Справа № 462/39/24
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№462/39/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про скасування арешту майна.

Обставини справи.

До Залізничного районного суду м. Львова надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогою скасувати арешт майна ОСОБА_1 винесеного на підставі постанови ВП № 42826775 про арешт майна боржника з виконання виконавчого листа № 462/3127/13-к від 07.02.2014 року виданого Залізничним районним судом м. Львова.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що вироком Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2013 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 5 КК України з застосуванням ст. 69 КК України та призначено йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна. Вказує, що 04.04.2014 року державним виконавцем (станом на сьогоднішній день - Залізничний відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції) винесено постанову ВП № 42826775 про арешт майна боржника ( ОСОБА_2 ) та оголошено заборону його відчуження з виконання виконавчого листа № 462/3127/13-к від 07.02.2014 року. Однак 19.06.2014 року винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції закону чинній на час винесення постанови). Зазначає, що мав намір набути майно, однак йому було повідомлено про наявність обтяжень щодо його особи відповідно до вказаного вироку. Повідомляє, що станом на день подання цього клопотання відсутні записи в Єдиному реєстрі боржників щодо ОСОБА_2 , однак існує арешт на його майно та на момент виконання рішення виконавцем будь-якого майна не встановлено. Вказує, що виконавчі дії, в тому числі і зняття арешту з майна боржника, проводяться виключно по відкритому виконавчому провадженню та на підставі п. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». У відповідності до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Зважаючи на те, що виконавче провадження завершене, питання про зняття арешту з вищевказаного майна не вирішено державним виконавцем самостійно, продовження арешту майна перешкоджає позивачу у реалізації прав щодо такого майна.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09.01.2024 позовну заяву ОСОБА_1 передано до Львівського окружного адміністративного суду.

08.02.2024 вказана адміністративна справа надійшла до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 13 лютого 2024 року прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач Залізничний відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.

У поданому відповідачем Головним управлінням Державної податкової служби у Львівській області відзиві відповідач вказує, що контролюючий орган не є стороною по кримінальній справі №462/3127/13-к, а відтак відомості про обставини справи відсутні. Зазначає, що порядок виконання рішень суду на користь держави, в тому числі щодо конфіскації майна регулюється Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція) та іншими нормативно-правовими актами. Так, відповідно до ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Пунктом 3 вказаної статті передбачено, що за виконавчим документом про стягнення в дохід держави коштів або про вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави від її імені виступає орган, за позовом якого судом винесено відповідне рішення, або орган державної влади (крім суду), який відповідно до закону прийняв таке рішення. За іншими виконавчими документами про стягнення в дохід держави коштів або про вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави від її імені виступають органи державної податкової служби. Стягнення коштів на користь держави здійснюється в загальному порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Вказує, що після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст. 3 Конституції, ст.13 конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом унесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у порядку, установленому чинним КПК. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, у тому числі в кримінальній справі, закритій органом досудового слідства до набрання чинності цим кодексом, КПК не передбачає. З огляду на зазначене будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна в такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися натежним їй майном. Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що грунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права і виникають із цивільних правовідносин, відповідно до ч. І ст.19 ЦПК можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

Ухвалою суду від 06.03.2024 витребувано від Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 42826775.

На виконання вимог вказаної ухвали від Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 21.03.2024 до суду надійшли витребувані докази.

Оскільки у судове засідання сторони не прибули, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

встановив:

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2013 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 5 КК України з застосуванням ст. 69 КК України та призначено йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

Державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції винесена 04.04.2014 Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №42826775 по виконанню виконавчого листа №462/3127/13-к виданого Залізничним районним судом м. Львова про конфіскацію в дохід держави всього особистого належного майна засудженого ОСОБА_1 , стягувачем зазначено Державну податкову інспекцію у Залізничному районі м. Львова.

Постановою Державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 04.04.2014 ВП№42826775 накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 .

Постановою Державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 19.06.2014 ВП№42826775 виконавчий документ №462/3127/13-к виданий Залізничним районним судом м. Львова про конфіскацію в дохід держави всього особистого належного майна засудженого ОСОБА_1 повернуто стягувачеві керуючись п.2 ч. І ст.47, статтею 50 Закону України "Про виконавче провадження".

При винесенні вказаної постанови виконавцем встановлено, що згідно відповіді ДПІ у Залізничному районі м. Львова про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах платник податків з таким податковим номером чи за серією та номером паспорта на обліку не перебуває, інформація про джерела отримання доходів фізичних осіб щодо сум доходу нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку , та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня, відповіді Львівського міського центру зайнятості на обліку як безробітний не перебуває та виплати допомоги по безробітно не отримує, відповідно відмітки УДАЇ у Львівській області рухомого майна не числиться, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно відомості відсутні, державної інспекції сільського господарства транспортні засоби в Держсільгоспінспекції на території Львівської області не зареєстровано, з виходом на територію за адресою вказаною у виконавчому документі встановлено, що майно яке б підлягало опису і арешту в рахунок погашення боргу в квартирі не виявлено, про що складено акт державного виконавця.

У п. 2 вказаної постанови зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 19.06.2015.

Питання арешту накладеного Постановою Державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 04.04.2014 ВП№42826775 на все майно що належить ОСОБА_1 не вирішувалося.

Залізничним відділом державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом від 07.11.2023 на заяву позивача від 31.10.2023 повідомлено про відсутність підстав для винесення постанови про зняття арешту.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд, при вирішенні даної справи, керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових відносинах, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України від 13 квітня 2012 року №4651-VI (надалі, також КПК України) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з частиною 3 статті 535 КПК України у разі, якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

При цьому, чинний КПК України передбачає можливість виконання судових рішень органами ДВС, однак не встановлює порядок оскарження дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця при виконанні рішень, прийнятих у кримінальному провадженні.

Натомість, частиною 1 статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, з урахуванням того, що в КПК України не передбачений порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при примусовому виконанні судових рішень, прийнятих у кримінальному провадженні, такі рішення, дії чи бездіяльність можуть бути оскаржені у порядку адміністративного судочинства.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22.01.2020 у справі №823/564/17, від 19.06.2019 у справі № 383/493/18, від 27.03.2019 у справі №586/77/17, від 12.12.2018 у справі № 757/61236/16-ц.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина 1 статті 5 Закону №1404-VІІІ).

Питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому КПК України та Кримінально-виконавчим кодексом України.

Згідно з частиною 2 статті 52 Кримінального кодексу України від 05.04.2001 № 2341-III (далі - КК України) додатковим покараннями є, зокрема, конфіскація майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (частина 1 статті 59 КК України).

Статтею 48 Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2003 №1129-IV (надалі, також - КВК України) передбачено, що суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється Державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Конфіскації підлягає майно, що є у власності засудженого. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом (частини 1, 3 статті 49 КВК України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, у тому числі, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документу стягувачу, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Судом з матеріалів справи встановлено, що у виконавчому провадженні ВП№42826775 виконавчий документ Постановою від 19.06.2014 повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV (надалі, також - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Частинами 4 та 5 статті 59 Закону №1404, чинного на момент розгляду цієї справи, передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

На час розгляду справи, у виконавчому провадженні ВП№42826775 виконавчий документ 19.06.2014 повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», однак не скасованим залишається арешт, накладений у такому виконавчому провадженні.

Судом встановлено, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання - до 19.06.2015.

Доказів поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання матеріали справи не містять.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування арешту майна ОСОБА_1 накладеного на підставі постанови ВП№42826775 про арешт майна боржника з виконання виконавчого листа № 462/3127/13-к від 07.02.2014 року виданого Залізничним районним судом м. Львова.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень, надані на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки права позивача порушені Залізничним відділом державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, сплачений позивачем судовий збір в сумі 1073,60 грн слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 271, 287 КАС України, суд, -

ухвалив :

1. Позов ОСОБА_1 до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про скасування арешту майна -задовольнити повністю.

2. Скасувати арешт майна ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ) накладеного на підставі постанови ВП №42826775 про арешт майна боржника з виконання виконавчого листа №462/3127/13-к від 07.02.2014 року виданого Залізничним районним судом м. Львова..

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ) з Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (79040, м. Львів, вул.. Городоцька 299; ) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 1073,60 (одну тисячу сімдесят три гривні, 60 копійок).

Рішення може бути оскаржене згідно зі ст. 287 КАС України протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення у відповідності до ч.1 ст.271 КАС України складений 27.03.2024.

Суддя Коморний О.І.