Справа № 420/29711/23
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2024-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/29711/23
Перша інстанція: суддя Іванов Е.А.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Турецької І.О.,

Шеметенко Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2023р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ГУ ПФУ в Херсонській області, у якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплат позивачу, призначених відповідно до постанови Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Херсоні від 30.07.2010р. №2119/21003/21003/13 «Про призначення фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу потерпілому (щомісячно)»;

- зобов`язати відповідача поновити з 1.01.2023р. виплати позивачу, призначені відповідно до постанови Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Херсоні від 30.07.2010р. № 2119/21003/21003/13 «Про призначення фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу потерпілому (щомісячно)».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що як особа з інвалідністю 1-ої групи отримував виплати за постійний сторонній догляд та на побутове обслуговування від Фонду соціального страхування.

Однак, з січня 2023р. такі виплати за постійний сторонній догляд та на побутове обслуговування припинилися.

На звернення позивача пенсійним органом повідомлено, що оскільки у медичних документах паперової справи про страхові виплати відсутня інформація про потребу ОСОБА_1 в постійному сторонньому догляді, для визначення наявності потреби постійному сторонньому догляді позивачу необхідно звернутися до сімейного (лікуючого лікаря) для отримання відповідного направлення до ЛКК.

Вважаючи дії відповідача, які полягали у припиненні страхових виплат, протиправними, позивач звернувся до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із даним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення скарги, скасування рішення суду та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач не звертався до пенсійного органу із заявою про отримання соціальних послуг з догляду та медичними послугами потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, відповідно до Закону №1105-XIV та Порядку №438, відповідач не відмовляв позивачу в отриманні соціальних виплат, відтак пенсійним органом не вчинялося будь-яких дій, які б порушували права чи інтереси ОСОБА_1 ..

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі та належної оцінки доказів, допустив невірне застосування норм матеріального права та порушив норми процесуального права.

За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення суду скасовує та приймає по справі нову постанову про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 1-ої групи, якому встановлена стійка втрата професійної працездатності 90%, безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК від 5.07.1998р. серії 2-18 АГ за №003088 (а.с.17).

При цьому, за висновком МСЕК позивач потребує витрати на постійній сторонній догляд, витрати на побутове обслуговування.

Відповідно до постанови Відділення виконавчої дирекції ФСНВ у м.Херсоні від 30.07.2010р. за №2119/21003/21003/13 «Про призначення фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу потерпілому (щомісячно)» потерпілому ОСОБА_1 постановлено призначити фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме:

- витрати на постійний сторонній догляд (вид виплати 183, КЕКВ 1344.12) в розмірі 444грн. (щомісячно).

- витрати на побутове обслуговування (вид виплати 184, КЕКВ 1344.13) в розмірі 222грн. (щомісячно).

З січня 2023р. вищевказані виплати припинились.

На звернення позивача, пенсійний орган повідомив, що «…відповідно до ст.36 оновленої редакції ЗУ від 23.09.1999 N№1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", з 1 січня 2023 року закупівля соціальних послуг, у тому числі на необхідний догляд за потерпілим, здійснюється та розраховується відповідно до оцінки потреб потерпілого відповідно до ЗУ «Про соціальні послуги».

Відповідно до постанови КМУ від 28.04.2023 №438 "Деякі питання організації забезпечення соціальними послугами з догляду та медичними послугами потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які їх потребують", яка набула чинності з 3 травня 2023 року, встановлено, що потерпілим внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, яким згідно з медичним висновком про здатність до самообслуговування та потребу в сторонній допомозі або відповідно до індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (у разі її складення) визначено потребу в постійному сторонньому догляді та побутовому обслуговуванні, надаються соціальні послуги з догляду з урахуванням результатів оцінювання потреб потерпілого в соціальних послугах.

Оскільки у медичних документах Вашої паперової справи про страхові виплати відсутня інформація про потребу в постійному сторонньому догляді, для визначення наявності потреби в постійному сторонньому догляді пропонуємо звернутися до сімейного (лікуючого лікаря) для отримання відповідного направлення до ЛКК».

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи правомірність дій пенсійного органу, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, у разі нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, охорони їхнього життя та здоров`я відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає ЗУ від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №1105-XIV).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.9 Закону №1105-XIV застрахована особа має право на отримання у разі настання страхового випадку страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст. 30 Закону №1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Частиною 7 вищевказаної статті передбачено, що страхові виплати складаються із: 1) щомісячної страхової виплати втраченої заробітної плати (або відповідної її частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати у встановлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на професійну реабілітацію та соціальну допомогу; 5) допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Згідно до ст.31 Закону №1105-XIV перерахування сум щомісячних страхових виплат проводиться у разі: 1) зміни ступеня втрати професійної працездатності; 2) зміни складу сім`ї померлого.

Визначена раніше сума щомісячної страхової виплати не підлягає зменшенню.

Абзацом 5 ч.3 ст.36 Закону №1105-XIV передбачено, що витрати на соціальні послуги для потерпілого відшкодовуються за рахунок коштів соціального страхування незалежно від того, ким вони здійснюються.

При цьому, ст.40 Закону №1105-XIV передбачено, що здійснення страхових виплат і надання соціальних послуг припиняються:

1) якщо потерпілим є особа, якій оформлено документи для виїзду за кордон на постійне проживання/залишення на постійне проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що страхові виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від реабілітації у сфері охорони здоров`я чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) у разі смерті отримувача страхових виплат;

7) у разі добровільної відмови від страхової виплати потерпілим або особами, які мають право на страхові виплати в разі смерті потерпілого;

8) в інших випадках, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу, внаслідок нещасного випадку на виробництві, постановою Відділення виконавчої дирекції ФСНВ у м. Херсоні від 30.07.2010р. за №2119/21003/21003/13 призначено фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрати на постійний сторонній догляд, витрати на побутове обслуговування.

При цьому, з 1.01.2023р. набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21 вересня 2022р. №2620-ІХ.

Відповідно до п.2 р.VІІ Закону №1105-XIV припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону

Статтею 4 Закону №1105-XIV передбачено, що уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку є Пенсійний фонд України.

Таким чином, повноваження Відділення виконавчої дирекції ФСНВ у м.Херсоні передані ГУ ПФУ в Херсонській області з 1 січня 2023р..

При цьому, ГУ ПФУ в Херсонській області зазначає, що щомісячні страхові суми за спірний період не виплачені позивачеві у зв`язку із не зверненням останнього із заявою щодо отримання таких виплат.

Проте, спірним у даній справі є правомірність дій в частині припинення виплат.

Проаналізувавши вищевикладені приписи, колегія суддів зауважує, що чинним законодавством не передбачено припинення раніше призначених виплат страхових сум, крім випадків, зазначених у ч.1 ст.40 Закону №1105-XIV. При цьому, такі випадки не стосуються позивача.

Колегія суддів зазначає, що ГУ ПФУ в Херсонській області як правонаступник Відділення виконавчої дирекції ФСНВ у м.Херсоні, якому перейшли всі права та обов`язки останнього, безпідставно припинив виплачувати з січня 2023 року страхові виплати ОСОБА_1 , призначені відповідно до постанови Відділення Виконавчої дирекції ФСНВ у м. Херсоні від 30.07.2010р. за №2119/21003/21003/13.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, вказав, що на момент виникнення спірних правовідносин, порядок який би забезпечував механізм надання органами Пенсійного фонду соціальних послуг був відсутній, проте колегія суддів не погоджується із зазначеним, оскільки ПФУ було доручено забезпечити здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до ЗУ Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на підставі переданих виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування та її робочими органами справ, баз даних, носіїв інформації та програмного забезпечення, а також підготовлених нею виплатних документів на січень 2023 року відповідно до п.3 Постанови №1323.

При цьому, посилання пенсійного органу на відсутність інформації в паперовій справі позивача про потребу в постійному сторонньому догляді, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки право позивача на отримання таких виплат не може ставитись в залежність від існування конкретного документу, оскільки збереження таких відомостей не може контролюватися особою, а значить на нього не може покладатись відповідальність за їх відсутність.

Крім того, колегія суддів зауважує, що згідно зі ст.22 Конституції України 254к/96-ВР конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте, якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Апеляційний суд зауважує, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

Як зауважив ЄСПЛ, одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі Брумареску проти Румунії, заява № 28342/95, пункт 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі Парафія греко-католицької церкви в м. Лупені та інші проти Румунії, заява № 76943/11, пункт 123). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі S.W. проти Об`єднаного Королівства, заява № 20166/92, пункт 36).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба у з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (рішення від 11 квітня 2013 року у справі Вєренцов проти України, № 20372/11, пункт 65; рішення від 21 жовтня 2013 року у справі Дель Ріо Прада проти Іспанії, заява № 42750/09, пункт 93).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що припинення позивачу з 1 січня 2023р. виплати раніше призначених щомісячних страхових виплат відповідно до постанови Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Херсоні від 30.07.2010р. за №2119/21003/21003/13 здійснено відповідачем за відсутності підстав, передбачених ч.1 ст.46 Закону №1105-ХIV, або підстав, передбачених іншим законом.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати відповідача поновити з 1.01.2023р. виплати позивачу, призначені відповідно до постанови Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Херсоні від 30.07.2010 р. № 2119/21003/21003/13 «Про призначення фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу потерпілому (щомісячно)».

Отже, суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки останній не в повній мірі дослідив обставини по справі та не надав належної оцінки доказам.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення, яким адміністративний позов підлягає задоволенню з вищенаведених підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.311,315,317,322 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024р. скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо припинення виплат ОСОБА_1 , призначених відповідно до постанови Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Херсоні від 30.07.2010р. №2119/21003/21003/13 «Про призначення фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу потерпілому (щомісячно)».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити з 1.01.2023р. виплати ОСОБА_1 , призначені відповідно до постанови Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Херсоні від 30.07.2010р. №2119/21003/21003/13 «Про призначення фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу потерпілому (щомісячно)».

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді І.О. Турецька

Л.П. Шеметенко