Справа № 643/2308/24
Суддя: Осадчий О. В.
Дата ухвалення: 2024-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 643/2308/24
Провадження № 2-а/643/32/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2024 суддя Московського районного суду м. Харкова Осадчий О.В. дослідивши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Полтавській області ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Терещенко Віолетта Вадимівна в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Полтавській області ДПП у якому просить скасувати постанову серія БАД №4996994 від 01.02.2024 відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.

Ухвалою судді від 14.03.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку на звернення до суду щодо оскарження постанови серії БАД №4996994 від 01.02.2024. Позовну заяву залишено без руху та надано строк для зазначення інших підстав для поновлення строку звернення до суду.

На виконання вказаної ухвали представник позивача 25.03.2024 подав до суду заяву, у якій зазначив, зокрема, що під час розгляду справи та складання постанови співробітники поліції не дали можливості ОСОБА_1 залучити адвоката та скористатись правом на захист, а позивач не є спеціалістом у галузі права, без належної правової допомоги та роз`яснень він не бажав отримувати та розписуватись в юридичних актах відносно себе і, відповідно до положень законодавства, мав таке право. Не отримавши копію постанови під час її складання, позивач повернувся додому, який знаходиться в межах іншого регіону, та чекав на отримання копії постанови поштою, проте остання не надходила. Вказані дії позивача не можна вважати байдужістю до своїх прав або небажанням скористатись ними, оскільки покладаючись на вимоги закону, позивач правомірно розраховував на отримання копії постанови засобами поштового зв`язку. Не отримавши копії постанови, позивач, скориставшись своїм конституційним правом, звернувся за правовою допомогою до спеціаліста в галузі права з метою отримання правової допомоги, в тому числі для отримання копії оскаржуваної постанови.

Відтак, вважає, що строк звернення до суду пропущений з поважних причин та просить суд його поновити.

Розглянувши подану заявником заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно із позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.01.2021 у справі № 757/48987/18-а, законодавче обмеження строку оскарження судового рішення десятиденним строком з дня вручення постанови у справі про адміністративне правопорушення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Залишаючи позовну заяву без руху, судом надавався строк для зазначення інших, ніж зазначені у позовній заяві, підстав для поновлення строку звернення до суду. Однак, у заяві про усунення недоліків від 25.03.2024 фактично зазначені ті ж самі підстави для поновлення пропущеного строку, які були зазначені у позовній заяві, яким в ухвалі від 14.03.2024 уже була надана оцінка.

Зокрема судом встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від підпису та отримання оскаржуваної постанови, таким чином свідомо не скористався своїм правом. Більше того, достеменно знаючи про існування оскаржуваної постанови, питання про її отримання ініційовано лише 20.02.2024, тобто вже після спливу строку на оскарження постанови. Таким чином, суд прийшов до висновку, що зазначені у позові підстави для поновлення строку не можна визнати поважними, оскільки останні не є такими, що не залежать від волі особи, яка подає позовну заяву, і не надають їй права у будь-який необмежений після спливу цього строку час реалізовувати право на звернення до суду.

При цьому слід зауважити, що у позовній заяві йдеться про те, що ОСОБА_1 відмовився від отримання оскаржуваної постанови на місці через хвилювання та стрес, а у заяві на усунення недоліків представник вже вказує, що небажання позивача отримувати постанову викликано тим, що інспектори поліції не надали ОСОБА_1 можливості залучити адвоката та скористатись правом на захист.

Тобто вказані аргументи протирічать один одному. При цьому байдужість до своїх прав або небажання скористатися ними не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Під «поважними причинами» слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: (1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; (2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; (3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; (4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Загалом правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Зрештою право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Вказане в сукупності дає підстави стверджувати про те, що зміст вказаних позивачем та встановлених при розгляді заяви обставин, хронології та послідовності дій позивача перед зверненням до суду свідчать про те, що цей строк був пропущений через відсутність зусиль позивача і належної старанності, особливо з огляду на його реальну обізнаність про складання постанови.

Враховуючи викладене та встановлені фактичні обставини в сукупності, а також виходячи із принципу пропорційності та юридичної визначеності, суддею не встановлено переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав, тому вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом не можуть бути визнані поважними.

Керуючись ст.ст.123, 160, 161, 169 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Полтавській області ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя: О.В. Осадчий