33 грн.;

- згідно наданих на перевірку документів на придбання товарів, актів виконаних робіт, банківських виписок, чеків, розрахункових квитанцій, перевіркою обраховано витрати, безпосередньо пов`язані з отриманням доходу та встановлено, що платником в декларації про майновий стан і доходи за 2017 та 2018 рік в статті вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції не підтверджено документально задекларовані витрати на придбання ТМЦ на загальну суму 319360,50 грн.

Перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу встановлено, що в результаті допущених порушень в зв`язку із завищенням задекларованого доходу та завищенням понесених витрат, фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 занижено чистий оподатковуваний дохід на загальну суму 242902,70 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 102369,24 грн. та за 2018 рік на суму 140533,46 грн., чим порушено вимоги п. 177.2, 177.4.1, 177.4.2, 177.4.4 ст.177 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 року (із змінами і доповненнями) (т.1 а.с.108-109).

Водночас, відповідачем так і не було виконано ухвалу суду про витребування доказів від 20 жовтня 2022 року, в частині надання документу(ів), які відповідачем були покладені в обрахунок чистого доходу позивача за 2017-2018 роки, із розбивкою по роках; детального розрахунку недоїмки, обчисленої вимогою №Ф- від 29.05.2019 з наведенням бази, ставки нарахування єдиного внеску, в розрізі звітних періодів; детального розрахунку штрафних санкцій стосовно рішення № від 29.05.2019, із зазначенням періодів та підстав їх застосування; інтегрованої картки платника податків - ОСОБА_1 - зі сплати єдиного внеску.

Виконання вимог зазначеної ухвали суду звелось до надання копій декларацій позивача, а також надання зворотнього боку облікових карток позивача стосовно нарахування єдиного внеску, при цьому опис операцій зводився до зазначення номерів платіжних документів, згідно Z звітів, при цьому не вказано жодних первинних документів на підставі яких відповідач дійшов висновку про заниження позивачем суми чистого оподаткованого доходу.

При цьому суд зазначає, що згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Тобто відповідач сам мав надати суду докази обґрунтованості винесення оскаржуваних рішень, чого ним не було зроблено.

Фактично оскаржувані рішення, відповідачем винесені в зв`язку із завищенням задекларованого доходу та завищенням понесених витрат, фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 в результаті чого занижено чистий оподатковуваний дохід на загальну суму 242902,70 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 102369,24 грн. та за 2018 рік на суму 140533,46 грн., чим порушено вимоги п. 177.2, 177.4.1, 177.4.2, 177.4.4 ст.177 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 року.

Натомість відповідачем не надано документального підтвердження заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 242902,70 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 102369,24 грн. та за 2018 рік на суму 140533,46 грн.

Так, позивач зазначила, що нею задекларовані фактичні витрати від провадження останньою підприємницької діяльності за період 2017-2018 роки. (т.1 156-244, т.2-т.16) На вимогу ревізорів-інспекторів ГУ ДФС у Кіровоградській області, які здійснювали перевірку позивачем було надано документи на підтвердження задекларованих витрат. Однак, у зв`язку з тим, що під час перевірки, в приміщенні, де здійснювалась господарська діяльність, а саме в службових приміщеннях проводилися ремонтні роботи, позивачем не в повному обсязі було надано документи на придбання товарно-матеріальних цінностей посадовим особам контролюючого органу, оскільки зазначені документи знаходились за місцем проживання позивача. Особам, які здійснювали перевірку позивач повідомила про дані обставини та зобов`язалась надати для перевірки зазначені документи, але ревізорами-інспекторами ГУ ДФС у Кіровоградській області позивачу було відмовлено у подальшому розгляді та перевірці цих документів. Отже, посадовими особами контролюючого органу, які здійснювали перевірку позивача не взято до уваги документи на придбання товарно-матеріальних цінностей позивачем на суму 339899,74 грн., якими підтверджуються задекларовані витрати, а саме: прибуткова накладна № 192 від 19.06.2017 на суму 13928,00 грн., постачальник ФОП ОСОБА_4 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ); прибуткова накладна № 114 від 14.06.2017 на суму 13780,00 грн., постачальник ФОП ОСОБА_4 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ); прибуткова накладна № 8 від 03.02.2018 на сумму 33703,14 грн., постачальник ФОП ОСОБА_5 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ); прибуткова накладна № 77 від 23.07.2018 на суму 31816,09 грн., постачальник ФОП ОСОБА_6 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ); прибуткова накладна № 95 від 05.05.2018 на суму 63512,46 грн., постачальник ФОП ОСОБА_6 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ); прибуткова накладна № 193 від 24.06.2017 на суму 58374,00 грн., постачальник ФОП ОСОБА_4 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ); прибуткова накладна № 137 від 18.07.2018 на суму 13724,05 грн., постачальник ФОП ОСОБА_7 (ІІВД НОМЕР_6 ); прибуткова накладна № 122 від 17.03.2018 на суму 17790,00 грн., постачальник ФОП ОСОБА_5 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ); прибуткова накладна № 110 від 23.05.2018 на суму 13640,00 грн., постачальник ФОП ОСОБА_8 (ЄДРПОУ НОМЕР_7 ); прибуткова накладна № 119 від 13.07.2018 на суму 21740,00 грн., постачальник ФОП ОСОБА_8 (ЄДРПОУ НОМЕР_7 ); прибуткова накладна № 6 від 24.06.2017 на суму 27682,00 грн., постачальник ФОП ОСОБА_9 (ЄДРПОУ НОМЕР_8 ); прибуткова накладна № 194 від 01.06.2017 на суму 15830,00 грн., постачальник ФОП ОСОБА_9 (ЄДРПОУ НОМЕР_8 ); прибуткова накладна № 5 від 30.06.2017 на суму 14380,00 грн., постачальник ФОП ОСОБА_10 (ІПН НОМЕР_9 ).

Відповідачем не спростовані дані доводи позивача.

Крім того суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідач в акті перевірки, сам вказав про те що ним не були враховані первинні документи позивача під час проведення перевірки. Так, в акті перевірки зазначено, що Перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності за період з 01.04.2017 по 31.12.2018 року, на підставі даних книг обліку доходів і витрат та згідно z-звітів реєстраторів розрахункових операцій, банківських виписок по розрахунковому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в КБ .ПриватБанк встановлено, що в порушення вимог п.177.2 статті 177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VT (із змінами та доповненнями), фізичною особою -платником податків ОСОБА_1 завищено загальний оподатковуваний дохід на загальну суму 96556,13 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 41168,87 грн. та за 2018 рік на суму 55387,26грн. (т.1 а.с.11).

З огляду на викладене, перевірка позивача проводилась лише на підставі даних книг обліку доходів і витрат та згідно Z-звітів реєстраторів розрахункових операцій, банківських виписок по розрахунковому рахунку № НОМЕР_2 , тобто без використання первинних документів позивача, що в свою чергу виключає об`єктивність висновків відповідача щодо заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 242902,70 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 102369,24 грн. та за 2018 рік на суму 140533,46 грн. та відповідно заниження суми єдиного внеску від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 53438,59 грн., в т.ч. за 2017 рік у сумі 22521,23 грн. та за 2018 рік 30917,36 грн.

Крім того, встановлені обставини справи свідчать, що позивач звернулась із скаргою від 10.06.2019 № б/н. зареєстрованою 13.06.2019 вх. 7865/ФОП) щодо скасування в тому числі оскаржуваних рішення та вимоги (т.1 а.с.52).

ДФС України прийнято рішення про результати розгляду скарги лише 15.07.2019 (т.1 а.с.52).

Так, ст.56 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) передбачений порядок оскарження рішень контролюючих органів.

Відповідно до п.56.1 ст.56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з п.56.2 ст.56 Податкового кодексу України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Відповідно до п.56.3 ст.56 Податкового кодексу України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з п.56.4 ст.56 Податкового кодексу України під час процедури адміністративного оскарження обов`язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених цим Кодексом, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладається на контролюючий орган.

Обов`язок доведення правомірності нарахування або прийняття будь-якого іншого рішення контролюючим органом у судовому оскарженні встановлюється процесуальним законом.

Відповідно до п.56.5 ст.56 Податкового кодексу України платник податків одночасно з поданням скарги контролюючому органу вищого рівня зобов`язаний письмово повідомляти контролюючий орган, яким визначено суму грошового зобов`язання або прийнято інше рішення, про оскарження його податкового повідомлення-рішення або будь-якого іншого рішення.

Згідно з п.56.6 ст.56 Податкового кодексу України у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.

Відповідно до п.56.7 ст.56 Податкового кодексу України у разі порушення платником податків вимог пунктів 56.3 і 56.6 подані ним скарги не розглядаються та повертаються йому із зазначенням причин повернення.

Згідно з п.56.8 ст.56 Податкового кодексу України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Відповідно до п. 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Згідно з п.56.10 ст.56 Податкового кодексу України рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Згідно з п. 56.12 ст. 56 Податкового кодексу України якщо відповідно до цього Кодексу контролюючий орган самостійно визначає грошове зобов`язання платника податків за причинами, не пов`язаними із порушенням податкового законодавства, такий платник податків має право на адміністративне оскарження рішень контролюючого органу протягом 30 календарних днів, що настають за днем надходження податкового повідомлення-рішення (рішення) контролюючого органу.

Відповідно до п.56.13 ст.56 Податкового кодексу України у разі коли останній день строків, зазначених у цій статті, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем таких строків вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

Згідно з п.56.14 ст.56 Податкового кодексу України строки подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення контролюючого органу можуть бути продовжені за правилами і на підставах, визначених пунктом 102.6 статті 102 цього Кодексу.

Відповідно до п.56.15 ст.56 Податкового кодексу України скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Згідно з п. 56.16 ст. 56 Податкового кодексу України днем подання скарги вважається день фактичного отримання скарги відповідним контролюючим органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від платника податків поштового відправлення із скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.

Відповідно до п. 56.17 ст. 56 Податкового кодексу України процедура адміністративного оскарження закінчується: днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк; днем отримання платником податків рішення відповідного контролюючого органу про повне задоволення скарги; днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику; днем звернення платника податків до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань що оскаржувались.

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що юридичним наслідком порушення контролюючим органом встановленого Податковим кодексом України або продовженого рішенням керівника контролюючого органу (його заступника) строку розгляду скарги платника податків, та ненаправлення впродовж цих строків платнику податків вмотивованого рішення за результатами розгляду скарги на адресу платника податків з повідомленням про вручення, є визнання скарги такою, що повністю задоволена на користь платника податків з наступного за днем закінчення зазначених строків дня.

В свою чергу, визнання скарги повністю задоволеною на користь платника податків означає, що оскаржене рішення контролюючого органу з цього часу припинило регулюючу дію та не створює для платника податків юридичного обов`язку.

Верховним Судом у постановах від 10 жовтня 2019 року у справі N 826/4049/14, від 24 січня 2019 року у справі N 826/500/15, від 12 грудня 2019 року у справі N 820/1929/17, від 12 листопада 2020 року у справі N 810/3577/17, за аналогічних обставин було зроблено правовий висновок про те, що у разі ненадіслання суб`єктом владних повноважень вмотивованого рішення за скаргою платника податків, остання вважається задоволеною на користь платника.

Відповідачем не надано ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду рішення керівника (його заступник або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, тому враховуючи те, що скарга позивача від 10.06.2019 № б/н., зареєстрована 13.06.2019 вх. 7865/ФОП, а рішення ДФС України про результати розгляду скарги прийнято лише 15.07.2019, тому ДФС України пропущений 20-денний строк розгляду скарги позивача (т.1 а.с.52).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 є законним та обгрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, а тому підстав для зміни чи скасування рішення суду в межах доводів скарги не існує.

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.01.2023 в адміністративній справі № 340/2431/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник