Справа № 200/5139/23
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2024-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року справа №200/5139/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Никифорової І.М.,

представника відповідача Пономарьова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 р. у справі № 200/5139/23 (головуючий І інстанції Голуб В.А.) за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, що виразилась у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 02.03.2021р. по 08.08.2023р.;

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську, нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 02.03.2021р. по 08.08.2023р.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 , середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02.03.2021р. по 13.09.2021р. за показниками нарахованої заробітної плати за серпень, вересень 2020 року, викладеними у довідці Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, від 01.09.2023р. № 11 і від цієї суми індексу інфляції за період з 02 березня 2021 року по 26 травня 2023 року та трьох процентів річних від простроченої суми з 02 березня 2021 року по 26 травня 2023 року;

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську, нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.03.2021р. по 13.09.2021р. за показниками нарахованої заробітної плати за серпень, вересень 2020 року, викладеними у довідці Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, від 01.09.2023 № 11 і від цієї суми індекс інфляції за період з 02 березня 2021 року по 26 травня 2023 року та три проценти річних від простроченої суми з 02 березня 2021 року по 26 травня 2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, що виразилася у не нарахуванні та не виплаті на користь позивача грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2019 по 2021 роки, виходячи із показників нарахованої заробітної плати за серпень, вересень 2020 року, викладеними у довідці Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, від 01.09.2023р. № 11 і від цієї суми індексу інфляції за період з 02.03.2021р. по 08.08.2023р. та трьох процентів річних від простроченої суми з 02.03.2021р. по 08.08.2023р.;

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську, нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2019 по 2021 роки, виходячи із показників нарахованої заробітної плати за серпень, вересень 2020 року, викладеними у довідці Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, від 01.09.2023р. № 11 і від цієї суми індекс інфляції за період з 02.03.2021 по 08.08.2023 та три проценти річних від простроченої суми з 02.03.2021р. по 08.08.2023р..

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023р. позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, що виразилась у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.03.2021р. по 02.09.2021р. у розмірі 77 699, 82 грн.. Зобов`язано Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську, нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.03.2021р. по 02.09.2021р. у розмірі 77 699, 82 грн.. В решті заявлених вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, судом першої інстанції не враховано положення ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та ч.2 ст.625 ЦК України. Стосовно строку звернення до суду позивач наголошує на тому, що наразі він проходить військову службу в ЗСУ та під час ООС залучений до виконання завдань за призначенням, а тому не завжди має електропостачання та зв`язок інтернет.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідачем також подано апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідач наголошує на тому, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідальність за затримку розрахунку при звільненні положеннями ст.117 КЗпП України передбачена лише у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України, тобто лише до звільненого працівника. Наказом від 21.07.2023р. №39-ос позивача було поновлено на посаді з 01 березня 2021р. на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/3471/21. Першим апеляційним адміністративним судом в постанові від 10.01.2024р. по справі №200/4210/23 зроблено висновок про те, що оскільки позивач у спірний період проходив військову службу, тому внаслідок здійсненої відповідачем у спірний період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 не був і не міг бути позбавлений можливості виконувати роботу в Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Краматорську, та в тому числі, отримувати там заробітну плату згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ. Відтак, підстави для стягнення на його користь середнього заробітку відсутні.

Також судом не враховано, що при зверненні до суду з позовом позивачем було порушено місячний строк, встановлений ч.5 ст.122 КАС України.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, відзиву, розглядаючи апеляційні скарги в межах викладених доводів, встановив наступне.

Наказом ТУ ДБР від 26 лютого 2021 року позивача звільнено з посади на підставі п.п.2,5 ч.3 ст.13 Закону України Про Державне бюро розслідувань, п.1 ч.1 та ч.4 ст.87 Закону України Про державну службу (у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок змін у штатному розписі).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року у справі 200/3471/21 визнано протиправним та скасовано наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську від 26 лютого 2021 року №43-ос Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську. Поновлено ОСОБА_1 в органах Державного бюро розслідувань на посаді начальника Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську з 1 березня 2021 року. Стягнуто з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1 березня 2021 року по 13 вересня 2021 року в сумі 463 910,65 грн. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 з 1 березня 2021 року на посаді начальника Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2022 року скасовано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року у справі №200/3471/21, та відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді.

Проте, постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 березня 2023 року скасовано постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2022 року та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року залишено в силі.

26 травня 2023 року позивачу виплачено суму середнього заробітку у сумі 373 398, 07 грн., з урахуванням податків та зборів.

Наказом Територіального управління ДБР, розташованого у місті Краматорську від 21 липня 2023 року №39-ОС позивача поновлено на посаді начальника Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, з 1 березня 2021 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року по справі № 200/640/22 ( залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2023р.) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, а саме суд визнав протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, яка полягає у нездійсненні ОСОБА_1 нарахування та виплати грошової компенсації за не використані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, за період з 2019 року по 2021 рік включно. Суд зобов`язав Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за не використані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2019 року по 2021 рік включно.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13 червня 2023 року (ВП № 7201977) відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа по справі № 200/640/22 від 22 травня 2023 року.

На виконання вказаного рішення 08 серпня 2023 року відповідачем сплачено суму компенсації у розмірі 64 734, 35 грн. та у розмірі 12 961, 45 грн. (усього 77 695, 80 грн).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року по справі № 200/760/22 ( залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року) позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, що полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку на час увільнення від виконання посадових обов`язків з 29.10.2020 по 01.03.2021 включно відповідно до ст. 119 КЗпП України із застосуванням при його розрахунку Постанови № 100. Зобов`язано Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток на час увільнення від виконання посадових обов`язків з 29.10.2020р. по 01.03.2021р. включно відповідно до ст.119 КЗпП України із застосуванням при його розрахунку Постанови № 100 з відрахуванням фактично виплачених сум. Допущено рішення суду до негайного виконання в частині виплати заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць. У інший частині позовних вимог - відмовлено.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 02 червня 2023 року (ВП № 71928814) відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа по справі № 200/760/22 від 28 квітня 2023 року.

На виконання вказаного рішення 08 серпня 2023 року відповідачем сплачено суму компенсації у розмірі 49 707,41 грн..

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Під час апеляційного провадження також встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року у справі №200/1857/23 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, що полягає у не нарахуванні та не виплаті на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, з урахуванням сум обов`язкових до сплати податків та внесків, з 14 вересня 2021 року по 27 липня 2022 року, з 23 березня 2023 року по 02 червня 2023 року включно. Зобов`язано Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську здійснити розрахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, з урахуванням сум обов`язкових до сплати податків та внесків, з 14 вересня 2021 року по 27 липня 2022 року, з 23 березня 2023 року по 2 червня 2023 року включно. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2023р. змінено рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року у справі № 200/1857/23 в мотивувальній частині, а також у абзаці другому резолютивної частини рішення слова і цифри «з урахуванням сум обов`язкових до сплати податків та внесків, з 14 вересня 2021 року по 27 липня 2022 року, з 23 березня 2023 року по 02 червня 2023 року включно» - виключити .

Абзац третій резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції: «Стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, з 14 вересня 2021 року по 18 липня 2022 року включно у розмірі 732 490 ( сімсот тридцять дві тисячі чотириста дев`яносто) грн. 50 коп. з відрахуванням з цієї суми обов`язкових до сплати податків, зборів та обов`язкових платежів.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від31 липня 2023 року у справі № 200/1857/23 - залишено без змін.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 02.03.2021р. по 08.08.2023р., колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 47 КЗпП України ( в редакції, чинної на дату звільнення) передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У відповідності до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

19.07.2022 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-IX від 01.07.2022 р. (далі - Закон № 2352-ІХ), яким викладено в новій редакції норму ст.117 КЗпП України, а саме: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року у справі 200/3471/21 (залишеним в силі постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 березня 2023 року) визнано протиправним та скасовано наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську від 26 лютого 2021 року №43-ос Про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську. Поновлено ОСОБА_1 в органах Державного бюро розслідувань на посаді начальника Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську з 1 березня 2021 року. Стягнуто з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 1 березня 2021 року по 13 вересня 2021 року в сумі 463 910,65 грн..

Наказом Територіального управління ДБР, розташованого у місті Краматорську від 21 липня 2023 року №39-ОС позивача поновлено на посаді начальника Третього слідчого відділу (відділу з розслідування військових злочинів) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, з 1 березня 2021 року.

З викладеного вбачається, що звільнення позивача визнано судом незаконним, тому трудові правовідносини вважаються відновленими, а позивач отримав право на компенсацію свого незаконного звільнення (середній заробіток за час вимушеного прогулу).

Враховуючи викладене, виплата середньомісячного заробітку внаслідок незаконного звільнення та стягнення середньомісячного заробітку за затримку розрахунку при звільненні є взаємовиключними.

КЗпП України не передбачено відповідальності роботодавця за порушення термінів виплати заробітної плати у вигляді стягнення на користь працівника, що продовжує працювати на підприємстві, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Відтак, колегія суддів вважає, що за наявності обставини втрати позивачем статусу звільненого працівника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у нього права на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним судом у постанові від 19 жовтня 2023 року у справі № 200/12242/21.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19 зазначила про таке «… У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16 зроблено правовий висновок про те, що за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України, так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде не співмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату. У положеннях статей 117, 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування, тому застосуванню підлягає положення тієї норми, яка регулює більш тривале порушення трудових прав позивача.»

«…Ні КЗпП України, ні Законом № 108/95-ВР не передбачено відповідальності роботодавця за порушення термінів виплати заробітної плати у вигляді стягнення на користь працівника, що продовжує працювати на підприємстві, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.»

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 02.03.2021р. по 08.08.2023р..

Щодо позовних вимог в частині визнання бездіяльності відповідача, яка виразилась у ненарахуванні та невиплаті позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02.03.2021р. по 13.09.2021р. за показниками нарахованої заробітної плати за серпень, вересень 2020 року, викладеними у довідці Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську від 01.09.2023 № 11, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що сума середнього заробітку була чітко визначена у рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року по справі № 200/3471/21.

Відповідач не здійснював розрахунку, а тому жодним чином не порушив права позивача.

У випадку незгоди із визначенням Донецьким окружним адміністративним судом суми середнього заробітку, позивач мав право оскаржити рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Стосовно позовних вимог про нарахування та виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2019 по 2021 рік виходячи із показників нарахованої заробітної плати за серпень, вересень 2020 року, викладеними у довідці Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, від 01.09.2023р. № 11, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Отже, компенсація за дні невикористаної відпустки сплачується виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, а не за два останні місяці, як помилково вважає позивач, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову в цій частині.

Щодо вимог про нарахування та виплату індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, колегія суддів зазначає наступне.

Питання щодо застосування положень ст. 625 Цивільного кодексу України до трудових відносин було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду. Так, у постанові від 18.03.2020р. у справі №711/4010/13-ц Великою Палатою Верховного Суду було сформовано висновок, відповідно до якого приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин, сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство. Вказана правова позиція була висловлена також Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 у цивільній справі №6-2759цс15.

Крім того, Верховний Суд також неодноразово вказував на безпідставність застосування положень статті 625 ЦК України до трудових відносин, зокрема у постановах від 15.04.2020 у справі №807/542/17 та від 19.08.2020 у справі №826/7444/16, від 26 липня 2021 року у справі №712/23614/12.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, стягнення з боржника інфляційних втрат регулюється статтею 625 ЦК України, відповідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В силу частини другої статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, якими є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Законодавцем окреслено, що грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань відносяться також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо, які мають бути виражені у грошових одиницях.

У цій справі у відповідача не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в порядку статті 11 ЦК України як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні статті 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у цій справі не встановлено цивільно-правової відповідальності відповідача, оскільки правовідносини, що склались між позивачем та відповідачем, є трудовими правовідносинами, а не цивільно-правовими, а тому правомірно відмовлено у задоволенні позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги позивача не вбачається.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про порушення позивачем місячного строку звернення до суду, встановленого ч.5 ст.122 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023р. клопотання позивача про поновлення йому пропущеного строку звернення до суду задоволено. Визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду та поновлено пропущений строк. Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції.

Згідно частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскільки судом першої інстанції помилково задоволено позов щодо нарахування та виплату на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 02.03.2021р. по 08.08.2023р., то наявні правові підстави для часткового скасування судового рішення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 р. у справі №200/5139/23 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 р. у справі № 200/5139/23 задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 р. у справі № 200/5139/23 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити в повному обсязі.

Повний текст постанови складений 28 березня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Сіваченко