Справа № 240/23521/21
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2024-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/23521/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гурін Дмитро Миколайович

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

28 березня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Капустинського М.М. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Пенсійного фонду України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся з позовом до Пенсійного фонду України, в якому просив:

- визнати протиправними дії Пенсійного фонду України щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової допомоги відповідно до Закону України від 30.03.2021 №1358-ІХ "Про надання допомоги застрахованим особам на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2";

- зобов`язати Пенсійний фонд України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі восьми тисяч гривень відповідно до Закону України від 30.03.2021 №1358-ІХ "Про надання допомоги застрахованим особам на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що Пенсійний фонд України не наділений повноваженнями щодо здійснення збору та обробки інформації про особу, яка претендує на отримання допомоги, передбаченої Законом №1358-ІХ, не надано повноважень щодо безпосереднього прийняття рішення про виплату допомоги застрахованим особам, а також щодо нарахування та виплати цієї допомоги. Крім того, виплата цієї допомоги фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України. ПФУ не може розпоряджатись коштами державного бюджету на власний розсуд. Тому, на переконання апелянта, висновок суду першої інстанції про наявність законних підстав для зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі восьми тисяч гривень відповідно до Закону України від 30.03.2021 №1358-ІХ є помилковими.

Позивач не скористався правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу, що в силу ч.4 ст. 304 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує наступне.

Надання допомоги застрахованим особам на період здійсненню протиепідемічних заходів здійснювалось відповідно до Закону України від 30.03.2021 №1358-ІХ «Про надання допомоги застрахованим особам на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2» (далі Закон №1358-ІХ) та Порядку надання допомоги застрахованим особам на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.04.2021 р. №328 (далі Порядок №328).

Відповідно до положень статті 1 Закону України №1358-ІХ допомога застрахованим особам - виплата з Державного бюджету України та з місцевих бюджетів у зв`язку із втратою частини заробітної плати найманими працівниками суб`єктів господарювання, робота яких тимчасово зупинена внаслідок запровадження у 2021 році, починаючи з лютого, обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території окремих адміністративно-територіальних одиниць гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - додаткові обмежувальні протиепідемічні заходи, пов`язані із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та у зв`язку із втратою частини доходу фізичними особами - підприємцями, економічна діяльність яких тимчасово зупинена внаслідок запровадження додаткових обмежувальних протиепідемічних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Застрахована особа має право на отримання допомоги на підставі самостійного звернення такої фізичної особи та має бути найманим працівником суб`єкта господарювання, основний вид економічної діяльності якого заявлений першим у відомостях з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на останній день місяця, який передує місяцю, в якому подається звернення на отримання допомоги, та відповідає видам, визначеним у Переліку видів економічної діяльності, або фізичною особою - підприємцем, основний вид економічної діяльності якого заявлений першим у відомостях з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на останній день місяця, який передує місяцю, в якому подається звернення на отримання допомоги, та відповідає видам, визначеним у Переліку видів економічної діяльності, що передбачено частиною 1 ст. 2 Закону України №1358-ІХ.

Надання допомоги застрахованим особам здійснюється на підставі заяви застрахованої особи, поданої нею в електронній формі з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, що передбачено ст. 3 Закону України №1358-ІХ. Так, застрахована особа має право звернутися із заявою про надання допомоги застрахованим особам протягом 30 днів із дня запровадження на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці додаткових обмежувальних протиепідемічних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, який здійснює господарську діяльність за основним видом економічної діяльності 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах (а.с. 16, 17).

Вид діяльності ОСОБА_1 за КВЕД 47.78 наявний у Переліку основних видів економічної діяльності №1236.

20.04.2021 за допомогою мобільного додатка "Дія" Томашевським О.О. подано заяву про отримання допомоги у розмірі 8 тис. грн, яка була зареєстрована під №ТО-12403692 (зареєстровано у Пенсійному фонді України 22.04.2021 за №3106/8).

ОСОБА_1 відмовлено у наданні допомоги, у зв`язку з тим, що він сплатив у 2020 році ЄСВ за себе менше ніж за 6 місяців (а.с. 10).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України №2464-VI платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

У частині 4 статті 4 Закону України №2464-VI наведений перелік осіб, які не сплачують єдиний внесок, де зокрема вказано, що особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю та звільнений від сплати ЄСВ за себе в силу положень Закону України №2464-VI, що також підтверджується відповідями на його звернення до Головного управління ДФС у Житомирській області (а.с. 13, 15).

Не погодившись із вказаними причинами відмови ОСОБА_1 звернувся на Урядову "гарячу лінію" із заявою, яка була зареєстрована 27.05.2021 за №ТО-12580516 (зареєстрована у Пенсійному фонді України 27.05.2021).

Пенсійний фонд України надав ОСОБА_1 відповідь №2800-050101-8/26207 від 02.06.2021 на його звернення на Урядову "гарячу лінію" від 20.04.2021 №ТО-12403692 (зареєстровано у Пенсійному фонді України 22.04.2021 за №3106/8) та від 27.05.2021 за №ТО-12580516 (зареєстрована у Пенсійному фонді України 27.05.2021), у якій відмовив у виплаті допомоги з посиланням на абзац третій пункту 2 частини 2 статті 2 Закону України №1358-ІХ та на те, що перевірка інформації про яку йдеться у наведеній нормі здійснюється Пенсійним фондом України за даними, що обробляються в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, у якому станом на 02.06.2021 відсутня інформація щодо наявності у ОСОБА_1 ознаки "особа з інвалідністю" (а.с. 14).

Не погодившись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Оцінюючи спірні правовідносини, які виникли між сторонами, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Абзацом п`ятим частини 1 статті 2 Закону України №1358-ІХ визначено, що застрахована особа, яка має право на отримання допомоги, передбаченої цим Законом, має бути фізичною особою - підприємцем, основний вид економічної діяльності якого заявлений першим у відомостях з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на останній день місяця, який передує місяцю, в якому подається звернення на отримання допомоги, та відповідає видам, визначеним у Переліку видів економічної діяльності.

Згідно з абзацом третім пункту 2 частини 2 статті 2 Закону України №1358-ІХ допомога застрахованим особам не надається: фізичним особам - підприємцям, які є застрахованими особами: які за останній звітний рік сплатили єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за себе менше ніж за шість місяців (крім осіб, які звільнені від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України №2464-VI платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

У частині 4 статті 4 Закону України №2464-VI наведений перелік осіб, які не сплачують єдиний внесок, де зокрема вказано, що особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю та звільнений від сплати ЄСВ за себе в силу положень Закону України №2464-VI, що підтверджується матеріалами справи.

Отже, ОСОБА_1 відповідно до наведених вище положень Закону України №1358-ІХ відноситься до осіб, які мають право на отримання допомоги, передбаченої цим Законом.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги колегія суддів враховує, що відмова у виплаті допомоги була зумовлена обставинами, які від позивача не залежали, а відносились до компетенції держави в особі фондів соціального страхування та ДПС України. Водночас, порядок обміну інформацією між ДПС, Пенсійним Фондом України, Фондом соціального страхування не залежить від застрахованої особи, а залежить виключно від цих органів та своєчасності та якості виконання ними процедур щодо обміну інформації про застрахованих осіб.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу "належного урядування" (серед інших справа "Рисовський проти України", заява № 29979/04, рішення від 20 жовтня 2011 року, пункти 70, 71).

Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див. зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

У постанові Верховного Суду від 28.02.2020 у справі № П/811/1015/16 зазначено, що принцип належного урядування має надзвичайно важливе значення для забезпечення правовладдя в Україні. Неухильне дотримання основних складових принципу належного урядування забезпечує прийняття суб`єктами владних повноважень легітимних, справедливих та досконалих рішень. Крім того, принцип належного урядування підкреслює те, що між людиною та державою повинні бути вибудовані саме публічно-сервісні відносини, у яких інституції та процеси служать всім членам суспільства.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що недоліки у роботі Пенсійного фонду України або інших державних органів, що пов`язані з неналежною перевіркою даних та відсутністю інформації щодо наявності у ОСОБА_1 інвалідності не можуть бути підставою для відмови у виплаті допомоги за Законом України №1358-ІХ.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Пенсійного фонду України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Капустинський М.М. Ватаманюк Р.В.