Справа № 400/13806/23
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 р. № 400/13806/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення від 07.09.2023 № 26 та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі відповідач-1), в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавськй області від 07.09.2023 № 26 про відмову ОСОБА_1 в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавськй області перевести ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, відповідно до пункту б частини першої статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (в редакції згідно з пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020) з 30.08.2023 (дня подання заяви).

На обґрунтування позовних вимог позивач, посилаючись на правові висновки, викладені в рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20, зазначає, що відповідач-1 прийняв протиправне рішення від 07.09.2023 № 26 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

Ухвалою від 15.11.2023 суд відкрив провадження в адміністративній справі, постановив розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження, залучив до участі у справі в статусі другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач-2), зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області одночасно з поданням відзиву на позовну заяву подати до суду належно засвідчені копії усіх докуменів, на підставі та з урахуванням яких прийняте рішення від 07.09.2023 № 26.

Відповідач-1 подав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в позові, посилаючись на пункт 2 частини другої статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV), відповідно до якого пенсії за віком на пільгових умовах призначаються працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. З огляду на зазначене, відповідач-1 прийняв рішення від 07.09.2023 № 26 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2, у зв`язку з тим, що позивач не досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 114 Закону № 1058-IV.

Відповідач-2 подав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в позові, зазначаючи, що оскільки Закон № 1058-IV та Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-ХІІ) регулюють одні і ті самі правовідносини, пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону № 1058-IV як акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону № 1788-XII підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону № 1058-IV. Посилаючись на пункт 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV, відповідач-2 вказує, що станом на дату звернення за пільговою пенсією вік позивача становив повних 52 роки, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

У зв`язку з відсутністю заяв учасників справи про розгляд справи з викликом сторін, на підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач перебуває на обліку у відповідача-2 і отримує пенсію по інвалідності.

30.08.2023 позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 (у віці 52 років), звернулася до відповідача-2 з заявою „за призначенням / перерахунком пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Заява позивача про призначення пенсії була розглянута відповідачем-1 за принципом екстериторіальності.

Рішенням від 07.09.2023 № 26 відповідач-1 відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Обгрунтування рішення полягає в посиланні на пункт 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV, відповідно до якого на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

У рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 35 років 4 місяці 11 днів, а пільговий стаж 11 років 9 місяців 3 дні.

Зміст оскаржуваного рішення та пояснення сторін свідчать, що єдиною підставою для відмови в призначенні позивачу пенсії є недосягнення позивачем віку 55 років.

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить з такого.

Позивач вважає, що за наявності необхідного стажу роботи та досягнення 50 років вона має право на пенсію на пільгових умовах.

Натомість відповідачі керуються Законом № 1058-ІV (в редакції Закону № 2148-VIII), за яким пенсійний вік становить 55 років.

Згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Стаття 13 Закону № 1788-XII передбачала зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок відносно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

09.07.2003 прийнятий Закон № 1058-ІV.

03.10.2017 Верховна Рада України прийняла Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким Закон № 1058-ІV доповнено розділом XIV-І, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Також зазначена норма передбачає зміст, ідентичний пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII щодо підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах.

За конституційним поданням народних депутатів України Закон № 213-VIII перевірявся на відповідність Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 у справі № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 - з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те саме коло відносин, вони явно суперечать один одному.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20 сформулювала правовий висновок про те, що застосуванню підлягають норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не Закону № 1058-IV.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 360/3611/20 відхилила доводи органу Пенсійного фонду про те, що відповідно до статті 5 Закону № 1058-IV дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон № 1058-IV.

Велика Палата Верховного Суду також не погодилася з посиланням скаржника на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Велика Палата Верховного Суду відхилила аргумент органу Пенсійного фонду про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.

Висновки Верховного Суду у справі № 360/3611/20 є обов`язковими для врахування адміністративним судом.

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позивач досягла необхідного пенсійного віку для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» - 50 років.

Суд зобов`язує саме відповідача-2 перевести позивача на пенсію за віком, оскільки він є органом Пенсійного фонду за місцем проживання позивача, де позивач перебуває на обліку як пенсіонер. Відповідач-1 лише розглядав заяву про призначення пенсії за принципом екстериторіальності.

Отже, позовні вимоги належить задовольнити частково.

Судові витрати у справі становить судовий збір у сумі 1 073,60 грн, сплачений позивачем за подання позовної заяви.

Судовий збір на підставі частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1, оскільки саме у зв`язку з його неправильними діями (прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії) виник спір.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ідентифікаційний код - 13967927) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 07.09.2023 № 26.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з 30.08.2023 перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах на Списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (в редакції згідно з пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020).

4. Відмовити в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ідентифікаційний код - 13967927) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1 073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна