Справа № 200/102/24
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 року Справа№200/102/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі відповідач 2) про:

- визнання протиправними дій щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України в сумі 7405,03 гривень за 2014-2016 роки при призначенні пенсії в 2023 році;

- зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три роки, що передують року звернення, тобто за 2020-2022 роки в сумі 12236,71 гривень, починаючи з 05.06.2023 року;

- визнання протиправними дій щодо відмови у виплаті грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій;

- зобов`язання виплатити грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти її місячних пенсій у відповідності до положень п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, просить встановити судовий контроль у формі надання звіту Головним УПФУ в Донецькій області щодо виконання рішення суду та звернути до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позову зазначає, що з 22.11.2002 року по 05.06.2023 року позивач отримувала пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

05.06.2023 року позивач, досягнувши пенсійного віку, звернулася до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка їй була призначена, але з порушенням, оскільки при призначенні пенсії відповідач протиправно застосував показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014-2016 роки в сумі 7405,03 гривень, а не за період з 2020 - 2022 роки в сумі 12236,71 гривень.

Наголошує, що переведення з пенсії за вислугу років, призначеної згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення» на пенсію за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вищезазначеними Законами не передбачене та не врегульоване, а отже відповідач помилково застосував показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2014-2016 роки, а тому й протиправно вважає, що у позивача відсутнє право на виплату грошової допомоги в розмірі 10 (десяти) місячних пенсій, передбаченої пунктом 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зазначає, що вказані дії відповідача значно знизили її середньомісячний заробіток для обчисленні пенсії у 2023 році, що призвело до зниження розміру самої пенсії, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року залучено в адміністративній справі №200/102/24 в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Відповідно до вимог статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідачем 1 надано відзив на позовну заяву від 15.02.2024 року. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що позивачу в 2002 році призначено пенсію за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Наголошує, що ОСОБА_1 05.06.2023 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про перерахунок пенсії «Перехід на інший від пенсії» відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, заява ОСОБА_1 надійшла до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області розглянуло заяву від 05.06.2023 ОСОБА_1 про перерахунок пенсії, а саме: «Перехід на інший вид пенсії» відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, заява позивача від 05.06.2023 було розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Зазначає, що з наведених вище обставин, позовна вимога до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не розглядало заяву позивача від 05.06.2024 року та додані до неї документи та не приймало рішення про переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком.

Відповідачем 2 протягом місяця не надано відзив на позовну заяву, тому суд розглядає справу на підставі наявних в ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 . Згідно паспортних даних позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

З 22.11.2002 року позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивач після призначення пільгової пенсії продовжувала працювати, що підтверджується розрахунком пенсії станом на 05.06.2023 року.

05.06.2023 року позивач, досягнувши пенсійного віку, звернулася із заявою № 1175 про призначення пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка за принципом екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Житомирській області.

Пенсія позивачеві відповідачем була призначена, але, як зазначає позивач, з порушенням, оскільки при призначенні пенсії відповідач протиправно застосував показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014-2016 роки в сумі 7405,03 гривень, тобто як при первинному призначенні пенсії за вислугу років.

Відповідно до рішення 66 від 12.06.2023 року позивачу призначена пенсія за віком з 05.06.2023 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж позивача становить 48 років 03 місяців 2 дні.

При цьому, середньомісячний заробіток для обчисленні пенсії позивача значно зменшився, оскільки в 2020-2022 роках цей середній показник складав 12236,71 гривень, що в свою чергу призвело до зниження розміру самої пенсії.

Крім того, відповідач 2 не призначив позивачу грошову допомогу в розмірі 10 (десяти) місячних пенсій, передбачену пунктом 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Згідно з ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. В цьому випадку показник середньої заробітної плати, який застосовується при визначенні заробітку для обчислення пенсії, має бути незмінним.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

В той же час, як зазначено вище, Законом України «Про пенсійне забезпечення» передбачені інші умови і порядок призначення та обчислення пенсії, зокрема, пенсія за вислугу років.

Так, відповідно до п. «е» ст. 55 зазначеного Закону право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років.

За приписами ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Таким чином, з 22.11.2002 року позивачу було призначено пенсію за вислугу років згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Як зазначено вище, 05.06.2023 року позивач звернулася з заявою № 1175 про призначення іншого виду пенсії - за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка їй була призначена відповідачем 2, але з застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014-2016 роки в сумі 7405,03 гривень, тобто з дати первинного призначення іншого виду пенсії за вислугу років у 2002 році, а не показник середньої заробітної плати за 2020- 2022 роки в сумі 12236,71 гривень при призначенні іншого виду пенсії - за віком у 2023 році.

Згідно абз. 4 ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» порядок визначення показників середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії, затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади у галузях статистики, економіки, праці та соціальної політики і фінансів.

За змістом ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсії за віком визначається залежно від середньомісячного заробітку та коефіцієнту страхового стажу, тобто параметрів, арифметичне значення яких обчислюється за нормами ст.ст.24, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, у розумінні ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, з 01.01.2004 року обов`язковими кваліфікуючими умовами для включення періоду трудової діяльності громадянина до страхового стажу є одночасна сукупність таких обставин як: 1) провадження діяльності, котра є об`єктом загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; 2) реальність щомісячної оплати страхових внесків (тобто єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною ч.2 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» правила обчислення стажу роботи громадянина у цілях пенсійного забезпечення визначались, зокрема, ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч.1 якої містила положення про те, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За приписами ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, до 31.12.2003 року страховий стаж громадянина має складатись виключно з проміжків часу ведення трудової діяльності або часу належності до кола осіб, спеціально окреслених ч.3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», підтверджених записами у трудовій книжці або іншими об`єктивними даними за Порядком №637 та безвідносно до події оплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до ч.1 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Отже, виходячи з аналізу наведених вище норм, у випадку призначення пенсії на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при обчисленні пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

При обчисленні пенсії показник середньої заробітної плати застосовується наступним чином: показник середньої зарплати в Україні за 3 роки (у 2023 році - 12236,71 грн.) х Індивідуальний коефіцієнт зарплати особи х Індивідуальний коефіцієнт стажу особи = розмір пенсії.

Таким чином, при призначенні пенсій за зверненнями, які надійшли з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року, застосовується усереднений показник середньої заробітної плати 2020 - 2022 роки, який становить 12236,71 грн.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 22.12.2015 року по справі № 21-4071а15 та від 31.03.2015 року по справі № 21-612а14.

Також, вказана правова позиція була підтримана Верховним Судом в постановах від 05.07.2018 року по справі № 565/645/17, від 23.10.2018 року по справі № 317/4184/16, від 31.05.2019 року по справах № 344/7053/17 та № 263/16495/16-а, від 15.08.2019 року по справі № 521/9597/17, від 11.09.2019 року по справі № 363/1493/17, від 10.10.2019 року по справі № 520/7533/17.

У спірних правовідносинах пенсія була призначена позивачу 22.11.2002 року в порядку Закону України «Про пенсійне забезпечення» за вислугу років як працівнику освіти.

Норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачають такого виду пенсії.

Доводи відповідача 1 щодо того, що позивачу в 2002 році призначалась пенсія за вислугу років, а в 2023 році її переведено з одного виду пенсії на інший вид пенсії, тому застосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-VI не підлягає, суд не приймає до уваги, оскільки з аналізу норм законодавства вбачається, що ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV. Однак, у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).

За таких підстав, суд дійшов висновку, що пенсійним органом необґрунтовано використано механізм переведення з одного виду пенсії на інший, а саме: з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, а тому при обчисленні пенсії необхідно було застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передували року призначенню пенсії за віком, відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З матеріалів справи вбачається, що позивачу 22.11.2002 року було призначено пенсію відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачу здійснено вперше в червні 2023 року.

За таких обставин, у даному випадку має місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду пенсії на інший, а отже пенсійний орган має враховувати показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії - пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки право позивача на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 05.06.2023 року, порушено, таке право підлягає відновленню, а вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо виплати позивачу грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 (десяти) місячних пенсій суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Відповідно до п. 5 постанови КМУ від 23.07.2011 року № 1191 «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати» грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримувати будь-яку пенсію.

Отже, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком будь-якого іншого виду пенсії.

Оскільки, позивач до призначення пенсії за віком у період з 22.11.2002 року по 05.06.2023 року отримувала пенсію за вислугу років, то підстав для нарахування та виплати їй грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» немає.

Дана правова позиція узгоджується з позицією Верховного суду, яка викладена у постанові від 22.02.2018 року у справі № 310/3774/17.

Так, Верховний суд зазначив, що «синтаксичний аналіз пункту 7-1 розділу Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту 5 Порядку № 1191 дає підстави для висновку, що умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, як помилково вважали суди попередніх інстанцій, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. При цьому законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо та обставини мали місце до виходу на пенсію за віком».

Крім того, Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 462/5636/16-а дійшов висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Як зазначено вище, позивач з 22.11.2002 року по 05.06.2023 року отримувала пенсію за вислугу років, тому не має права на виплату їй грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання незаконними дій щодо відмови у виплаті грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій та зобов`язання виплатити грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти її місячних пенсій у відповідності до положень п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Вимоги встановити судовий контроль у формі надання звіту Головним УПФУ в Донецькій області щодо виконання рішення суду та звернути до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць також не підлягають задоволенню, оскільки відповідач 1 не порушував права позивача і позов носить немайновий характер, тому неможливо стягнути суму не перерахованої пенсії.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини другої статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позивачем вимог.

За вимогами ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем сплачено одну тисячу дев`ятсот тридцять вісім гривень судового збору відповідно до квитанції ID: 9158-1757-9537-7716 від 22.01.2024 року, тому відшкодуванню з відповідача 2 підлягають дев`ятсот шістдесят дев`ять гривень.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. О.Ольжича, буд. 7, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України в сумі 7405,03 гривень за 2014-2016 роки при призначенні пенсії ОСОБА_1 в 2023 році.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три роки, що передують року звернення, тобто за 2020-2022 роки в сумі 12236,71 гривень, починаючи з 05.06.2023 року та з урахуванням раніше сплачених сум.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати з судового збору у розмірі 969 (дев`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 00 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 27 березня 2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Л.Б. Голубова