Справа № 300/8261/23
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2024-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" березня 2024 р. справа № 300/8261/23
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Коломийське лісове господарство ДП "Ліси України" до Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови № 010847 від 13.11.2023
ВСТАНОВИВ:
Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі Філії "Коломийське лісове господарство ДП "Ліси України" (надалі також - позивач), 30.11.2023 звернулося в суд з адміністративним позовом з вимогами до Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови від 13.11.2023 №010847 про застосування адміністративного-господарського штрафу.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.27-28).
Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заяві по суті справи, встановив такі обставини.
13.09.2023, на підставі направлення на рейдову перевірку від 11.09.2023 №000323, посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті у с. Ракічик, а/д "Стрий - Мамалига" проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки Урал д.р.н. НОМЕР_2 , що належить Державному спеціалізованому господарському підприємству "Ліси України" в особі Філії "Коломийське лісове господарство ДП "Ліси України", на предмет дотримання перевізником вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом.
За результатами перевірки складено акт від 13.09.2023 №010121, в якому зафіксовано порушення вимог ЗУ "Про автомобільний транспорт", а саме, cm. 34 ЗУ "Про автомобільний транспорт", під час перевезення вантажу (лісу) перевізник не забезпечив водія (автомобіль більше 3,5 т., повинні дути оснащений тахографом, автомобіль не забезпечений тахографом заводом виробника) протоколом перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу або індивідуальною контрольною книжкою водія чи графіком змінності, чим порушено статтю 48 ЗУ "Про автомобільний транспорт". У тому числі порушення відповідальність за яке передбачена вимогами статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" абзац 3 частина 1 перевезення вантажу за відсутності на момент перевірки документів визначених статтею 48 цього ЗУ "Про автомобільний транспорт", а саме оформленим протоколом перевірки та адаптації тахографа або індивідуальної контрольної книжки водія та графіка змінності водіїв.
Пояснення водія ОСОБА_1 "Не надали документи".
Водій з Актом ознайомлений та підписав його, копію акту отримав про що є відповідна відмітка (а.с.56).
Не погоджуючись з даною постановою Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі Філії "Коломийське лісове господарство ДП "Ліси України" звернулось до суду з позовом про визнання її протиправною та скасування.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які склалися між сторонами, суд зазначає таке.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулює Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 року № 2344-III (надалі - Закон № 2344-III).
Цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (стаття 3 Закону).
Частиною восьмою статті 53 Закону №2344-ІІІ, передбачено, що водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" обумовлено. що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль па автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством:
З наведеного слідує, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів фактично не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності в тому числі інших документів, передбачених законодавством.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 по справі № 820/4624/17.
Абзацом 2 частини 2 статті 49 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
Отже статтею 49 Закону України "Про автомобільний транспорт", передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
Статтею 2 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.
У відповідності до п. "а" ч. 1ст. 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (ратифікованої Україною у 2008 році) компетентні власті чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями.
Відповідно до пунктів 1.2-1.3 Положення № 340, це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.
Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.
Пунктом 6.1 Положення № 340 визначено, що автобуси, які використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км., вантажні автомобілі з поїзною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Пунктом 6.3 Положення № 340 визначено, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Приписами підпункту 1 пункту 5 Положення № 340, чітко визначено забезпечити Державній службі України з безпеки на транспорті здійснення перевірок дотримання режимів праці та 7 відпочинку водіїв, встановлених Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим цим наказом.
Згідно пункту 7.1. Положення № 340, органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України.
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року № 385, затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті. (далі - Інструкція № 385).
Як зазначено у пункті 3.3. Інструкції № 385, водій транспортного засобу:
- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу: заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР або картку водія, роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
У відповідності до пунктів 3.5, 3.6 розділу III Інструкції № 385 перевізники:
- зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії;
- аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.
- забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими гахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку:
- правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР);
- наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку;
- дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа.
З врахуванням вище викладеного положеннями статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, а саме протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія, чи графіка змінності водіїв - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за відсутності документів, зокрема, в даному випадку індивідуальної контрольної книги водія, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Зазначені висновки суд містяться у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 820/4624/17.
У постанові Донецького апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016 у справі № 805/1737/16-а, суд зокрема зазначив:
"У зв`язку з наведеним, колегія суддів має зазначити, що водій під час здійснення вантажних перевезень повинен був мати при собі індивідуальну контрольну книжку та пред`явити її уповноваженим особам, які здійснювали перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт. Натомість, відсутність індивідуальної контрольної книжки у водія під час здійснення перевезень виключає можливість державного контролю за дотриманням режимів праці та відпочинку водіїв під час здійснення перевезень, встановлених Положенням від 07.06.2010 № 340".
В постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 05.12.2018 у справі № 815/422/18, суд зазначив таке:
Враховуючи зазначене водій транспортного засобу мав пред`явити особам, які здійснюють контроль на автомобільному транспорті відповідні документи.
Під час рейдової перевірки встановлено відсутність у водія транспортного засобу, протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки чи копії графіка змінності водіїв, наявність яких перевіряється разом іншими обов`язковими документами після зупинки транспортного засобу. Відсутність протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, індивідуальної контрольної книжки, чи копії графіка змінності водіїв, під час перевірки не заперечував сам водій транспортного засобу ОСОБА_1 , а навпаки підтвердив, що вказані документи йому не надав перевізник. Тобто, позивачем не доведено відсутність правопорушення.
Аналогічна правова позиція зазначена у постановах Восьмого апеляційного адміністративного суду а саме:
"З акту проведення перевірки вбачається, що під час перевірки транспортного засобу порушення, відповідальність за які передбачена ст. 60 Закону №2344, зокрема: не оформлення протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.
Разом з тим, з вказаним актом позивач ознайомлений, що свідчить його особистий підпис. При цьому, запису про наявність індивідуальної контрольної книжки водія та її неврахування посадовими особами Укртрансбезпеки під час перевірки водієм у вказаному акті не зроблено.
Позивач надав до суду, для підтвердження своїх доводів, індивідуальну контрольну картку водія. Проте, таку не пред`явлено перевіряючим особам під час перевірки, не надано до заперечень на акт перевірки.
У свою чергу, доводи позивача щодо наявності під час перевірки у водія індивідуальної контрольної книжки не підтверджені жодними доказами.
Таким чином, колегія суддів зазначає про відсутність у водія індивідуальної контрольної книжки водія під час перевірки, оскільки в акті перевірки не зазначено. що така книжка надавалась для перевірки і водій, ознайомлюючись з актом, цього факту не заперечив та пояснень з цього приводу не дав".
"Отже, з огляду на вимоги вищевказаних правових норм, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що під час перевірки водій зобов`язаний надати особам, які проводять перевірку, протокол перевірки та адаптації тахографу.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, про відсутність у водія індивідуальної контрольної книжки водія під час перевірки, оскільки, у акті перевірки не зазначено, що така книжка надавалась для перевірки і водій, ознайомлюючись з актом, цього факту не заперечив та пояснень з цього приводу не дав".
"З матеріалів справи видно, що під час рейдової перевірки виявлено відсутність на момент проведення перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку індивідуальна контрольна книжка водія була належним документом для обліку робочого часу та часу відпочинку водія, в силу п.6.3 Положення №340. Суд зазначив, що транспортний засіб не був обладнаний тахографом, а тому водієм відповідно до п.6.3 Положення №340 велася індивідуальна контрольна книжка водія, яка є належним доказом обліку робочого часу та відпочинку. Відтак, посилання відповідача на те, що перевізник не забезпечив водія транспортного засобу протоколом перевірки та адаптації тахографа, є безпідставним, так як чинним законодавством допустимо вести індивідуальні контрольні книжки,v разі не обладнання транспортного засобу тахографом.
Проте, колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, дo яких суд прийшов з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.
Разом з тим, в акті №336440 від 11.09.2022 водієм особисто зроблене застереження щодо не подання документів, оскільки тахограф відсутній. При цьому, запису про наявність індивідуальної контрольної книжки водія та її неврахування посадовими особами Укртрансбезпеки під час перевірки водієм у вказаному акті не зроблено.
Позивач для підтвердження своїх доводів надав суду індивідуальну контрольну картку водія, проте таку не було пред`явлено перевіряючим особам під час перевірки, не було надано до заперечень на акт перевірки.
В свою чергу, доводи позивача про наявність під час перевірки у водія індивідуальної контрольної книжки не підтверджені жодними доказами.
Таким чином, колегія суддів зазначає про відсутність у водія індивідуальної контрольної книжки водія під час перевірки, оскільки в акті перевірки не зазначено, що така книжка надавалась для перевірки і водій, ознайомлюючись з актом, цього факту не заперечив та пояснень з цього приводу не дав.
Отже, матеріалами справи підтверджено здійснення транспортним засобом позивача нерегулярних пасажирських перевезень без оформлення необхідних документів".
У постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.08.2023 в справі № 500/105/23 суд зауважив:
"Відтак, за відсутності документів, зокрема, особистої картки водія, протоколу перевірки та адаптації пристрою тахографа, без оформлення індивідуальної контрольної книги водія, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи".
Щодо розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у відповідності до вимог Порядку 1567, суд зазначає таке.
Згідно пункту 25 Порядку №1567: Справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
У відповідності до пункту 26 Порядку № 1567, справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).
Відповідно до пункту 25 Порядку № 1567, акт проведення перевірки № 010121 від 13.09.2023 скеровано до Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві Укртрансбезпеки для його розгляду за місцем знаходження суб`єкта господарювання, а саме ДП "Ліси України", оскільки Філія "Коломийське лісове господарство ДП "Ліси України" не є юридичною особою, а відокремленим структурним підрозділ юридичної особи ДП "Ліси України".
На адресу Укртрансбезпеки 12.10.2023 надійшов лист прохання № 605 щодо перенесення розгляду справи по Акту № 010121 до Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області за місцем знаходженням Філії (а.с.58).
У зв`язку з поданим листом Акт № 010121 від 13.09.2023 скерований до Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області для розгляду за місцем його складання.
Даний рекомендований лист отриманий позивачем 06.11.2023, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.59), також виклик на розгляд справи скерований на адресу місцезнаходження Філії Коломийське лісове господарство ДП "Ліси України", даний лист повернувся за закінченням терміну зберігання (а.с.60).
Враховуючи зазначене Відділом державного нагляду (контролю) в Івано- Франківській області дотримано процедуру розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по відношенню до позивача.
В свою чергу, абзацом 2 статті 27 Порядку № 1567 визначено, що за наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно - господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Згідно пункту 27 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі):
У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.
На розгляді справи 13.11.2023 була присутня уповноважена особа ДП "Ліси України" - Витрикуш Людмила Іванівна (відповідно до довіреності № 344 від 21.06.2023), та надавала відповідні поясненим і а заперечення щодо встановленого в акті №010121 від 13.09.2023 порушення (а.с.61).
Відповідно до статті 1 Закону "Про автомобільний транспорт": автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила № 363).
Згідно з визначеннями, наведеними у главі 1 Правил № 363: перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.
Згідно статті 95 Цивільного кодексу України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій.
Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.
Постанова винесена саме до ДП «Ліси України», як до юридичної особи яка в даному випадку є автомобільним перевізником.

Щодо посилань позивача, що ДП "Ліси України" при перевезенні лісопродукції не є перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт" та не надає при цьому жодному іншому підприємству послуг з перевезення вантажів, а навпаки перевозить власну продукцію саме для цілей експлуатації підприємства, вважає що дія Положення 340 не поширюється на нього, то суд з цього приводу зазначає таке:

Відповідно до пункту 1.3. Положення № 340 його вимоги поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Згідно з пунктом 1.4. Положення № 340 воно не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються:

- фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв;

- під час стихійного лиха, аварій та інших надзвичайних ситуацій;

- транспортними засобами Міністерства внутрішніх справ України (у тому числі Національної гвардії України), Міністерства оборони України, Офісу Генерального прокурора, Служби безпеки України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Національної поліції України та Державної прикордонної служби України або транспортними засобами, орендованими ними без водія, коли такі перевезення здійснюються з метою виконання завдань, покладених на ці державні органи, та під їх контролем;

- сільськогосподарськими підприємствами або підприємствами лісового господарства, якщо ці перевезеним виконуються тракторами або іншою технікою, призначеною для місцевих сільськогосподарських робіт чи робіт у галузі лісового господарства, та слугують виключно для цілей експлуатації цих підприємств;

- закладами охорони здоров`я незалежно від форми власності.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.

Згідно з визначеннями, наведеними у главі 1 Правил № 363:

перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

транспортна послуга - перевезення вантажів та комплекс допоміжних операцій, що пов`язані з доставкою вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до частини 1 статті 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

За визначенням, що міститься у частині І сгатті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 908 ІІК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За приписами частин 1 та 3 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами)).

Згідно Правил № 363. товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно - матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна (абзац 27 глава 1, пункт 11.1 Правил).

У відповідності до наданої під час перевірки ТТН (ліс) ЮІЖ № 160568 від 13.09.2023, згідно змісту якої, автомобілем марки Урал д.н.з. НОМЕР_2 , здійснювалось перевезення вантажу, згідно якого автомобільним перевізником, вантажовідправником є ДП "Ліси Україна", Філія "Коломийське лісове господарство", вантажоодержувач - КП "Коломияводоканал", код ЄДРПОУ - 32148690. Пункт навантаження Отинійське лісництво, пункт розвантаження: м. Коломия.

Наведеним документом підтверджується факт договірних відносин щодо перевезення вантажу між ДП "Ліси України" та КП "Коломияводоканал". Позивач фактично надав послуги з перевезення вантажу належним йому транспортним засобом на користь іншої юридичної особи - КП "Коломияводоканал", а не здійснював перевезення вантажу для цілей експлуатації позивача.

Як зазначено, транспортування здійснювалось належного позивачу вантажу відповідно до товарно-транспорної накладної ТТН (ліс) ЮІЖ №160568 від 13.09.2023, згідно з якою перевізником є саме позивач.

Таким чином, ТТН підтверджує факт надання послуг з перевезення товарів (якщо таке перевезення здійснюється на договірних умовах), документує рух матеріальних цінностей та є одним із доказів реальності здійснення господарської операції з постачання товарів.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.04.2021 у справі № 810/3713/16, (№ К/9901/48931/18).

Окрім цього, на сайті Prozorro (Система державних закупівель) в 2023 році міститься інформація про тендер ДК 021:2015: 03410000-7 - Деревина (Дрова паливні). Замовником якого було КП "Коломияводоканал". За результатами цього тендеру між КП "Коломияводоканал" (замовник) та Державне спеціалізоване господарське Підприємство "Ліси України" в особі директора філії "Коломийське лісове господарство" ДП "Ліси України" (постачальник) укладено договір поставки деревини № 397 від 09.08.2023. Отже додатковим доказом існування договірних відносин між позивачем і КП "Коломияводоканал" в даному перевезенні є договір поставки № 397 від 09.08.2023.

Так, відповідно до пункту 2.3 Договору поставки від 09.08.2023 № 397, укладеного між ДП "Ліси України" (Постачальник), та КП "Коломияводоканал" (Замовник), доставку товару здійснюється транспортом Постачальника.

Згідно пункту 2.2 цього договору в ціну товару включена вартість поставки, податки, збори, та інші обов`язкові платежі до бюджетів передбачені чинним законодавством, а також в ціну товару включено вартість тари в якій поставляється товар. Даний договір є у вільному доступі (а.с.68-71).

Таким чином, ДП "Ліси України" виступало перевізником вантажу та вказане перевезення згідно ТТН (ліс) ЮІЖ №160568 від 13.09.2023 здійснюється не для власних потреб, а на виконання умов господарського договору. Крім того, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань одним з видів діяльності ДП "Ліси України" є вантажний автомобільний транспорт" (а.с.72-74).

Посилання позивача на те, що він не є перевізником, з тої підстави, що здійснював перевезення власного вантажу, суд не бере до уваги, оскільки згідно положень Закону України "Про автомобільний транспорт", статус перевізника може мати не тільки особа, яка здійснює перевезення вантажу/пасажирів на комерційній основі, а й особа, яка здійснює відповідне перевезення за власний кошт.

Отже, згідно положень Закону України "Про автомобільний транспорт" позивач у даному випадку має статус перевізника, та вказане перевезення здійснюється не для власних потреб. Відтак, позивач є перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", і, відповідно, визначені законодавством до автомобільних перевізників, правила та відповідальність, поширюються в цьому випадку і на нього.

Також суд зауважує, що згідно з пунктом 1.2 Розділу 1 Правил охорони праці для працівників лісового господарства та лісової промисловості, затверджених Наказом Держнаглядохоронпраці України 13.07.2005 № 119, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22.09.2005 № 1084/11364 (далі - Правила № 1084/11364) роботи у лісовому комплексі - роботи в лісі, під час вивезення та первинного перероблення продукції лісу на проміжних та нижніх лісоскладах, у цехах лісопиляння.

З урахуванням положення зазначеного пункту 1.2 Розділу 1 Правил № 1084/11364 перевезення вантажу на підставі товарно-транспортної накладної (для КП "Коломияводоканал") в інший населений пункт не відповідає вимогам пункту 1.4 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів в частині визначення цілей експлуатації цих підприємств (тобто позивача)

Суд зауважує, що вимоги Положення про робочий час і відпочинку водіїв № 340 не поширюються на перевезення пасажирів чи/та вантажів у випадках, передбачених п. 1.4 цього Положення, однак обставини, що наведені у переліку п. 1.4 Положення №340, не мають місце у даному випадку. Позивач зобов`язаний дотримуватися вимог Положення № 340, та забезпечити водія протоколом перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, або індивідуальною контрольною книжкою водія чи копією графіка змінності водіїв, чого не було зроблено.

Отже матеріалами справи підтверджується, що підставою для висновків відповідача про порушення позивачем вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" слугувала відсутність під час перевезення вантажу (деревина) у водія протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки чи графіка змінності водіїв. У цьому випадку наявний склад порушення, за вчинення якого позивача притягнуто до відповідальності.

У порушення вимог пункту 6.1, 6.3 Положення № 340, водій здійснював керування транспортних засобом не обладнаним діючим та повіреним тахографом, без протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, за відсутності індивідуальної контрольної книжки водія чи графіка змінності водіїв. Водій такого транспортного засобу зобов`язаний вести індивідуальну контрольну книжку водія або повинен мати копію графіку змінності водіїв, оскільки чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена. Обов`язок автомобільного перевізника в силу приписів Закону України "Про автомобільний транспорт" полягає у забезпеченні водія який виконує вантажне перевезення необхідними документами.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду міститься у постанові від 19.03.2020 у справі № 823/1199/17, де суд зокрема зазначив:

"... Суд першої інстанції, розглядаючи справу по суті, прийшов до висновку, що індивідуальну картку водія повинні мати водії, транспортний засіб яких не обладнаний тахографом. А оскільки обладнання тахографом передбачено виключно для маршрутів протяжністю понад 50 км, то в п. 6.3 є правозастосовуваним лише для маршрутів протяжністю понад 50 км.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову суду першої інстанції дійшов висновку, що ведення тахографу передбачене для деяких категорій транспорту, в тому числі таких, протяжність маршруту яких становить понад 50 км.

Касатор вказав, що в ж одному випадку не можна застосовувати у наведених обставинах до позивача штрафні санкції за відсутність па момент перевірки у водіїв індивідуальної контрольної книжки водія, оскільки така є виключно робочим документом для обліку робочого часу та часу відпочинку водія, яка не входить до переліку реєстраційних, дозвільних та маршрутних документів водія автотранспортного підприємства. В даному випадку автобуси ПАТ "Черкасиавтотранс", які були перевірені уповноваженими особами відповідача використовуються виключно на міських та приміських автобусних маршрутах міста Черкаси № 26 та № 120 протяжністю до 50 км, що виключає обов`язок облаштування діючого та повіреного тахографа, чи ведення індивідуальної контрольної книжки водія.

Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне:

Чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена.

Ведення тахографу передбачене для деяких категорій транспорту, в тому числі таких, протяжність маршруту яких становить понад 50 км

Іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що водії, які здійснюють перевезення на маршруті протяжністю понад 50 км, зобов`язані мати при собі діючий та повірений тахограф. У разі, якщо ТЗ не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції, що оскільки відповідачем в ході перевірки встановлено факт здійснення водієм перевезень на ТЗ, який належить позивачу, без оформлення індивідуальної контрольної книжки водія, то оскаржувані постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт є правомірними та не підлягають скасуванню".

Суд також вважає недоречним посилання позивача на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24.10.2023 по справі № 460/22106/23, оскільки дана справа що розглядається і справа на яку посилається позивач не є релевантними, оскільки у справі № 460/22106/23, перевезення вантажу здійснювалось між філіями ДП "Ліси України", в межах підприємства для його експлуатації, тобто здійснювалось внутрішнє переміщення ресурсів в середині підприємства, в даних спірних правовідносинах перевезення здійснювалось позивачем між різними населеними пунктами, на користь іншої юридичної особи КП "Коломияводоканал", в межах існуючих договірних відносин з поставки вантажу між даними суб`єктами.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права. - свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Суд розглядає адміністративні справи м інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007, будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки. Таким чином, наведеними вище нормативними актами.

Враховуюче вищевикладене, суд вважає, що доводи позовної заяви не підтверджують порушення в діях контролюючого органу під час проведення рейдової перевірки, а оскаржуваний акт індивідуальної дії є таким, що прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.

Рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі "Краска проти Швейцарії" визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

На необхідності застосування вказаних норм та надання сторонам у справі свободи під час вибору аргументів на підтвердження своєї позиції також неодноразово наголошено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 07.02.2019 (справа № 9901/682/18) та від 19.12.2019 (справа № 9901/610/18).

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Суд звертає увагу, що в адміністративному судочинстві діє принцип офіційного з`ясування усіх обставин справи, який полягає в активній позиції суду щодо з`ясування всіх обставин у справі (пункт 4 частини 3 статті 2, частини 2, 4 статті 9, частина 3 статті 77, частина 6 статті 94 КАС України).

Приписами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що відповідач обґрунтував правомірність застосування до позивача штрафу на суму 17000,00 грн згідно оскаржуваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу за № 010847 від 13.11.2023.

З огляду на наведене, суд прийшов до переконання, що приймаючи оскаржуване рішення, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а відтак в задоволенні даного позову слід відмовити.

Судові витрати, які підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Коломийське лісове господарство ДП "Ліси України" (, вул. Дружби, 18, с. Н. Вербіж, Коломийський район, Івано-Франківська область, 78218) до Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті (, вул. Тополина, 3, с. Угорники, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область, 76492) про визнання протиправною та скасування постанови № 010847 від 13.11.2023, відмовити.

Сторонам рішення надіслати через підсистему Електронний суд.

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ Мої справи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Микитюк Р.В.