Справа № 620/6113/23
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2024-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/6113/23 Головуючий у 1 інстанції: Виноградова Д.О.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо незарахування періодів роботи з 08.10.1984 по 12.06.1985 та з 21.06.1985 по 30.03.1985 по 30.03.1988 в пільговому обчисленні з розрахунку один рік за півтора;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із 01.05.2023, зарахувавши в пільговому обчисленні періоди роботи, як трудовий стаж, зароблений в районах Крайньої Півночі, зарахувавши один рік роботи за один рік шість місяців з 08.10.1984 по 12.06.1985 в Прииску «Ленинградский» Магаданская область Полярнинский горнообаготительный комбинат обьединение «Северостеклозолото» та з 21.06.1985 по 30.03.1988 Артель старателей «Мир».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо незарахування ОСОБА_1 періодів роботи з 08.10.1984 по 12.06.1985 та з 21.06.1985 по 30.03.1985 по 30.03.1988 в пільговому обчисленні з розрахунку один рік за півтора. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із 01.05.2023, зарахувавши в пільговому обчисленні періоди роботи, як трудовий стаж, зароблений в районах Крайньої Півночі, зарахувавши один рік роботи за один рік шість місяців з 08.10.1984 по 12.06.1985 в Прииску «Ленинградский» Магаданская область Полярнинский горнообаготительный комбинат обьединение «Северостеклозолото» та з 21.06.1985 по 30.03.1988 Артель старателей «Мир».

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що чинним законодавством не передбачено зарахування періоду роботи в районах Крайньої півночі з розрахунку рік за півтора такої роботи, за умови відсутності документів про користування пільгами та відсутності письмових трудових договорів. Водночас, за вказані періоди позивачем не надано письмового трудового договору, в якому було б зазначено періоди роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 18.07.1979, позивач у період з 08.10.1984 по 12.06.1985 працював в Прииск «Ленінградський» (Магаданська обл.) (штамп Район Крайньої Півночі) слюсарем по ремонту БелАЗ-540 3 розряду; 28.01.1985 переведений стажистом машиніста бульдозера Т-130 по 4 розряду в кар`єр землерийних машин; 28.02.1985 переведений машиністом бульдозера Т-130 5 розряду на відкриті роботи в кар`єр землерийних машин; 12.06.1985 звільнений за власним бажанням.

З 21.06.1985 по 30.03.1988 працював в Артель старателей «Мир» машиністом бульдозера.

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про зарахування стажу рік за півтора.

Додатково ОСОБА_1 додано територіальному органу Пенсійного фонду України довідку Міністерства природних ресурсів Артель старателей «Мир» від 25.07.2006, з якої вбачається що ОСОБА_1 дійсно працював в умовах Крайньої Півночі з 21.06.1985 по 30.03.1988.

Листом від 10 травня 2023 року №7578-6801/К-02/8-2500/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повідомило ОСОБА_1 , що у документах електронної пенсійної справи відсутня інформація, що за періоди роботи з 08.10.1984 по 12.06.1985, з 21.06.1985 по 30.03.1988, з 14.04.1988 по 20.10.1988 в районах Крайньої Півночі на нього поширювались пільги, тому, зарахувати даний стаж відсутні підстави.

Не погоджуючись із даною відмовою, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV(далі також - Закон №1058-IV).

Згідно частини 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 5 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 110 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року № 590, робота в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 1 березня 1960 року зараховується в стаж в полуторному розмірі за умови, якщо працівник мав право на пільги, встановлені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року.

Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області листом від 10 травня 2023 року №7578-6801/К-02/8-2500/23 відмовило позивачу у зарахуванні періодів роботи з 08.10.1984 по 12.06.1985 та з 21.06.1985 по 30.03.1985 по 30.03.1988 в пільговому обчисленні з розрахунку один рік за півтора (а.с. 11-12).

Підставою відмови вказано, що у документах електронної пенсійної справи відсутня інформація, що за періоди роботи з 08.10.1984 по 12.06.1985, з 21.06.1985 по 30.03.1988, з 14.04.1988 по 20.10.1988 в районах Крайньої Півночі на нього поширювались пільги, тому, зарахувати даний стаж нема підстав.

При цьому, апелянт зазначає, що чинним законодавством не передбачено зарахування періоду роботи в районах Крайньої півночі з розрахунку рік за півтора такої роботи, за умови відсутності документів про користування пільгами та відсутності письмових трудових договорів.

Водночас, апелянт звертає увагу на те, що за вказані періоди позивачем не надано письмового трудового договору, в якому було б зазначено періоди роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами.

Отже, з вищевказаного вбачається, що спору про те, що місцевість, де працював позивач, відносилась до районів Крайньої Півночі, між сторонами не існує.

Разом з тим, відповідач вважає, що періоди роботи позивача у районах Крайньої Півночі не можуть бути зараховані у пільговому обчисленні, оскільки, ОСОБА_1 не надав письмово укладених трудових договорів, у яких би містились відомості про користування пільгами і такі документи відсутні у його пенсійній справі.

Таким чином, для правильного вирішення цього спору необхідно було з`ясувати, чи достатньо для пільгового обчислення стажу роботи у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, подання позивачем трудової книжки із записами стосовно періоду роботи у цих районах (місцевостях) і довідки, виданої за місцем роботи.

Як зазначив Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08 липня 2021 року у справі №459/2778/16-а, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №302/662/17-а, від 18.12.2018 у справі №263/13671/16-а, від 10.01.2019 у справі №352/1612/15а (2а/352/70/15), від 10.09.2019 у справі №348/2208/16-а, від 14.11.2019 у справі №265/6105/16-а.

З огляду на зазначене, посилання апелянта на ненадання позивачем письмового трудового договору, в якому було б зазначено періоди роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та користування пільгами є необґрунтованими.

Матеріали справи свідчать, що спірними в даній справі є періоди роботи позивача з 08.10.1984 по 12.06.1985 та 21.06.1985 по 30.03.1988.

Факт періоду роботи ОСОБА_1 з 08.10.1984 по 12.06.1985, підтверджується даними трудової книжки останнього, з якої вбачається, що у спірний період позивач працював в Прииск «Ленінградський» (Магаданська обл.), що є районом Крайньої Півночі (записи №7-12 трудової книжки) (а.с. 13-24).

Щодо періоду роботи з 21.06.1985 по 30.03.1988, слід зазначити, що із копії трудової книжки позивача вбачається, що він у спірний період працював в Артель старателей «Мир» машиністом бульдозера (записи №11-12 трудової книжки).

Вказане також підтверджується довідкою Міністерства природних ресурсів Артель старателей «Мир» від 25.07.2006 (а.с. 10).

При цьому, як вірно вказав суд першої інстанції, основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжна, а відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Слід зазначити, що записи щодо трудової діяльності позивача в районах, віднесених до районів Крайньої Півночі зазначені в трудовій книжці чітко, із всіма необхідними реквізитами, не містять дефектів чи інших неточностей.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у пункті 2 Розділу Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок від 16.12.1967 №530/П-28, зазначено, що пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постановах від 08.07.2021 у справі №459/2778/16-а та від 22.02.2021 у справі №266/258/16-а.

Таким чином, факт роботи позивача в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, підтверджується записами в трудовій книжці, які кореспондуються із записами довідки.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність достатніх та необхідних правових підстав для зарахування періоду роботи позивача 08.10.1984 по 12.06.1985, а також, період роботи 21.06.1985 по 30.03.1988 до трудового стажу у пільговому обчисленні - один рік за один рік і шість місяців.

З огляду на викладене, оскільки, дії відповідача щодо незарахування позивачу періодів роботи з 08.10.1984 по 12.06.1985 та з 21.06.1985 по 30.03.1985 по 30.03.1988 в пільговому обчисленні з розрахунку один рік за півтора є протиправними, судом першої інстанції обгрунтовано зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу із 01.05.2023, зарахувавши в пільговому обчисленні вказані періоди роботи, як трудовий стаж, зароблений в районах Крайньої Півночі, зарахувавши один рік роботи за один рік шість місяців.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.