Справа № 120/11705/23
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 березня 2024 р. Справа № 120/11705/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період з 02 березня 2005 року по 27 червня 2023 року він був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

При цьому відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення від 21 березня 2023 року № 112 ОСОБА_1 з 29 жовтня 2018 року по 31 грудня 2023 року перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення № 4 смт Літин Вінницької районної військової адміністрації та йому призначено допомогу по догляду за престарілою особою.

З інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування слідує, що з жовтня 2018 року єдиний внесок за позивача сплачувало Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації.

Водночас 19 травня 2019 року Головним управлінням ДФС у Вінницькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5053-58-У, якою вимагалося сплатити позивачем заборгованість з єдиного внеску в розмірі 21030,90 гривень.

На думку позивача, стягнення сум недоїмки на підставі згадуваної вимоги про сплату боргу призведе до подвійного оподаткування, адже такий внесок за позивача сплачено органом соціального захисту, а тому ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом з вимогою визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5053-58-У від 19 травня 2019 року.

Ухвалою від 07 серпня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

17 серпня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що з 02 березня 2005 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в податковому органі як фізична особа-підприємець. Згідно з реєстраційних та облікових даних фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебував на обліку на загальній системі оподаткування та припинив підприємницьку діяльність 26 червня 2023 року. Станом на 14 серпня 2023 року згідно з наявними у податкового органу даними позивачеві нараховано єдиний соціальний внесок за 2017 рік в сумі 8448 гривень, термін сплати до 09 лютого 2018 року; за 1 квартал 2018 року в сумі 2457,18 гривень, термін сплати до 19 квітня 2018 року; за 2 квартал 2018 року в сумі 2457,18 гривень, термін сплати до 19 липня 2018 року; за 3 квартал 2018 року в сумі 2457,18 гривень, термін сплати до 19 жовтня 2018 року; за 4 квартал 2018 року в сумі 2457,18 гривень, термін сплати до 21 січня 2019 року; за 1 квартал 2019 року в сумі 2754,18 гривень, термін сплати до 19 квітня 2019 року; за 2 квартал 2019 року в сумі 2754,18 гривень, термін сплати до 19 липня 2019 року; за 3 квартал 2019 року в сумі 2754,18 гривень, термін сплати до 21 жовтня 2019 року; за 4 квартал 2019 року в сумі 2754,18 гривень, термін сплати до 20 січня 2020 року; за 1 квартал 2020 року в сумі 2078,12 гривень, термін сплати до 21 квітня 2020 року; за 2 квартал 2020 року в сумі 1039,06 гривень, термін сплати до 20 липня 2020 року; за 3 квартал 2020 року в сумі 3178,12 гривень, термін сплати до 19 жовтня 2020 року; за 4 квартал 2020 року в сумі 2200 гривень, термін сплати до 19 січня 2021 року. При цьому станом на 14 серпня 2023 року фізичною особою-підприємцем вказані нарахування не сплачено, а тому за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 37788,74 гривень. Також, як зазначає представник відповідача, ОСОБА_1 не надано доказів того, що він є найманим працівником, а єдиний внесок за нього сплачує роботодавець, а тому вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5053-58 від 13 травня 2019 року сформована податковим органом правомірно. За наведених обставин відповідач просить відмовити в задоволенні позовної заяви.

30 серпня 2023 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, у якій додатково наведені аргументи щодо задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 у період з 01 березня 2005 року по 26 червня 2023 року був зареєстрований як фізична особа - підприємець, що не заперечується сторонами.

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної військової адміністрації Вінницької області № 112 від 21 березня 2023 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення № 4, смт Літин та йому з 29 жовтня 2018 року по 31 грудня 2023 року призначено допомогу по догляду за престарілою особою.

З інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування слідує, що з жовтня 2018 року по лютий 2021 року єдиний внесок за ОСОБА_1 сплачувало Управління соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації, а з березня 2021 року по березень 2023 року - Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації.

13 травня 2019 року Головним управлінням ДФС у Вінницькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5053-58 У, якою вимагалося сплатити позивачем заборгованість з єдиного внеску в розмірі 21030,90 гривень.

Із долученої до відзиву на позовну заяву інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 слідує, що заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 21030,90 гривень виникла за період з 09 лютого 2018 року по 19 квітня 2019 року.

Надаючи правову оцінку рішенню контролюючого органу, що оскаржується, суд зважає на таке.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до статті 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 1 статті 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є: роботодавці; фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності; члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах; особи, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зовнішніх зносин, уповноважений орган центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, - за непрацюючого іншого з подружжя працівника дипломатичної служби, який перебуває за кордоном за місцем довготермінового відрядження такого працівника.

Частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця (абзац 1 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI).

Відповідно до абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Крім того, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону № 2464-VI).

Суд зауважує, що мета участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).

Платниками єдиного внеску є роботодавці та особи, які забезпечують себе працею самостійно (у тому числі фізичні особи - підприємці).

В силу вимог статті 4 Закону № 2464-VI роботодавців та фізичних осіб - підприємців визначено окремими платниками єдиного внеску.

Проте слід врахувати різний статус цих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Так, у випадку з найманим працівником він є застрахованою особою, а роботодавець - страхувальником.

В силу вимог Закону № 2464-VI, за найманого працівника єдиний внесок сплачує роботодавець.

Зазначені механізми передбачені з метою участі усіх без винятку працюючих осіб (у тому числі, і тих, що забезпечують себе працею самостійно) у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, оскаржуваною вимогою позивачеві визначено до сплати заборгованість з єдиного внеску за період з 09 лютого 2018 року по 19 квітня 2019 року в загальному розмірі 21030,90 гривень.

Водночас згідно з інформацією, що міститься у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-7), за період з жовтня 2018 року по лютий 2021 року за ОСОБА_1 сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Управлінням соціального захисту населення Літинської районної державної адміністрації, оскільки позивач отримував допомогу по догляду за престарілою особою та перебував на обліку в цьому управлінні.

Суд зазначає, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що такі внески не сплачуються іншою особою. В іншому випадку (якщо за особу сплачені страхові внески його страхувальником), така особа є застрахованою, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати страхувальником.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та за яких одночасно сплачують страхові внески його страхувальник, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та страхувальником), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Подібні за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19, від 07 липня 2021 року у справі № 142/252/19, від 22 липня 2021 року у справі № 320/2655/2о тощо.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, у зв`язку з нарахуванням та сплатою страхувальником за позивача як за застраховану особу єдиного внеску у період з жовтня 2018 року по лютий 2021 року, тому суд дійшов висновку, що доводи відповідача про наявність у позивача заборгованості з єдиного внеску в цей період є безпідставними.

Суд зауважує, що сплата позивачем єдиного внеску ще й як фізичною особою - підприємцем не призведе до покращення його становища у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки у такому разі він не набуде права на отримання додаткових видів соціального забезпечення чи збільшення їх розміру у разі настання страхового випадку.

Натомість покладення на позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску у такому випадку буде надмірним тягарем для нього, що призведе до сплати єдиного внеску в подвійному розмірі.

Отже, в даному випадку позивач є учасником системи загальнообов`язкового державного соціального страхування як застрахована особа, а тому саме на страхувальника покладено обов`язок щодо сплати єдиного внеску.

При цьому судом враховано й те, що в період з 09 лютого 2018 року по 30 вересня 2018 року (цей період охоплюється сформованою податковим органом вимогою) у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-7) відсутні відомості про сплату єдиного внеску за позивача його страхувальником.

Разом із тим суд не наділений повноваженнями самостійно обчислювати конкретну суму єдиного внеску, оскільки такі повноваження покладені на Головне управління ДПС у Вінницькій області, а тому вимога про сплату боргу підлягає скасуванню в цілому, а не в частині.

Відтак, перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтримку правомірності сформованого ним рішення, суд дійшов переконання, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5053-58 У від 13 травня 2019 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 1 якої визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду з позовною заявою сплатив судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, що підтверджується квитанцією від 28 липня 2023 року.

А тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 1073,60 гривень.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5053-58 У, що сформована Головним управлінням ДФС у Вінницькій області 13 травня 2019 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (місцезнаходження: 21028, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, буд. 7; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 44069150)

Повний текст рішення суду складено 29.03.2024

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович