Справа № 127/38571/23
Суддя: Гуменюк К. П.
Дата ухвалення: 2024-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/281/23
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 березня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі

головуючого судді: Гуменюка К.П.,

за участю секретаря судового засідання: Шмигори О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу №2 роти №1 Управління патрульної поліції у Вінницькій області лейтенанта поліції Герасимчука Олександра Сергійовича про скасування постанови серії ЕНА №1047593 від 01.12.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП,-

вимоги позивача: скасувати постанову серії ЕНА №1047593 від 01.12.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до поліцейського взводу №2 роти №1 Управління патрульної поліції у Вінницькій області лейтенанта поліції Герасимчука О.С. про скасування постанови серії ЕНА №1047593 від 01.12.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 2023 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків.

Згідно з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2023 року вказаний адміністративний позов прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та відкрито провадження в адміністративній справі.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначила, що 01 грудня 2023 року об 11.52 год. поліцейським 2-го взводу 1-ї роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області Герасимчуком О.С. винесено постанову серії ЕНА №1047593 від 01.12.2023 про накладення на неї адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Зазначена постанова мотивована тим, що 01 грудня 2022 року об 11:49:34 год. на автодорозі М-21 282 км водій транспортного засобу марки «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в населеному пункті позначеному дорожнім знаком 5.49 м. Калинівка рухався зі швидкістю 90 км/год., при цьому перевищив швидкість на 40 км/год. Швидкість вимірювалась приладом «TruCam ТС 000303», портативний відеореєстратор 473607, 467728, чим порушив п. 12.4 ПДР України - порушення швидкісного режиму в населених пунктах. Позивач вважає, що дана постанова є безпідставною та необґрунтованою і підлягає скасуванню, а провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, закриттю за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Так, в оскаржуваній постанові не правильно зазначено місце її прописки. Правил дорожнього руху вона не порушувала, відповідач не урахував її пояснення та послався на показання приладу «TruCam ТС 000303» як на беззаперечний доказ порушення ПДР, при цьому будь-яких інших доказів не надав. Прилад «TruCam ТС 000303» не було стаціонарно монтовано, останній перебував в руках поліцейського, а отже ймовірна вібрація, що могла дати похибку, яка ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху її автомобіля. А також невідомо, де, коли і як повірявся прилад «TruCam ТС 000303», яким фіксувалася швидкість її автомобіля. Крім того, зазначає про відсутність правових підстав для використання лазерного вимірювача швидкості TruCam, оскільки автоматичний режим передбачає роботу виключно з триноги або штативу, обирається за допомогою системних опцій і не допускає втручання людини в процес фіксації правопорушень, інакше результат виміру швидкості можна поставити під сумнів. Також вимірювач швидкості руху TruCam є виключеним з Переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху. Оскаржувана постанова не містить інформації про докази, якими підтверджуються обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку 5.70, лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху, в тому числі і швидкісного режиму. Також позивач зазначила, що під час розгляду справи нею заявлялось клопотання про надання їй юридичної допомоги, але працівник поліції відхилив її клопотання та виніс оскаржувану постанову, чим порушив її право на захист.

На адресу відповідача судом була надіслана копія ухвали про відкриття провадження у справі, у якій був встановлений строк для подання відзиву, а також копія позовної заяви і доданих до неї документів, які ним отримані.

Від представника відповідача за довіреністю Липовської Н.Ю. 30 січня 2024 року до суду надійшов відзив, у якому остання просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, оскільки вимоги позивача є безпідставними, а постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, 01 грудня 2023 року об 11:49:34 год. на автодорозі М-21 282 км водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в населеному пункті позначеному дорожнім знаком 5.49 «м. Калинівка» рухалась зі швидкістю 90 км/год, при цьому перевищила швидкість руху на 40 км/год. Швидкість вимірювалась приладом Трукам ТС 303. Портативний відеореєстратор 473607, 467728, чим порушила п. 12.4 ПДР України - порушення швидкісного режиму в населених пунктах, та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Диспозиція ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до підпункту 9 частини першої статті 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 40 вказаного Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчиненні) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями ч. 1 ст. 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Аналізуючи вищевикладене, суд зазначає, що умовою надання судом захисту прав є встановлення їх порушення відповідачем, який перебуває у відповідних публічних правовідносинах із позивачем, проте своїми протиправними рішеннями, діями (бездіяльністю) впливає на його обов`язки, права чи інтереси.

Предметом розгляду у даній справі є постанова інспектора поліції по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно зі ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Суд зазначає, що відповідачем у справі зазначено поліцейського взводу №2 роти №1 Управління патрульної поліції у Вінницькій області лейтенанта поліції Герасимчука О.С .

В силу п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VІІІ (далі - Закон №580-VІІ), поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону №580-VІІІ у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Системний аналіз наведених вище норм свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП, інспектори Національної поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу (Національної поліції), на який покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема ч. 1 ст. 122 КУпАП. Працівники органів поліції, які мають спеціальні звання поліції, мають накладати адміністративні стягнення та розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені цих органів.

Отже, відповідні інспектори та управління не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП, покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачене зокрема ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст.ст. 25, 26, 42 КАС України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Водночас позивач не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.ст. 222-24420 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №742/2298/17 та від 26.12.2019 у справі №724/716/16-а.

Органом Національної поліції у справі, що розглядається, є Департамент патрульної поліції Національної поліції України, від імені якого, зокрема інспектор Управління патрульної поліції у Вінницькій області Герасимчук О.С. уповноважений накладати адміністративні стягнення та розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Однак, Департамент патрульної поліції Національної поліції України, як суб`єкт владних повноважень, до участі у розгляді цієї адміністративної справи позивачем залучений не був, клопотань про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача до суду також подано не було. Суд не має переважного права на зміну сторін у справі за власною ініціативою та розглядає позов в межах позовних вимог визначених позивачем.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21 грудня 2018 року у справі №803/1252/17.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції. Отже, з наведеної норми слідує, що можливість заміни неналежного відповідача може здійснюватися виключно під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Таку ж правову позицію висловив у своїй постанові Верховний Суд у постанові №162/445/16-а від 02 вересня 2020 року.

Враховуючи ту обставину, що адміністративний позов заявлено до неналежного відповідача та з врахуванням відсутності у суду можливості замінити його належним відповідачем, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, який заявлений до неналежного відповідача.

При цьому суд зауважує, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни з власної ініціативи суду, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте вже до належного відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 9, 122, 213, 222, 245 251, 258, 276, 280, 285 КУпАП, ст.ст.2, 5, 6, 9, 72-78, 90, 241-243, 246, 250, 271, 286, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського взводу №2 роти №1 Управління патрульної поліції у Вінницькій області лейтенанта поліції Герасимчука Олександра Сергійовича про скасування постанови серії ЕНА №1047593 від 01.12.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 11 березня 2024 року.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області Костянтин ГУМЕНЮК