Справа № 620/2/24
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2/24 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Єгорової Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.01.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправної та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною (незаконною) та скасувати постанову від 01.12.2023 державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.01.2024 позов задоволено.

Міністерство юстиції України в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувана постанова є правомірною та не підлягає скасуванню.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на виконанні в Департаменті перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини від 03.12.2015 №79754/12.

Державним виконавцем 01.12.2023 на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 у зв`язку з виконанням боржником в повному обсязі рішення суду.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідач не виконав обов`язок щодо перевірки виконання рішення суду та не з`ясував причини невиплати пені у зв`язку із несплатою сум і невиконання рішень національних судів протягом зазначеного тримісячного строку, що свідчить про невиконання боржником рішення Європейського суду з прав людини від 03.12.2015 №79754/12 у повному обсязі.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частин першої, третьої статті 39 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) на будь-якій стадії провадження Суд може надати себе в розпорядження заінтересованих сторін для забезпечення дружнього врегулювання спору на основі поваги до прав людини, як їх визначає Конвенція та Протоколи до неї.

У разі досягнення дружнього врегулювання Суд вилучає справу з реєстру, шляхом винесення ухвали, яка містить лише стислий виклад фактів і досягнутого вирішення.

Згідно Рішення Європейського суду з прав людини (п`ята секція) від 03.12.2015 (заява № № 79754/12) за заявою позивача досягнуто дружнього врегулювання спору на умовах декларації: «Уряд визнає надмірну тривалість виконання рішень національних судів, зазначених у додатку до цієї односторонньої декларації. Уряд готовий виконати рішення національних судів, зазначених у додатку, які ще підлягають виконанню, а також сплатити кожному заявнику 1000 євро. Сума у розмірі 1000 євро є відшкодуванням будь-якої матеріальної та моральної шкоди, а також судових та інших витрат, буде конвертована в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу. Держава виплатить вищезазначені кошти і виконає рішення національних судів, які ще підлягають виконанню, протягом трьох місяців з дати повідомлення про ухвалення Судом рішення відповідно до пункту 1 статті 37 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У випадку несплати цих сум і невиконання рішень національних судів протягом зазначеного тримісячного строку Уряд зобов`язується сплатити пеню за період з моменту спливу тримісячного строку і до моменту остаточного розрахунку у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в цей період, до якої має бути додано три відсоткові пункти. Ці виплати та виконання зазначених рішень національних судів становитимуть остаточне вирішення цих справ.».

За змістом частини першої статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV (далі - Закон № 3477-IV) рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Згідно визначень статті 1 цього Закону, рішення - в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України ; відшкодування - б) визначена у рішенні Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання або у рішенні Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації сума грошової виплати на користь Стягувача; виконання Рішення - а) виплата Стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру .

Відповідно до частин першої, другої статті 8 Закону № 3477-IV виплата Стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні.

У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення.

Виходячи з аналізу наведених норм, колегія суддів зазначає, що пеня вказана у резолютивній частині рішення суду застосовується лише до відшкодування (виплати, визначеної у рішенні щодо дружнього врегулювання або схвалення умов односторонньої декларації, а також справедливої сатисфакції), визначеного Європейським судом, і не застосовується до будь-яких інших сум, що мають бути стягнені внаслідок вжиття додаткових заходів індивідуального або загального характеру, зокрема при виконанні національних судових рішень.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постановах від 10.10.2019 у справі № 825/1774/16, від 05.12.2019 у справі № 802/1594/16-а, від 11.07.2018 у справі № 820/3181/16.

Окрім того, у постанові від 30.09.2020 у справі № 572/235/17 Верховний Суд додатково підкреслив, що неправильним є застосування пені, передбаченої статтею 41 Конвенції та статтею 8 Закону №3477-IV, до випадків несвоєчасної виплати сум, що мають бути стягнені на підставі рішення національного суду, невиконання якого стало підставою для констатації ЄСПЛ порушень вимог статі 6 Конвенції.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.

Відтак, визначена у рішенні Європейського суду з прав людини (п`ята секція) від 03.12.2015 (заява № № 79754/12) пеня не підлягає застосуванню при несвоєчасному виконанні рішень національних судів.

Зважаючи, що сума відшкодування перерахована позивачу платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 26.02.2016 №991 у розмірі 30 047,08 грн (еквівалент 1000 євро; постанова Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 825/1681/16), а підстави для нарахування пені за несвоєчасне виконання рішення національного суду відсутні, то рішення Європейського суду з прав людини (п`ята секція) від 03.12.2015 у частині заяви позивача виконане.

Покликання на мотиви судів у справі № 620/830/23 є безпідставним з огляду на приписи частини сьомої статті 78 КАС, якою передбачено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За таких обставин, приймаючи оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження відповідач діяв правомірно.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.

Скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.01.2024 та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправної та скасування постанови залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Н.М. Єгорова