Справа № 160/1642/22
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2024-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2024 року м. Дніпросправа № 160/1642/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року (суддя Неклеса О.М.) у справі №160/1642/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) у відношенні до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення у період з 17.07.2003 р. по 28.02.2018 р., із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. січень 2008 року;

- зобов`язати Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення у період з 17.07.2003 р. по 28.02.2018 р., із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. січень 2008 року;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 у відношенні до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки (додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення строком 14 календарних днів на рік, як учаснику бойових дій) за 2017-2018 роки;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки (додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення строком 14 календарних днів на рік, як учаснику бойових дій) за 2017-2018 роки.

В обгрунтування заявлених вимог посилалась на те, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення у період проходження служби. Також зазначала, що при виключенні її зі списків військової частини, відповідачем не було нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику УБД за період служби 2017-2018.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023

року адміністративний позов задоволено частково, а саме:

визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) індексації грошового забезпечення за періоди проходження військової служби з 17.07.2003 р. по 31.12.2003 р., за січень та лютий місяць 2006 року, за період з травня по липень 2007 року, за лютий та березень 2008 року, за березень та квітень 2009 року, за 2013 рік, за період з січня по травень 2014 року, за 2016 та 2017 роки, за січень та лютий 2018 року;

зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) індексацію грошового забезпечення за періоди проходження військової служби з 17.07.2003 р. по 31.12.2003 р., за січень та лютий місяць 2006 року, за період з травня по липень 2007 року, за лютий та березень 2008 року, за березень та квітень 2009 року, за 2013 рік, за період з січня по травень 2014 року;

визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 у відношенні до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки (додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення строком 14 календарних днів на рік, як учаснику бойових дій) за 2017-2018 роки;

зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки (додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення строком 14 календарних днів на рік, як учаснику бойових дій) за 2017-2018 роки.

Рішення суду мотивовано тим, що індексація грошового забезпечення позивача передбачена нормами діючого законодавства, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати її позивачці в зазначених періодах проходження військової служби.

Також суд дійшов висновку про те, що позивачка мала право на додаткову відпустку за час проходження служби як особа, що має статус учасника бойових дій, а, отже, мала і право на її компенсацію відповідно до пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність підстав для нарахування позивачці індексації, при цьому, не встановивши обставин, з якими Закон №1282-ХІІ пов`язує обов`язок роботодавця з нарахування індексації доходів, не зробивши висновок щодо неправильності визначення відповідачем «базового місяця» для нарахування індексації.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) у період з 29.06.2001 р. по 13.11.2018 р. проходила військову службу у ВЧ НОМЕР_1 .

Згідно з витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині ) №241 від 13.11.2018 р. прапорщика військової служби за контрактом ОСОБА_1 , кухара господарчого відділення взводу забезпечення батальйону управління звільненого наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 06.11.2018 р. №1113-РС відповідно до пю 2 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу№ від 04.04.2006 р. №3597-ІV з військової служби в запас за підпунктом а (у зв`язку з закінченням строку контракту), вважати таким, що справи та посаду здав 13.11.2018 р.

За цим наказом позивачку з 13.11.2018 р. виключено зі списків особового складу частини й знято з усіх видів забезпечення і продовольчого забезпечення.

Як стверджувала позивачка станом на 13.11.2018 р. ОСОБА_1 не нараховано та не виплачено, зокрема:

- індексацію грошового забезпечення за періоди проходження військової служби з 17.07.2003 р. по 31.12.2003 р., за січень та лютий місяць 2006 року, за період з травня по липень 2007 року, за лютий та березень 2008 року, за березень та квітень 2009 року, за 2013 рік, за період з січня по травень 2014 року;

- грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки (додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення строком 14 календарних днів на рік, як учаснику бойових дій) за 2017-2018 роки.

Позивачка звернулась до командира ВЧ НОМЕР_1 із заявою від 30.11.2021 р., в якій просила нарахувати та виплатити їй індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 з встановленням базового місяця січень 2008 року, а також нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки (додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення строком 14 календарних днів на рік, як учаснику бойових дій) за 2017-2018 роки.

Вищевказану заяву позивачка направила до ВЧ НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку 01.12.2021 р., що підтверджується фіскальним чеком ПН55 та накладною №386, копії яких наявна у матеріалах справи.

Відповіді на цю заяву від 30.11.2021 р. ВЧ НОМЕР_1 позивачці не надано.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з позовом.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, визначаючи межі апеляційного перегляду справи суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем, оскаржено в частині задоволених позовних вимог щодо нарахування індексації, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду першої інстанції, на предмет його законності та обгрунтованості, в частині задоволених позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення.

З цього приводу суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення про визнання протиправною бездіяльність відповідача в питанні нарахування індексації за період з 17.07.2003 р. по 31.12.2003 р., за січень та лютий місяць 2006 року, за період з травня по липень 2007 року, за лютий та березень 2008 року, за березень та квітень 2009 року, за 2013 рік, за період з січня по травень 2014 року, за 2016 та 2017 роки, за січень та лютий 2018 року. В той же час, судом першої інстанції зобов`язано відповідача нарахувати та виплати індексацію лише за періоди: з 17.07.2003 р. по 31.12.2003 р., за січень та лютий місяць 2006 року, за період з травня по липень 2007 року, за лютий та березень 2008 року, за березень та квітень 2009 року, за 2013 рік, за період з січня по травень 2014 року.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачкою не було доведено, а судом не встановленого обов`язку відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 17.07.2003 р. по 31.12.2003 р., за січень та лютий місяць 2006 року, за період з травня по липень 2007 року, з огляду на визначені відповідачем «базові місяці» для нарахування індексації (а.с.71) та положення Закон №1282-ХІІ, яким встановлено, що індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотки (до 01.01.2016 101 відсоток). При цьому, позивачкою не заперечувалась правильність визначення відповідачем «базових місяців» для нарахування індексації у вказаних періодах.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією відповідача про те, що судом першої інстанції безпідставно задоволено позов, в частині зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 17.07.2003 р. по 31.12.2003 р., за січень та лютий місяць 2006 року, за період з травня по липень 2007 року.

Щодо індексації грошового забезпечення з 2008 року по лютий 2018 року та визначення «базового місяця» для проведення індексації за вказаний період.

Відповідно до статті 1 Закону №1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення в розумінні цього закону це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів та послуг, а поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення (абзац 2).

Положеннями статті 2 Закону № 1282-XII встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 9 Закону № 2011-XII встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Пунктом 2 Порядку № 1078 до об`єктів індексації віднесено грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

Отже, індексація грошового забезпечення, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, є однією з державних гарантій, спрямованою на забезпечення достатнього життєвого рівня населення, яка дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частина друга статті 5 Закону № 1282-ХІІ).

За такого правового врегулювання суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

З 01 грудня 2015 року положення Порядку № 1078 діють із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі Постанова № 1013).

За змістом пояснюючої записки до проекту Постанови № 1013 метою цього акту є внесення змін до умов оплати праці працівників установ, закладів, організацій окремих галузей бюджетної сфери, органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, а також забезпечення єдиного підходу до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників.

У зв`язку із цим указаною постановою удосконалено механізм проведення індексації доходів громадян, у тому числі з урахуванням періодів підвищення заробітної плати працівників (зокрема, пункт 5 викладено у новій редакції).

Внесені зміни, серед іншого, передбачали не лише заміну терміну «базовий місяць» на «місяць підвищення доходу», ці зміни надали іншого значення запровадженому новому терміну із зміною алгоритму визначення такого місяця підвищення.

На відміну від правил визначення «базового місяця» (яким вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати) та який визначався у разі, коли збільшувалася заробітна плата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати), «місяцем підвищення доходу» є місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) і визначається він тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад). При цьому, за новими правилами зростання зарплати за рахунок інших постійних складових зарплати (без підвищення тарифної ставки чи окладу) не впливає на індексацію та не призводить до зменшення суми індексації.

Термін «підвищення тарифних ставок (окладів)» для працівників бюджетної сфери за змістом запроваджених нововведень застосовується у розумінні підвищення, що здійснюється відповідно до законодавства, а не у розумінні підвищення тарифної ставки (окладу) кожному працівнику індивідуально (зокрема, у зв`язку з призначенням на посаду чи переведенням на іншу посаду), як це було передбачено попереднім механізмом індексації. Тобто за новими правилами місяць підвищення тарифних ставок (окладів) для кожного окремого працівника не визначається індивідуально.

Якщо точкою відліку для обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) для проведення індексації за попереднім механізмом визначався базовий місяць, у якому індекс споживчих цін приймався за одиницю чи 100%, обчислення ІСЦ розпочиналося із місяця, наступного за базовим, а нарахування індексації провадилося з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частини третя і четверта статті 4 Закону № 1282-ХІІ), то зміни, внесені Постановою № 1013, передбачали здійснення обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу та зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Отже, з 01 грудня 2015 року відправною точкою для визначення місяця підвищення й початку обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник.

Задля досягнення поставленої мети (зміна механізму проведення індексації, який передбачав індивідуальний підхід для кожного окремого працівника, та перехід до механізму, який би забезпечував єдиний підхід до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників) пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2019 року № 1013 постановлено міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 01 грудня 2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.

За рахунок цього мала б «обнулитися» індексація минулих років, розмір якої зростав внаслідок довготривалого не підвищення доходу працівників, а тому абзацом 2 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2019 року № 1013 передбачено, що для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку № 1078, який уже діяв із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2019 року № 1013, та передбачав єдиний підхід до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників (з місяця останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник).

Так, якщо на виконання пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2019 року № 1013 працівникам інших галузей бюджетної сфери були підвищені оклади, то військовослужбовцям оклади в грудні 2015 року не підвищувалися, а тому січень 2016 року не став для останніх «місяцем підвищення тарифних ставок (окладів)» для цілей застосування Порядку № 1078 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2019 року № 1013).

Із обсягу встановлених у цій справі обставин слідує, що станом на 2016 рік розмір посадових окладів військовослужбовців визначався Постановою №1294, яка була чинною з 01 січня 2008 року та діяла до 01 березня 2018 року, тобто до набрання чинності Постановою № 704, якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Відтак, за умови останнього підвищення військовослужбовцям посадового окладу в січні 2008 року, місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення для цілей застосування Порядку № 1078 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2019 року № 1013) є січень 2008 року.

Вперше поріг індексації (101 відсоток), після січня 2008 року, був перевищений у лютому 2008 року та становив 102,70%, а відтак у відповідача обов`язок щодо нарахування індексації виник з березня 2008 року (наступного місяця, в якому перевищено поріг індексації).

Тому зобов`язання судом першої інстанції відповідача здійснити нарахування індексації за січень-лютий 2008 року є безпідставним.

У свою чергу, починаючи з березня 2008 року, відповідач мав обов`язок нараховувати та виплачувати позивачці індексацію грошового забезпечення.

З наданих відповідачем розрахунків індексації вбачається, що індексація не була нарахована за березень-квітень 2009 року, 2013 рік (а.с.71), січень-травень 2014 рік. В інших періодах, зокрема, в періоді 01.2015- 02.2018 відповідачем здійснювалось нарахування індексації. При цьому, згідно з Довідкою (а.с.53) фактично виплату індексації було здійснено за червень-грудень 2014 року та 2015 рік, а з 01.01.2016 її виплата була зупинена та поновлена лише з грудня 2018 року.

З вказаної довідки також вбачається, що відповідачем, при нарахуванні індексації, був неправильно визначений «базовий місяць», а саме прийнято до уваги березень 2014 року, замість правильного січень 2008 року, що призвело до неправильного розрахунку індексації.

Вказані обставини свідчать про неправомірність дій відповідача в питанні нарахуванні та виплаті позивачці індексації грошового забезпечення у період з 01.03.2008 по 28.02.2018 року (межі заявлених вимог), що є підставою для зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за вказаний період з урахуванням «базового місяця» - січень 2008 року.

Як зазначено вище, в межах цієї справи судом першої інстанції вирішено і заявлені позивачкою вимоги щодо компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки. В цій частині вирішених позовних вимог висновки суду першої інстанції, з огляду на доводи наведені в апеляційній скарзі, відповідачем не заперечуються.

З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції, в частині вирішених позовних вимог щодо індексації грошового забезпечення та прийняття, в цій частині заявлених вимог, нової постанови.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року у справі №160/1642/22, в частині вирішених позовних вимог щодо індексації грошового забезпечення скасувати та в цій частині заявлених вимог прийняти нову постанову.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 в питанні нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01 березня 2008 року по 28 лютого 2018 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2008 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням місяця для обрахунку індексації грошового забезпечення січня 2008 року, з урахуванням фактично виплачених сум індексації грошового забезпечення за цей період.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року у справі №160/1642/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених ч.5 ст.291 КАС України.

Повне судове рішення складено 28.03.2024

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк