Справа № 703/4938/23
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 703/4938/23 Головуючий у 1 інстанції - Крива Ю.В.
Суддя - доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.12.2023 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування постанов про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

06.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову № 447 від 29 вересня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 210-1 КУпАП України про накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн., а справу закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення; вирішити питання про розподіл судових витрат, шляхом стягнення понесених позивачем витрат по оплаті судового збору та витрат за надання правничої допомоги з начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Також, 06.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову № 449 від 29 вересня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 210 КУпАП України про накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., а справу закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення; вирішити питання про розподіл судових витрат, шляхом стягнення понесених ним витрат по оплаті судового збору та витрат за надання правничої допомоги з начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2023 року адміністративну справу № 703/4938/23 за позовом ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення № 447 від 29 вересня 2023 року об`єднано в одне провадження для спільного розгляду і вирішення позовних вимог з адміністративною справою № 703/4944/23 за позовом ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови № 449 від 29 вересня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення. Присвоєно об`єднаним справам загальний номер № 703/4938/23.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.12.2023 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 29 вересня 2023 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 винесено постанову № 447 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. за те, що ОСОБА_1 не виконав вимоги указів Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та «Про загальну мобілізацію» та не з`явився за викликом (повісткою) до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 28 червня 2023 року пройшов військово-лікарську комісію ІНФОРМАЦІЯ_2 . 28 серпня 2023 року ОСОБА_1 отримав повістку на відправку № 2929, відповідно до якої повинен був з`явитися до цього ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09 годину 28 вересня 2023 року для призову на військову службу у зв`язку з мобілізацією, однак, у строк, зазначений у повістці, в ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився, чим порушив обов`язок, визначений ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (т. 1 а.с. 28).

Також, 29 вересня 2023 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 винесено постанову № 449 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. за те, що ОСОБА_1 до 29 вересня 2023 року особисто не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що він з 04 вересня 2023 року є студентом Українського державного університету імені Михайла Драгоманова, чим не виконав вимоги підпункту 8 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30 грудня 2022 року № 1487, оскільки про зміну цих персональних даних належало повідомити ІНФОРМАЦІЯ_3 в семиденний строк (т. 1 а.с. 29, т. 2 а.с. 13).

Вважаючи вказані постанови протиправними, позивач звернувся до суду першої інстанції з даними позовними вимогами.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач при винесенні постанов відносно позивача, діяв у рамках чинного законодавства України та у спосіб визначений законом.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності винесення оскаржуваних постанов в цілому, а тому постанови у справі про адміністративне правопорушення підлягають скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 25 жовтня 2000 року Володарським РВ УМВС України в Донецькій області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який народився в смт. Володарське Володарського району Донецької області, є громадянином України, має зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 25-26), та згідно довідки № 7118- від 29 березня 2022 року взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 15).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у 2023 році вступив на навчання до Українського державного університету імені Михайла Драгоманова на факультет фізичного виховання, спорту і здоров`я (за денною формою), на теперішній час здобуває освіту за спеціальністю « 017 Фізична культура і спорт (Здоров`я людини і фізична рекреація)», період навчання з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2025 року за кваліфікаційним рівнем «Магістр», що підтверджується копією наказу про зарахування на навчання № 1276 від 04 вересня 2023 року з додатком, копією довідки Українського державного університету імені Михайла Драгоманова б/н та довідкою № 1012 від 04 жовтня 2023 року, роздруківкою студентського квитка із за стосунку «Дія» серії НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 16, 17, 22-24).

З 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено відповідними Указами Президента України та діє по даний час.

Поняття «воєнний стан» охоплює особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (зі змінами) мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

В цьому ж Законі визначено поняття «особливий період» як період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, котрий настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із абзацом одинадцятим статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Верховний Суд у листі від 13.07.2018 № 60-1543/0/2-18 повідомив, що особливий період діє в Україні з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 "Про часткову мобілізацію".

24 лютого 2022 року Указами Президента України № 64/2022 введений в Україні воєнний стан, № 65/2022 в Україні оголошена загальна мобілізація.

Тобто, на дату винесення оскаржуваних постанов в Україні діяв особливий період, який продовжує діяти на даний час.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (зі змінами) військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (ч. 7 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно з положеннями ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають, зокрема, здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

Як вже було зазначено вище, позивач є здобувачем вищої освіти (студентом денної форми навчання в університеті), а тому має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Водночас, надання такої відстрочки не виключає ОСОБА_1 з категорії військовозобов`язаних, не припиняє його перебування на військовому обліку. Отже, наявність у позивача права на таку відстрочку не звільняє його від виконання обов`язків, передбачених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Таким чином, позивач зобов`язаний виконувати військовий обов`язок згідно зі ст. 65 Конституції України, в тому числі на ОСОБА_1 покладені обов`язки, визначені ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюється нормами КУпАП.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 210, 210-1, 211 КУпАП, а саме: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

За змістом п. 7 вказаного Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

У силу п. 12 згаданого Положення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.

Із наданої відповідачем копії протоколу б/н від 29 вересня 2023 року вбачається, що він складений в присутності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП за те, що останній не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09 годину 28 вересня 2023 року для призову на військову службу у зв`язку з мобілізацією, у строк, зазначений у повістці.

Із змісту протоколу також встановлено, що ОСОБА_1 порушив обов`язок, визначений ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тим, що не прибув за викликом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 у встановлений термін у повістці. ОСОБА_1 роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України та його права і обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП та повідомлено про час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, про що свідчить його підпис у протоколі.

На підставі вказаного протоколу постановою № 447 від 29 вересня 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, та полягало у неприбутті за викликом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 у встановлений в повістці термін, із накладенням стягнення у виді штрафу в межах санкції статті у розмірі 3 400 грн., яку ОСОБА_1 отримав особисто, про що свідчить особистий підпис останнього у оскаржуваній постанові.

Крім того, згідно копії протоколу б/н від 29 вересня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 до 29 вересня 2023 року особисто не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що він з 04 вересня 2023 року є студентом Українського державного університету імені Михайла Драгоманова, чим не виконав вимоги підпункту 8 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30 грудня 2022 року № 1487, оскільки про зміну цих персональних даних належало повідомити ІНФОРМАЦІЯ_3 в семиденний строк. Таким чином вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП.

На підставі вказаного протоколу постановою № 449 від 29 вересня 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП, та полягало у неповідомленні про зміну персональних даних в семиденний строк, із накладенням стягнення у виді штрафу в межах санкції статті у розмірі 850 грн., яку ОСОБА_1 отримав особисто 29 вересня 2023 року, про що свідчить особистий підпис останнього у оскаржуваній постанові.

Норми ч. 2 ст. 210 КУпАП встановлюють адміністративну відповідальність за повторне протягом року порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період. Санкція ч. 2 ст. 210 КУпАП передбачає застосування до винної особи адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі від 50 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (в грошовому вираженні від 850,00 грн. до 1700,00 грн.).

Норми ч. 2 ст. 210-1 КУпАП встановлюють адміністративну відповідальність за повторне протягом року порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період. Санкція ч. 2 ст. 210-1 КУпАП передбачає застосування до громадян адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі від 200 до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (в грошовому вираженні від 3400,00 грн. до 5100,00 грн.).

За змістом оскаржуваних постанов кваліфікуючою ознакою вчинених адміністративних правопорушень є порушення правил військового обліку та порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

В матеріалах справи наявна копія повістки на відправку № 2929 військовозобов`язаному (солдату) ОСОБА_1 про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 28 вересня 2023 року о 09 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_3 . Повістка підписана начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 та скріплена відбитком печатки(а. с.27 - зворот).

Факт отримання повістки підтверджує в позовній заяві і сам позивач.

Апелянт зауважує, що він відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, оскільки 04 вересня 2023 року вступив до закладу вищої освіти « Український державний університет імені Михайла Драгоманова », де навчається на першому курсі освітнього ступеня «магістр» денної форми навчання.

Так, відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

Разом з тим, згідно п. 8 Додатку 2 до порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30 грудня 2022 року № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Таким чином, позивач був зобов`язаний в семиденний строк з моменту зарахування на навчання повідомити про це орган, де він перебував на військовому обліку.

Однак, довіку про навчання, що підтверджує право призовника на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, надано позивачем до ІНФОРМАЦІЯ_2 лише 29 вересня 2023 року, чим порушено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою КМУ від 30 грудня 2022 р. № 1487.

При цьому, позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував, що довідка про навчання в Українському державному університеті імені Михайла Драгоманова не могла бути отримана ним раніше з незалежних від нього причин.

Колегія суддів погоджується з тим, що за певних умов на момент виникнення спірних правовідносин не підлягали призову на військову службу під час мобілізації, зокрема, студенти очної форми навчання.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що позивач, будучи належним чином повідомлений про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09 годину 28 вересня 2023 року за повісткою на відправку, був не згідний із мобілізацією та звертався із відповідною заявою до відповідачів до часу визначеного у повістці на відправку, як і не містять доказів, що позивач у встановлений законом семиденний термін повідомив ІНФОРМАЦІЯ_3 про зарахування його на навчання до вищого навчального закладу за денною формою навчання.

Також, колегія суддів наголошує, що аналіз наведених вище законодавчих і підзаконних актів свідчить про те, що військова служба з моменту її початку покладає на її учасників (військовослужбовця та держави) велике коло взаємних прав та обов`язків матеріального, та фінансового забезпечення військовослужбовця, його соціального захисту, виконання ним безпосередньо покладених на нього службових обов`язків та інше.

Доводи ОСОБА_1 про те, що нормативний акт, порушення якого інкриміновано ОСОБА_1 в оскаржуваній постанові № 449 від 29 вересня 2023 року, а саме те, що пункт 1 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30 грудня 2022 року № 1487, не містить положень про обов`язок військовослужбовців повідомляти про зміну персональних даних у 7-денний строк, не беруться колегією суддів до уваги, оскільки обов`язок військовослужбовців повідомляти про зміну персональних даних у 7-денний строк закріплений як пунктом 23 Порядку так і підпунктом 8 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30 грудня 2022 року № 1487. Відтак порушення правил військового обліку, що інкриміновано позивачу кваліфіковано правильно.

Вищевикладене спростовує доводи апелянта про відсутність у його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 210 та ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду, оскільки не підтверджуються будь-якими належними доказами і не можуть слугувати беззаперечним доказом неправомірних дій відповідачів, а тому суд першої інстанції правильно їх розцінив як намагання позивача ухилитись від відповідальності за дані порушення.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у діяннях ОСОБА_1 порушення військовозобов`язаним правил військового обліку, вчинене в особливий період, та порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Таким чином, вина позивача у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 210 та ч. 2 ст. 210-1 КУпАП доведена та у начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 були наявні правомірні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, останній діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а надані, як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції, докази повністю підтверджують порушення позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, та порушення правил військового обліку, вчинені в особливий період, а тому спірні постанови винесені з дотриманням вимог встановлених КУпАП та скасуванню не підлягають.

Отже, вказані вище та всі інші аргументи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи.

При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.12.2023 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.