Справа № 160/23877/23
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2024-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,
18.09.2023 ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати п. 2 Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №10 від 23.03.2022 про те, що загибель старшого солдата ОСОБА_2 , солдата ОСОБА_3 , а також поранення старшого сержанта ОСОБА_4 та старшого солдата ОСОБА_5 сталися внаслідок злочинних дій молодшого сержанта ОСОБА_6 ;
- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 внести зміни у текст Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №10 від 23.03.2022 видаливши посилання на те, що загибель старшого солдата ОСОБА_2 , солдата ОСОБА_3 , а також поранення старшого сержанта ОСОБА_4 та старшого солдата ОСОБА_5 сталися внаслідок злочинних дій молодшого сержанта ОСОБА_6 ;
- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 внести зміни у п. 3 Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №10 від 23.03.2022 про те, що вважати молодшого сержанта ОСОБА_6 таким, що загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час виконання службових обов`язків військової служби, в зоні ведення бойових дій, здійснюючи відбиття агресії з боку російської федерації;
- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_6 відповідно до розділу XXX Наказу МОУ від 07.06.2018 №260.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.02.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 призвано на військову службу із числа резервістів ОСОБА_6 , про що було видано тимчасове посвідчення військовозобов?язаного №224/22 від 26.02.2022. 28.02.2022 ОСОБА_6 відряджено до реактивної артилерійської батареї артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , де останній виконував свої службові обов?язки на посаді оператора топогеодезиста відділення старшого офіцера батареї 1 артилерійського взводу 2 артилерійської батареї дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 у місці дислокації АДРЕСА_1 . На початку березня 2022 року позивач отримала «Сповіщення №16 від 05.03.2022», у якому було зазначено: «Молодший сержант ОСОБА_6 , оператор топогодезист відділення старшого офіцера батареї 1 артилерійського взводу 2 артилерійської батареї дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , 1967 р.н., загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , від поранення несумісного з життям під час виконання бойових завдань в Луганській області». У подальшому, позивачем отримано «Лікарське свідоцтво про смерть №162 від 04.03.2022» та «Довідку про причину смерті від 04.03.2022 року», у яких було зазначено, що причиною смерті є вогнепальні осколкові сліпі поранення грудної клітки з ушкодженням внутрішніх органів. Через деякий час позивачу стало відомо, що керівництвом Військової частини № НОМЕР_2 призначено та проведено службове розслідування, в якому було нібито встановлено, що дії молодшого сержанта ОСОБА_6 мають ознаки злочину, передбаченого ст. 115 «Умисне вбивство» Кримінального кодексу України, а дії старшого солдата ОСОБА_7 та молодшого сержанта ОСОБА_8 кваліфікуються у відповідності до ч. 5. ст. 36 «Необхідна оборона» Кримінального кодексу України. Враховуючи такі події, 27.05.2022 року позивач звернулась до Луганської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону із заявою про вчинення кримінального правопорушення. 27.05.2022 року відповідні відомості по заяві внесені до ЄРДР, а позивача визнано потерпілою особою у кримінальному провадженні. На даний час досудове розслідування здійснюється слідчими СУ ГУНП в Луганській області під процесуальним керівництвом прокурорів Луганської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Східного регіону. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №10 від 23.03.2022 року «Про результати службового розслідування за фактом загибелі 02.03.2022 року військовослужбовців реактивної артилерійської батареї бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 » визначено, що дії молодшого сержанта ОСОБА_9 мають ознаки злочину, передбаченого ст. 115 «Умисне вбивство» Кримінального кодексу України, а дії старшого солдата ОСОБА_7 та молодшого сержанта ОСОБА_8 кваліфікуються у відповідності до ч. 5. ст. 36 «Необхідна оборона» Кримінального кодексу України. Позивач вказує, що у ході проведення службового розслідування жодним доказом не підтверджено причинно-наслідкового зв`язку між смертю ОСОБА_6 та смертями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і пораненнями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Наведені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду задоволено; поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до адміністративного суду із цією позовною заявою; відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Копія ухвали від 25.09.2023 та примірник позовної заяви направлені на зареєстровану адресу відповідача, та отримані представником 14.11.2023, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.
Додатково судом на електронну пошту Військової частини НОМЕР_1 направлено позовну заяву 08.11.2023, у відповідь на лист суду від відповідача надійшло повідомлення про отримання примірника позовної заяви 23.11.2023.
У силу ч. 4 ст. 124, ч. 8 ст. 126 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає відповідача належним чином повідомленим про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.
Відповідачем, на виконання ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, не надіслано до суду відзиву на адміністративний позов та не повідомлено про поважність причин ненадання відзиву.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 .
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу № НОМЕР_4 від 24.05.1990, позивач є дружиною ОСОБА_6 .
27.02.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 призвано на військову службу із числа резервістів ОСОБА_6 , про що було видано тимчасове посвідчення військовозобов?язаного №224/22 від 26.02.2022.
28.02.2022 ОСОБА_6 відряджено до реактивної артилерійської батареї артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , де останній виконував свої службові обов?язки на посаді оператора-топогеодезиста відділення старшого офіцера батареї 1 артилерійського взводу 2 артилерійської батареї дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 у місці дислокації АДРЕСА_1 .
На початку березня 2022 року позивач отримала «Сповіщення №16 від 05.03.2022», у якому зазначено: «Молодший сержант ОСОБА_6 , оператор-топогодезист відділення старшого офіцера батареї 1 артилерійського взводу 2 артилерійської батареї дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , 1967 р.н., загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , від поранення несумісного з життям під час виконання бойових завдань в Луганській області».
У подальшому, позивачем отримано «Лікарське свідоцтво про смерть №162 від 04.03.2022 та «Довідку про причину смерті від 04.03.2022 року», у яких було зазначено, що причиною смерті є вогнепальні осколкові сліпі поранення грудної клітки з ушкодженням внутрішніх органів.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в Севєродонецькому районі Луганської області.
Керівництвом військової частини НОМЕР_1 було ініційовано проведення службового розслідування за фактом загибелі 02.03.2022 військовослужбовців реактивної артилерійської батареї артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , за наслідками якого командиром військової частини НОМЕР_6 було затверджено 20.03.2022 акт службового розслідування.
Під час службового розслідування встановлено, що 02.03.2022, близько 00 год. 00 хв. особовий склад реактивної артилерійської батареї відпочивав в бомбосховищі на, території Лисичанського склозаводу «Пролетарій» м. Лисичанськ.
Старший солдат ОСОБА_10 разом із солдатом ОСОБА_11 сидів на стільцях поряд із виходом бомбосховища та спілкувався на різноманітні теми. В той час більшість військовослужбовців вже відпочивали (тобто спали). В бомбосховищі перебували військовослужбовці, місцеві цивільні люди похилого віку (їх особистості встановити не вдалось) та 4 (четверо) малолітніх дітей, горіло лише 3 (три) свічки, в даному приміщені було темно.
Приблизно о 23.40 01.03.2022 до старшого солдата ОСОБА_10 підійшов старший солдат ОСОБА_2 , вони коротко поговорили та старший солдат ОСОБА_10 запропонував старшому солдату ОСОБА_2 піти на вулицю покурити. Останній погодився та пішов до свого тимчасового спального місця за цигарками. Коли старший солдат ОСОБА_2 підходив до свого спального місця, напроти себе, на відстані приблизно 5 (п?яти) метрів він побачив, молодшого сержанта ОСОБА_6 , який стояв із автоматом АКСУ-74 та смикав за затворну раму, намагаючись зарядити зброю, але зарядити не виходило, тому що зброя була на запобіжнику.
Старший солдат ОСОБА_12 почав запитувати, що молодший сержант ОСОБА_6 робить, та спробував заспокоїти останнього. Наблизившись до молодшого сержанта ОСОБА_13 , старший солдат ОСОБА_2 вигукнув: «Рятуйте дітей», невдовзі пролунав постріл та згодом ще ряд пострілів. Між старшим солдатом ОСОБА_14 та молодшим сержантом ОСОБА_6 відбулася боротьба та невдовзі пролунала черга пострілів із АКСУ-74.
Від молодшого сержанта ОСОБА_6 відкинуло старшого солдата ОСОБА_15 , також застогнала та почала відповзати в сторону солдат ОСОБА_3 , яка відпочивала неподалік.
У відповідь, в сторону молодшого сержанта ОСОБА_6 відкрили вогонь із своєї зброї старший солдат ОСОБА_16 та молодший сержант ОСОБА_8 , внаслідок чого молодшого сержанта ОСОБА_6 було ліквідовано.
На звуки пострілів в бомбосховище одразу прибігли командир реактивної артилерійської батареї лейтенант ОСОБА_17 та заступник командира реактивної артилерійської батареї з морально-психологічного забезпечення лейтенант ОСОБА_18 .
Вони наказали припинити вогонь, зібрали всю наявну зброю, організували надання допомоги, пораненим та доповіли про подію у встановленому порядку.
Внаслідок хаотичних пострілів молодшого сержанта ОСОБА_6 було вбито старшого солдата ОСОБА_19 та солдата ОСОБА_3 , а також поранено старшого сержанта ОСОБА_4 та солдата ОСОБА_20 .
Дії молодшого сержанта ОСОБА_6 мають ознаки злочину, передбаченого ст.115 «Умисне вбивство» Кримінального кодексу України.
В акті службового розслідування запропоновано вважати, що загибель старшого солдата ОСОБА_2 , солдата ОСОБА_3 , а також поранення старшого сержанта ОСОБА_4 та старшого солдата ОСОБА_5 стались внаслідок злочинних дій молодшого сержанта ОСОБА_6 .
У пункті 5 розділу 5 акту службового розслідування зазначено про необхідність направлення матеріалів службового розслідування за належністю для порушення кримінальної справи.
23.03.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №10 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування за фактом загибелі 02.03.2022 військовослужбовців реактивної артилерійської батареї бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 », яким наказано вважати, що загибель старшого солдата ОСОБА_2 , солдата ОСОБА_3 , а також поранення старшого сержанта ОСОБА_4 та старшого солдата ОСОБА_5 стались внаслідок злочинних дій молодшого сержанта ОСОБА_6 .
У пункті 7 наказу зазначено: «Помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи-начальнику юридичної служби направити матеріали службового розслідування за належністю для порушення кримінальної справи».
Не погодившись з відповідним формулюванням п. 2 наказу №10 від 23.03.2022, позивач звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом загибелі ОСОБА_6 до Головного управління Національної поліції в Луганській області.
Також у матеріалах справи наявні листи з повідомленням про ненадходження від військової частини НОМЕР_1 повідомлення про вчинення злочину ОСОБА_6 . Луганської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил від 18.02.2023 №04-356-вих-23, ІНФОРМАЦІЯ_4 від 16.03.2023 №1546, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську від 29.03.2023 № 13-02-6408/23.
Таким чином, військовою частиною НОМЕР_1 не передавалось на розслідування органів досудового розслідування питання загибелі військовослужбовців 02.03.2022.
Не погоджуючись з формулюванням п. 2 Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №10 від 23.03.2022 про те, що загибель старшого солдата ОСОБА_2 , солдата ОСОБА_3 , а також поранення старшого сержанта ОСОБА_4 та старшого солдата ОСОБА_5 сталися внаслідок злочинних дій молодшого сержанта ОСОБА_6 , позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Правовою основою військового обов?язку і військової служби є Конституція України, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов?язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України.
У зв?язку із збройною агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» згідно з Указом Президента України в Україні введено воєнний стан, який триває дотепер.
Закон України «Про військовий обов?язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-II) визначає правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв?язку з виконанням ними конституційного обов?язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Статтею 1 Закону №2232-Х встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов?язком громадян України.
Військовий обов?язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (ч. 2 ст. 1 Закону №2232-XII).
Частиною 1 ст. 2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров?я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов?язаній із обороною (ч. 2 ст. 1 Закону №2232-XII).
Частиною 1 ст. 2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров?я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов?язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов?язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов?язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов?язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).
Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини) (ч. 2 вступу Статуту внутрішньої служби).
Статтею 9 Статуту внутрішньої служби встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов?язаннями України покладає на військовослужбовців, зокрема такі обов?язки: - свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно викопувати військовий обов?язок; - бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; - беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; - постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою внучку і майстерність, знати та виконувати свої обов?язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; - дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; - вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання.
Статтею 17 Статуту внутрішньої служби встановлено, що на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов?язки. Ці обов?язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.
Згідно зі ст.ст. 26, 27 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
3 огляду на викладені норми Дисциплінарного статуту, підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарного стягнення є невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов?язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. При цьому, обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок є повноваженням суб?єкта його накладення. Крім того, положення наведеного законодавства, не містять жодних застережень щодо необхідності дотримання послідовності при застосуванні до осіб дисциплінарних стягнень, а передбачають необхідність застосування до особи, якою вчинено дисциплінарний проступок, дисциплінарного стягнення, співрозмірного з вчиненим нею проступком та з урахуванням обставин його скоєння.
Як вже вказувалось, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №10 від 23.03.2022 «Про результати службового розслідування за фактом загибелі 02.03.2022 року військовослужбовців реактивної артилерійської батареї бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 » визначено, що дії молодшого сержанта ОСОБА_9 мають ознаки злочину, передбаченого ст. 115 «Умисне вбивство» Кримінального кодексу України, а дії старшого солдата ОСОБА_7 та молодшого сержанта ОСОБА_8 кваліфікуються у відповідності до ч. 5. ст. 36 «Необхідна оборона» Кримінального кодексу України.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 27 Статуту внутрішньої служби за вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
На підставі ст. 85 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України.
Вказаний Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.
Відповідно до вказаного Порядку №608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
У пункті 1 Порядку №608 визначені підстави службового розслідування та визначено, що службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Пунктом 3 визначено, що службове розслідування проводиться, зокрема, для встановлення неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення.
Згідно з п. 11 Порядку №608 втручання будь-яких осіб у перебіг службового розслідування з метою перешкоджання об`єктивному та повному проведенню службового розслідування або впливу на кінцевий результат забороняється. Про виявлення таких фактів особа, якій доручено проведення службового розслідування, або голова комісії повідомляють командира (начальника), який призначив службове розслідування.
На підставі п. 13 Порядку №608 службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.
За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Відповідно до п. 2 розділу V Порядку №608 у вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.
У п. 3 розділу V Порядку №608 вказано, що в описовій частині акта службового розслідування зазначаються:
посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування;
неправомірні дії військовослужбовця;
зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є);
вина військовослужбовця;
причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась;
вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено;
причини та умови, що сприяли правопорушенню;
заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
Пунктом 4 розділу V Порядку №608 передбачено, що у резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються:
висновки службового розслідування;
пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності;
інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
Згідно з п. 6 розділу V Порядку №608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Відповідно до п. 6 розділу VІ Порядку №608 якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Судом проаналізовано акт службового розслідування за фактом загибелі 02.03.2022 військовослужбовців реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , затверджений 20.03.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 , та не встановлено порушень Порядку №608 в частині ініціювання, проведення та формування висновків за наслідками проведеного службового розслідування.
Порядком №608 надано право комісії, яка проводить службове розслідування опитувати осіб, приймати до розгляду докази та формувати висновки, з урахуванням встановлених обставин.
Акт службового розслідування не породжує жодних правових наслідків для осіб стосовно яких проводиться службове розслідування та є доказовою базою для керівника військової частини при прийнятті наказу за наслідками проведеного службового розслідування.
Як встановлено судом, 23.03.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №10 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування за фактом загибелі 02.03.2022 військовослужбовців реактивної артилерійської батареї бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 », яким наказано вважати, що загибель старшого солдата ОСОБА_2 , солдата ОСОБА_3 , а також поранення старшого сержанта ОСОБА_4 та старшого солдата ОСОБА_5 стались внаслідок злочинних дій молодшого сержанта ОСОБА_6 .
У пункті 7 наказу зазначено: «Помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи-начальнику юридичної служби направити матеріали службового розслідування за належністю для порушення кримінальної справи».
Суд звертає увагу на те, що нормою пункту 6 розділу VІ Порядку №608 передбачено, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
З`ясування наявності в діях осіб ознак кримінального правопорушення неможливе без зазначення про таке кримінальне правопорушення в наказі, що і було зроблено командиром військової частини НОМЕР_1 у п.2 оскаржуваного наказу.
При цьому суд зазначає, що відповідачем не перебрано на себе функції органу досудового розслідування та не вчинено дій щодо притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності. Наказ містить висновки щодо обставин події загибелі військовослужбовців, сформовані внаслідок проведеного службового розслідування, та у відповідності до пункту 6 розділу VІ Порядку №608 ним наказано відповідальній особі направити матеріали службового розслідування за належністю для порушення кримінальної справи.
Таким чином, судом не встановлено порушень законодавства в діях командира військової частини НОМЕР_1 в частині затвердження висновків проведеного службового розслідування.
Стосовно твердження позивача про відсутність допиту окремих військовослужбовців, розгляду характеристик осіб щодо яких мала місце надзвичайна подія, суд вказує на те, що відповідні зауваження позивача можуть мати місце при проведенні досудового розслідування. Не слід ототожнювати проведення службового розслідування в межах норм Порядку №608 та досудового розслідування за нормами Кримінального процесуального кодексу України.
Дії командира військової частини НОМЕР_1 обмежились лише затвердженням висновків акту службового розслідування та формуванням висновків у наказі від 23.03.2022 №10 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування за фактом загибелі 02.03.2022 військовослужбовців реактивної артилерійської батареї бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 ».
Відповідно до п.5 розділу VІ Порядку №608 акт службового розслідування разом з усіма матеріалами оформлюється окремою справою або долучається до документів відповідної номенклатурної справи.
У випадку засудження військовослужбовця, звільнення його від кримінальної відповідальності або закриття кримінального провадження до матеріалів службового розслідування долучаються копії відповідного вироку (ухвали) суду, що набрав(ла) законної сили, інші документи, що стосуються правопорушення.
Строки зберігання актів службових розслідувань разом з усіма матеріалами встановлюються відповідно до законодавства.
Суд зазначає, що за наслідками проведеного досудового розслідування та розгляду кримінального провадження судом можливе буде долучення до матеріалів службового розслідування копій відповідного вироку (ухвали) суду, що набрав(ла) законної сили, інших документів, що стосуються правопорушення.
Таким чином, позовна вимога про скасування п. 2 наказу від 23.03.2022 №10 не підлягає задоволенню, оскільки відсутні порушення процедури затвердження висновків службового розслідування.
Як наслідок не підлягає задоволенню і вимога про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 внести зміни у текст наказу (з основної діяльності) №10 від 23.03.2022, видаливши посилання на те, що загибель старшого солдата ОСОБА_2 , солдата ОСОБА_3 , а також поранення старшого сержанта ОСОБА_4 та старшого солдата ОСОБА_5 сталися внаслідок злочинних дій молодшого сержанта ОСОБА_6
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 внести зміни у п. 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №10 від 23.03.2022 про те, що вважати молодшого сержанта ОСОБА_6 таким, що загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання службових обов`язків військової служби в зоні ведення бойових дій, здійснюючи відбиття агресії з боку Російської Федерації, суд зазначає наступне.
Закон України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до ст. 83 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Згідно зі ст. 84 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
На підставі ст. 85 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Статтею 86 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» визначено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Суд зазначає, що за наслідками подій, які мали місце 02.03.2022 загинуло три особи та дві отримали поранення, а тому кваліфікацію вказаним подіям має надати належний орган досудового розслідування. До моменту отримання результатів перевірки вказаних подій органом досудового розслідування суд не має повноважень зобов`язувати відповідача внести зміни до наказу щодо молодшого сержанта ОСОБА_6 в частині формулювання щодо визнання його таким, що загинув 02.03.2022 під час виконання службових обов`язків військової служби в зоні ведення бойових дій, здійснюючи відбиття агресії з боку Російської Федерації.
Отже, оскільки наведена позовна вимога ґрунтується на припущеннях позивача, вона не підлягає задоволенню, як така, що заявлена передчасно, до належної перевірки подій, що стались 02.03.2022 органом досудового розслідування.
Як наслідок, не підлягає задоволенню і вимога про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_6 відповідно до розділу XXX Наказу МОУ від 07.06.2018 №260, оскільки щодо останнього не встановлено факту того, що він загинув під час виконання службових обов`язків військової служби в зоні ведення бойових дій, здійснюючи відбиття агресії з боку Російської Федерації.
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд робить висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовної заяви.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до Військової частини НОМЕР_1 (відома юридична адреса - АДРЕСА_3 ; відома фактична адреса - АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський