Справа № 400/12654/23
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 р. № 400/12654/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ,
провизнання та скасування постанови від 18.07.2023 року; зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі також відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.09.2023 року № 5768 про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Ухвалою від 30.11.2023 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін у судове засідання).

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідачем відмовлено ОСОБА_1 в оформлені відстрочки на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-ХІІ (далі Закон № 3543), у зв`язку з тим, що позивач не надав жодного документу на підтвердження обставин , що дійсно відсутні інші працездатні особи, які зобов`язані, відповідно до закону, утримувати осіб з інвалідністю І чи ІІ групи. Прийняте відповідачем рішення є протиправним та таким, що порушує законні інтереси позивача внаслідок чого підлягає скасуванню.

Відповідач відзив на адміністративний позов не надав.

Згідно ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Позивач звернувся до відповідача з заявою у якій просив надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543 (не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані які мають одного із своїх батьків із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи).

До заяви додані копії паспортів та карток платників податків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , пенсійного посвідчення ОСОБА_2 , довідки про склад сім`ї, довідки до акту огляду МСЕК № 554684.

Листом від 05.09.2023 року за № 5768 відповідач повідомив позивача, що рішенням комісії з питань розгляду документів для оформлення відстрочки військовозобов`язаним від призову на військову службу під час мобілізації - відмовлено ОСОБА_3 в оформлені відстрочки на підставі ст. 23 Закону № 3543.

Позивачу відмовлено у наданні відстрочки від призову під час мобілізації у зв`язку з тим, що ним не надано жодного документу на підтвердження обставин , що дійсно відсутні інші працездатні особи, які зобов`язані, відповідно до закону, утримувати осіб з інвалідністю І чи ІІ групи.

Не погоджуючись таким рішенням відповідача, вважаючи його протиправним позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Спірні відносини врегульовані Законом № 3543, який визначає правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно ч. 1 с. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки) (ч. 7 ст. 1 Закону № 2232).

За приписами частин 1, 2 ст. 2 Закону № 2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Пунктом 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 передбачено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі військова служба) в добровільному порядку або за призовом.

У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

За приписами ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На час розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію; мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Статтею 1 Закону № 3543 визначено, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно ч. 4 ст. 3 Закону № 3543 зміст мобілізації становить, зокрема, переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.

Статтею 22 Закону № 3543 визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону № 3543, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно ч. 5 ст. 22 Закону № 3543, призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року № 154 (далі Положення № 154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно п. 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до п. 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Згідно п. 12 Положення № 154 керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.

Отже, обов`язки щодо мобілізації на військову службу за призовом, встановлення відстрочок покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Згідно абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

З матеріалів справи встановлено, що 01.08.2023 року позивач звернувся до відповідача зі заявою про відстрочку від призову за мобілізацією, у зв`язку із тим, що він має одного із своїх батьків із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи, позивачем надані належні письмові докази на підтвердження його права на відстрочку від призову по мобілізації.

Оцінюючи підстави для відмови позивачу у наданні відстрочки у зв`язку з тим, що він не надав жодного документу на підтвердження обставин , що дійсно відсутні інші працездатні особи, які зобов`язані, відповідно до закону, утримувати осіб з інвалідністю І чи І групи, суд виходить з такого.

Як встановив суд, до своєї заяви позивач додав копії паспортів та карток платників податків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , пенсійного посвідчення ОСОБА_2 , довідки про склад сім`ї, довідки до акту огляду МСЕК № 554684.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону № 3543 особи з інвалідністю, а також особи, зазначені в абзацах четвертому - дванадцятому частини першої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

З аналізу наведений законодавчих норм вбачається, що отримати право на відстрочку можливо лише в разі доведення, що серед членів сім`ї та родичів немає інших працездатних осіб, які зобов`язані за законом утримувати таких осіб з інвалідністю.

Згідно довідки про склад сім`ї від 20.09.2023 року, складу сім`ї позивача входять:

- чоловік ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- дружина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- син ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- син ОСОБА_5 свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , дата видачі 04.05.20007 року;

- син ОСОБА_6 свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , дата видачі 03.10.1989 року.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААА № 55684 від 26.02.2019 року ОСОБА_2 (мати позивача) є особою з інвалідністю ІІ групи з 26.02.2019 року, безтерміново.

Мати позивача, ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідки від 26.06.2023 року № 2579/01/05/07 виконавчого комітету Вознесенської міської ради, позивач дійсно зареєстрований та проживає разом з матір`ю в одному житловому приміщені за адресою: АДРЕСА_4 .

Вказані вище документи позивач долучав до заяви про звільнення від призову на військову службу під час мобілізації. У заяві зазначив, що мати ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, проживає разом з позивачем, а інші працездатні особи, які б відповідно до закону, окрім позивача, зобов`язані були б здійснювати його утримання, відсутні.

Разом з тим, як встановив суд, батько позивача, ОСОБА_4 , є чоловіком ОСОБА_2 та проживає разом з дружиною за адресою: АДРЕСА_4 .

При цьому, суд звертає увагу, що позивач до заяви від 01.08.2023 року не додав документів щодо неможливості батьком позивача, ОСОБА_4 , утримувати дружину ОСОБА_2 , яка є матір`ю позивача.

Доказів на противагу цьому позивач ні відповідачу, ні суду не надав, а отже не підтвердив, що окрім нього ніхто родичів не в змозі утримувати мати з інвалідністю. Спільне проживання позивача з матір`ю не є належним, достовірним та допустимим доказом утримання ним одноособово мати та неможливості утримувати останньої іншими працездатними осами, зобов`язаними відповідно до закону ії утримувати.

Отже, відповідач відмовивши позивачу в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543 діяв у порядку, спосіб та межах що визначені Конституцією та законами України. Тому відсутні підстави для визнання їх протиправними та зобов`язувати відповідача повторно розглянути питання щодо надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 2, 19, 77, 139, 241 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про: визнання протиправним та скасування рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.09.2023 року № 5768 про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27.03.2024 року.

Суддя О.В. Малих