Справа № 420/10271/22
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/10271/22

Перша інстанція: суддя Лебедєва Г.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни про визнання дій протиправними, зобов`язання надати копію,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державного бюро розслідувань, начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань ОСОБА_2 по відмові у наданні публічної інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 28 червня 2022 року про надання копії листа ОСОБА_3 з додатком порівняльною таблицею, спрямованого Прем`єр-міністру України Денису Шмигалю у березні 2022 року про доповнення переліку суб`єктів, яким може виплачуватися додаткова винагорода згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168;

- зобов`язати Державне бюро розслідувань надати ОСОБА_1 копію листа ОСОБА_3 з додатком порівняльною таблицею, спрямованого Прем`єр-міністру України Денису Шмигалю у березні 2022 року про доповнення переліку суб`єктів, яким може виплачуватися додаткова винагорода згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 січня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани Олексіївни, Державного бюро розслідувань про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволений частково.

Визнана протиправною відмова Державного бюро розслідувань № 192ПІ/10-16-06-230/22 від 21.07.2022 року у задоволенні запиту на інформацію ОСОБА_1 від 28.06.2022 року.

Зобов`язано Державне бюро розслідувань надати ОСОБА_1 на його запит від 28.06.2022 року запитувану інформацію.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення суду про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат по адміністративній справі № 420/10271/22.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає що відповідно до положень Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" (наводиться виключно державний як орієнтир обґрунтування вартості часу роботи кваліфікованого адвоката, який діяв 7 років) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішення. З 01.01.2022 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2481 грн. Одна година компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати (2481 х 0,40) 992,40 грн. За умовами договору про надання правничої (правової) допомоги гонорар адвоката за повний комплекс робіт по супроводу адміністративної справи визначено у 200 доларів. Офіційний курс гривні щодо долара США складає 36,5686 грн., 200 доларів США складатимуть 7317 грн. З огляду на викладено, позивач просить стягнути з відповідачів витрати, пов`язані з правовою допомогою адвоката у сумі 7317 гривень.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач, послався на правомірність оскаржуваного рішення, зазначив, що розмір судових витрат визначений позивачем є перебільшеним та необґрунтованим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що аналіз змісту наданого позивачем акту про надання правничої допомоги свідчить, що останній не містить зазначення кількості часу, витраченого адвокатом та детального опису робіт. Викладене у свою чергу унеможливлює визначити обґрунтованість понесення позивачем витрат. До того ж позивачем не надано доказів про сплату наданих послуг (платіжне доручення, касовий ордер, тощо).

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підставі частин 4-7 цієї статті КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За правилами частини 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 та у постанові від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18.

Так, в даному випадку, на підтвердження витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу, було надано суду акт про надання правничої (правової) допомоги відповідно до Договору № 14 від 20 червня 2021 року адвокатом Єрмолатіним В.І. (Т.І, а.с. 58).

Відповідно пунктів 4.1, 4.1.2., 4.2., 4.3 Договору про надання правової допомоги Сторони визначили розмір гонорару, який становить 7317,00 грн.

В ціну Договору включені всі фактичні витрати щодо виконання адвокатом зобов`язань за Договором.

Апеляційний суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, звертає увагу на зміст частини четвертої статті 134 КАС України, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», зазначає, що в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі та не залежить від обсягу послуг наданих представником відповідача.

Між тим апеляційний суд зауважує, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Так, 09.02.2024 відповідачем було подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, у якому представник просить відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат позивача, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у повному обсязі.

Представник зазначив, що звертається з клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю та зазначає:

- наданий до суду акт про надання правничої допомоги року не містить детального опису конкретних послуг, їх погодинної вартості та затраченого часу на їх виконання;

- не надано докази на підтвердження сплати суми, визначеної в договорі, та зарахування на користь представника позивача;

- матеріали справи не містять жодного документу, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази оплати позивачем таких послуг.

Апеляційний суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №813/481/18 зроблено такий висновок: «Зважаючи на положення частини 7 статті 139 КАС України, суд касаційної інстанції констатує помилковість посилання суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адже у пункті 2 вищенаведеного додатку від 11 лютого 2019 року до договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року №01/2019-02 сторони узгодили, що клієнт (позивач) зобов`язаний сплатити гонорар протягом шести місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті».

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20, в якій зазначено, що «КАС України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. На переконання колегії суддів, зазначені норми (ст.ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15 грудня 2017 року, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів - суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту своїх прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2021 року в справі №160/15983/20.

Отже, висновок суду першої інстанції про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг на момент вирішення питання про їхній розподіл ґрунтуються на неправильному застосуванні статті 139 КАС України.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, що на підтвердження обсягу та вартості наданих послуг представником позивача було надано суду копію договору про надання правничої допомоги № 14 від 20.06.2021 (Т І, а.с. 53-55) копію додаткової угоди від 06.06.2022 до договору № 14 про надання правничої допомоги від 20.06.2021 (Т І, а.с. 57); акт про надання правничої (правової) допомоги відповідно до Договору № 14 від 20 червня 2021 року адвокатом Єрмолатіним В.І. (Т.І, а.с. 58).

З урахуванням викладеного, апеляційний суд уважає, що позивачем були виконані вимоги частин 3, 4 статті 134, частини 7 статті 139 КАС України щодо підтвердження відповідними доказами розміру витрат, які позивач має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Щодо співмірності цих витрат зі складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт, апеляційний суд зазначає таке.

З урахуванням обсягу наданих послуг, а також часу витраченого адвокатом на участь у судових засіданнях, суд вважає, що розмір понесених відповідачем витрат на правничу допомогу адвоката є необґрунтованим, та непропорційним до предмета спору та складності справи.

Враховуючи фактичний обсяг наданих адвокатом послуг, співмірність суми витрат зі складністю справи, відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, беручи до уваги доведеність позивачем відповідно до вимог статті 77 КАС України надання йому послуг професійної правничої допомоги, апеляційний суд дійшов висновку, що клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Отже, з урахуванням вказаного апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що Верховний Суд в постанові від 21.08.2020 по справі № 520/2915/19 зауважує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Аналогічна правова позиція висловлена у додатковій постанові Верховного Суду від 05.09.2019 по справі № 826/841/17.

Відповідно частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, витрати на правову допомогу повинні бути фактичними, неминучими, а їх розмір обґрунтованим та мати розумну суму.

Отже, враховуючи складність справи, час витрачений на складення процесуальних документів, апеляційний суд вважає співмірною та пропорційною до предмету спору суму правничої допомоги, яка належить до стягнення з відповідача - 1000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2-12, 72-78, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року у справі № 420/10271/22 скасувати та ухвалити нову постанову.

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення суду про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Державного бюро розслідувань витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 1000,00 (одна тисяча гривень 00 копійок).

В іншій частині заявлених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 26.03.2024

Суддя-доповідач С.Д. Домусчі
Судді Г.В. Семенюк О.І. Шляхтицький