Справа № 160/18005/22
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
10.11.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (ідентифікаційний код юридичної особи 08571446) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) додаткової винагороди у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 №168;
- зобов`язати Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ (ідентифікаційний код юридичної особи 08571446) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) додаткової винагороди у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 №168, починаючи з 24.06.2022.
Крім того, у позовній заяві позивач просить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на службі в Національній поліції та працює на посаді фахівця факультету підготовки фахівців для підрозділів превентивної діяльності Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ. У період часу з 24.02.2022 по 24.06.2022 позивачу нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Однак, починаючи з 24.06.2022 по теперішній час, додаткова винагорода не нараховується та не виплачується. У зв`язку з зазначеним, позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходить службу в Національній поліції та працює на посаді фахівця факультету підготовки фахівців для підрозділів превентивної діяльності Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ з 10.09.2021 по теперішній час, що підтверджується довідкою Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 30.09.2022 №534.
Наказом ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 24.02.2022 №140 «Про подальшу організацію функціонування університету в умовах надзвичайного та воєнного стану» введено в дію План оборони території університету та переведено особовий склад на цілодобовий режим несення служби.
Відповідно до додатку 1 до наказу ДДУВС від 24.02.2022 №140 списку постійного особового складу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, який залучається для несення служби по охороні та обороні будівель і території університету, посилення пропускного та внутрішньооб`єктового режиму, до складу якого входить, зокрема, ОСОБА_1 .
Наказом ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 02.03.2022 №159 «Про вжиття додаткових заходів щодо надійної охорони та оборони будівель і території університету в умовах надзвичайного та воєнного стану» було створено групи оперативного реагування на правопорушення та події на території університету.
Відповідно до п. 2.3. вказаного наказу основною функцією вказаних груп є скоординовані дії, спрямовані на організацію невідкладного прибуття поліцейських на місце події з метою припинення правопорушення, установлення осіб та затримання ймовірних правопорушників, збереження слідів злочину, а також надання допомоги потерпілим особам у межах повноважень поліції.
Згідно з листом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 28.09.2022 №1/К-20 на звернення ОСОБА_2 щодо виплати додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» повідомлено, що згідно з положеннями законодавства особи постійного складу ДДУВС у межах своїх посадових обов`язків забезпечують діяльність закладу вищої освіти, навчання студентів та курсантів. Таким чином, на осіб постійного та перемінного складу ДДУВС положення ст. 2 Закону не поширюється, оскільки ними завдання поліції не здійснюються. На офіційному сайті МВС опубліковано роз`яснення про те, що внесені 07.07.2022 зміни до Постанови повинні застосувати справедливий підхід до оплати праці та здійснювати виплати особовому складу залежно від місця несення служби, району ведення бойових дій та складності виконуваних завдань. Разом з тим, порядок, який детально визначає розміри доплати окремим категоріям поліцейських відповідно до зазначених критеріїв, на цей час МВС ще не затверджено. Таким чином, вищезазначена постанова не передбачає можливості виплати додаткової винагороди та не встановлює конкретні її розміри працівникам поліції, які у період військового стану не здійснюють основних повноважень правоохоронного органу відповідно до закону, а також перебувають не на території проведення бойових дій.
Отже, фактичною підставою для звернення із цим позовом, якими позивач обґрунтовує свої вимоги є нездійснення нарахування та виплати останньому додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, починаючи з 24.06.2022.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Виплата спірної додаткової винагороди поліцейським передбачена пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 (далі Постанова № 168).
У період з 01.07.2022 по 31.08.2022 діяла така редакція пункту 1 Постанови №168:
У період з 01.09.2022 по 31.10.2022 діяла така редакція Постанови №168:
Системний і цільовий способи тлумачення пункту 1 Постанови №168 у його взаємозв`язку з нормами статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» і приписами Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» дає суду підстави для висновку, що додаткова винагорода є видом грошового забезпечення поліцейського, яке виплачується йому за період проходження служби під час дії воєнного стану. Ця винагорода має тимчасовий характер, а її виплата зумовлена виконанням службових обов`язків в обставинах військової агресії російської федерації проти України. Тому статус поліцейського сам по собі автоматично не забезпечує особі права на отримання додаткової винагороди.
Обставини, які унеможливлюють нарахування й виплати поліцейському зазначеної винагороди можуть бути різними, проте мають бути пов`язаними із фактичним невиконанням службових обов`язків без поважних причин.
Аналогічну позицію за своїм змістом займає Верховний Суд у постанові від 18.09.2023 у справі № 420/6607/22.
Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували невиконання позивачем своїх службових обов`язків без поважних причин.
Суд також керується висновками викладеними Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.09.2023 у справі №260/3564/22, яка є зразковою справою для подібних правовідносин.
З огляду на наведене, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує питання судових витрат.
На підставі ст. 139 КАС України суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 496,20 грн.
Позивачем в позовній заяві заявлено клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 6000 грн.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених норм, дає суду підставу прийти до висновку про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.
До матеріалів справи позивачем додано копії наступних документів: договору про надання правової допомоги серії АБХДГ №3110-05/2022, рахунок №А-3110-05/2022 від 31.10.2022 на оплату (попередню оплату) виконаних (в тому числі, але не виключно, в присутності) замовника робіт (наданих послуг), акт виконаних робіт (наданих послуг) №А-3110-05/2022 від 07.11.2022, квитанції до прибуткового касового ордера №20 від 01.11.2022.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»:
- договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);
- інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);
- представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).
Згідно з положеннями ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат входить розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою.
Крім того, суд зазначає, що спори даної категорії справ є типовими, підготовка таких позовних заяв не потребує значних зусиль та часу.
З огляду на те, що предметом розглядуваного спору, є справа незначної складності, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є співмірною з вимогами, які заявлені у позовній заяві, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1000,00 грн підлягає задоволенню.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 26.02.2024.

Суддя О.В. Царікова