Справа № 200/3521/23
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року справа №200/3521/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року (головуючий суддя І інстанції Льговська Ю.М.), складеного в повному обсязі 13 жовтня 2023 року, у справі № 200/3521/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення заборгованості з пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про:

визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачеві заборгованості з пенсії;

стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з пенсії з 01 лютого 2015 року по 31 липня 2021 року та з 01 вересня 2021 року по 31 жовтня 2021 року у сумі 115 738 грн, з 01 липня 2022 року по 30 червня 2023 року у сумі 27 288, 33 грн;

визнання протиправними дій відповідача щодо зупинення виплати пенсії позивачеві з 01 липня 2023 року;

зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії позивачеві з 01 липня 2023 року (позовні вимоги викладено з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 08 серпня 2023 року).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість з пенсії з 01 лютого 2015 року по 31 липня 2021 року та з 01 вересня 2021 року по 31 жовтня 2021 року у сумі 115 738 грн.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 липня 2022 року.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01 серпня 2023 року № 04.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 липня 2022 року на рахунок, відкритий у Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України».

В іншій частині позову відмовлено.

З таким рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, апелянт посилався на відсутність бюджетних асигнувань, відсутність оновлених банківських реквізитів, незвернення позивача особисто із заявою про поновлення виплат пенсії, скасування довідки внутрішньо переміщеної особи.

При цьому, зазначив, що рішення суду в частині стягнення заборгованості є протиправним.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу № 200/3521/23, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справа в паперовому вигляді не формувалась. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року у справі № 200/5651/21, яке набрало законної сили 16 вересня 2021 року, визнано протиправними дії Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано відповідача поновити позивачеві нарахування та виплату пенсії з 01 лютого 2015 року та виплатити заборгованість з пенсії. Звернуто до негайного виконання рішення у межах суми стягнення за один місяць.

На виконання цього рішення позивачеві поновлено виплату пенсії та виплачено пенсійні кошти за серпень 2021 року в межах суми пенсії за один місяць, про що зазначає відповідач у своєму відзиві.

Заборгованість з пенсії за період з 01 лютого 2015 року по 31 липня 2021 року та з 01 вересня 2021 року по 31 жовтня 2021 року складає 115 738 грн, що підтверджується відомостями листа відповідача від 04 липня 2023 року № 12317-11272/М-02/8-0500/23 та відзиву.

З листопада 2021 року по червень 2022 року пенсію виплачено.

З липня 2022 року реквізити поточного рахунку в електронній пенсійній справі позивача змінено, нараховану пенсію повернуто банківською установою на рахунок Пенсійного фонду України у зв`язку з невідповідністю цих реквізитів.

За наявним у відзиві розрахунком з липня 2022 року пенсія не нараховувалась та не виплачувалась.

Крім того, відповідачем конкретизовано, що виплата нарахованих сум пенсій за минулий період, які обліковано управлінням та включено до переліку отримувачів виплат за минулий період станом на 01 січня 2022 року в межах виділених на 2022 рік бюджетних коштів, не проводилась протягом листопада, грудня 2022 року у зв`язку з відсутністю оновлених банківських реквізитів.

01 червня 2023 року через вебпортал Пенсійного фонду України позивачка надала оновлені реквізити поточного рахунку, відкритого в банківській установі Акціонерне товариство «Ощадбанк».

У листі відповідача від 04 липня 2023 року № 12317-11272/М-02/8-0500/23 вказувалось, що з липня 2023 року позивачеві буде поновлено виплату пенсії, заборгованість за період з 01 липня 2022 року по 30 червня 2023 року складає 27 288, 33 грн.

Проте, у своєму відзиві відповідач зазначив, що відомості цього листа в частині поновлення пенсії та облікованого боргу за період з 01 липня 2022 року по 30 червня 2023 року у сумі 27 288, 33 грн слід вважати недійсними. Надано суду новий розрахунок заборгованості, з якого суд вбачає, що виплату пенсії не поновлено.

З 01 липня 2023 року позивачеві призупинено виплату пенсії у зв`язку з надходженням від Управління соціального захисту населення Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області відомостей про скасування довідки внутрішньо переміщеної особи від 05 жовтня 2016 року № ще 24 лютого 2017 року, що підтверджується листом відповідача від 04 серпня 2023 року № 14757-13834/М-02/8-0500/23.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01 серпня 2023 року № 04 позивачу відмовлено у зміні виплатних реквізитів у зв`язку з відсутністю особисто поданої заяви про поновлення пенсії.

Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги, з чим погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, :

1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина;

6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки;

12) організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

Статтею 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням ч. 1 ст. 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно ч. 1 ст. 2 Закону України Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні, право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь - якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 5 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону № 1058.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).

Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії Суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Отже, встановлення судом апеляційної інстанції відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати та нарахування пенсії позивачу у спірний період, здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Цієї думки підтримується Верховний Суд у рішенні у зразковій справі про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі від 03 травня 2018 року (справа № 805/402/18, провадження № Пз/9901/20/18).

З метою ефективного захисту прав позивача позов у цій частині підлягає задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 01 серпня 2023 року № 04.

Похідна вимога з метою ефективного захисту прав позивача підлягає задоволенню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату пенсії з 01 липня 2022 року на рахунок, відкритий у Акціонерному товаристві Державний ощадний банк України.

З урахуванням вищевикладеного вбачається, що Пенсійним фондом України порушено вимоги ст. 19 Конституції України, ст. 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки позивачу не виплачена пенсія за спірний період, права позивача мають бути відновленими шляхом зобов`язання управління виплатити пенсію з 01 липня 2022 року.

При цьому, рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми заборгованості не суперечить діючому законодавству.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 257, 308, 311, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року у справі № 200/3521/23 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року у справі № 200/3521/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 березня 2024 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць