Справа № 320/1450/20
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Горобцова Я.В.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року Справа № 320/1450/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої

служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства

юстиції (м. Київ),

начальника Києво-Святошинського районного відділу державної

виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління

Міністерства юстиції (м. Київ) Кравчука Максима

Володимировича,

старшого державного виконавця Києво-Святошинського

районного відділу державної виконавчої служби Центрального

міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

Домбровського Романа Анатолійовича

про скасування постанов державного виконавця,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивачка) звернулася до суду з позовом до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Відповідач 1), начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравчука Максима Володимировича(далі - Відповідач 2), старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Домбровського Романа Анатолійовича (далі - Відповідач 3), в якому просила:

- скасувати постанову начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Кравчука Максима Володимировича від 23.10.2019 про перевірку виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Домбровського Романа Анатолійовича про передачу виконавчого провадження від 28.01.2020 ВП № НОМЕР_1;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Домбровського Романа Анатолійовича про прийняття виконавчого провадження від 28.01.2020 ВП № НОМЕР_1;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Домбровського Романа Анатолійовича про відновлення виконавчого провадження від 28.01.2020 ВП № НОМЕР_1.

2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено повністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що при проведенні перевірки законності здійснення виконавчого провадження НОМЕР_1 начальником Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області та винесенні оскаржуваної у справі постанови не було допущено порушень вимог чинного законодавства.

Окрім того суд зазначив, що процедурні порушення не можуть слугувати підставами для скасування постанови про проведення перевірки.

З огляду на вказане вище, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині скасування постанови про перевірку виконавчого провадження від 23.10.2019, якою скасовано постанову про повернення виконавчого провадження від 27.02.2017 ВП НОМЕР_2 задоволенню не підлягають.

При цьому суд вказав, що позовні вимоги в частині скасування постанови про відновлення виконавчого провадження від 28.01.2020 не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від першої позовної вимоги.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що передачу виконавчого провадження було здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства, з огляду на що, позовні вимоги в частині скасування постанови про прийняття виконавчого провадження також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від першої позовної вимоги.

3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на те, що в оскаржуваній постанові про перевірку виконавчого провадження від 23.10.2019 року начальником відділу не було зазначено підстави перевірки виконавчого провадження; строки проведення перевірки; а у мотивувальній частині - коротко зміст проведених виконавчих дій та їх відповідність вимогам чинного законодавства з посиланням на відповідну норму Закону. Окрім того, не зазначено в чому саме полягало порушення статей 18, 48, 56 Закону України «Про «Про виконавче провадження».

Також Апелянт наводить доводи на підтвердження законності дій виконавця, яким було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу із зазначення строку для повторного звернення. Втім, стягувач не скористався цим строком у відповідності до закону, однак, прийняв рішення про відновлення виконавчого провадження шляхом проведення безпідставної перевірки та прийняття рішення про відновлення виконавчого провадження з порушенням чинного законодавства.

Окрім того, Апелянт зазначає, що після винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та спливу строку для повторного пред?явлення виконавчого документа матеріали виконавчого провадження були втрачені або знищені.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, шо призвело до неправильного вирішення питання про визнання поданого відповідачем звіту та заявленого нею клопотання.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2023 та 18.03.2024 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

5. У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

6. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

7. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця від 19.03.2014 відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №369/1031/13-ц, виданого 25.11.2013 Києво-Святошинським районним судом, про стягнення зі ОСОБА_1 643517,23 грн боргу на користь ПАТ «Детьта Банк».

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського району управління юстиції від 22.05.2014 вирішено стягнути зі ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 64351,72 грн.

28.05.2014 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_4.

13.06.2014 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_2 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь держави виконавчий збір у розмірі 64351,72 грн.

06.10.2015 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції винесено постанову про зупинення виконавчого провадження, оскільки транспортний засіб боржника оголошено у розшук.

27.02.2017 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області винесено постанову про поновлення виконавчого провадження.

27.02.2017 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення в рахунок погашення боргу.

23.10.2019 начальником Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області винесено постанову про перевірку виконавчого провадження, в результаті якої скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.02.2017 та вжито заходів щодо усунення порушень вимог статей 18, 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження».

28.01.2020 старшим державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про передачу виконавчого провадження.

28.01.2020 старшим державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про прийняття виконавчого провадження.

28.10.2020 старшим державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про відновлення виконавчого провадження ВП НОМЕР_2.

8. Не погоджуючись із постановами про проведення перевірки виконавчого провадження від 23.10.2019, про передачу виконавчого провадження від 28.01.2020, про прийняття виконавчого провадження від 28.01.2020, про відновлення виконавчого провадження від 28.10.2020, Позивачка звернулася до суду з цим позовом.

9. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року N 1404-VIII (далі - Закон N 1404) в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної постанови, Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 N 512/5 (далі - Інструкція N 512/5).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону N 1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 5 частиною першою статті 3 Закону N 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону N 1404 Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно з частиною першою статті 40 Закону N 1404 у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 41 Закону N 1404 у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Частиною третьою статті 74 Закону N 1404 передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Пунктом 1 розділу XII Інструкції №512/5 передбачено, що перевірити законність виконавчого провадження мають право, серед іншого, начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.

Згідно п. 3 розділу XII Інструкції №512/5 перевірка законності виконавчого провадження посадовими особами, зазначеними в абзацах другому та четвертому пункту 1 цього розділу, проводиться на підставі матеріалів виконавчого провадження або їх копій, які підлягають витребуванню з відповідного органу державної виконавчої служби.

Про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів відповідною посадовою особою виноситься вмотивована постанова, в якій зазначаються: підстави витребування цього виконавчого провадження; у мотивувальній частині - обставини, що зумовили проведення перевірки, а в разі витребування оригіналів матеріалів виконавчого провадження - обґрунтування такої необхідності; у резолютивній частині - рішення про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів або їх копій, реквізити витребуваного виконавчого провадження та орган державної виконавчої служби, у якому воно перебуває на виконанні, строки здійснення перевірки виконавчого провадження з моменту його надходження до органу державної виконавчої служби, який його витребував, а також посадові особи, на яких покладається обов`язок надсилання цього виконавчого провадження до органу державної виконавчої служби, що здійснюватиме його перевірку, та строки надсилання для перевірки виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 6 розділу XII Інструкції №512/5 перевірка законності виконавчого провадження має бути проведена протягом десяти робочих днів, а зведеного виконавчого провадження - протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня надходження витребуваного виконавчого провадження.

Відповідно до п. 7 розділу XII Інструкції№512/5 про результати перевірки законності виконавчого провадження виноситься постанова, у якій зазначаються: підстави перевірки виконавчого провадження; строки проведення перевірки; у мотивувальній частині - номер виконавчого провадження, реквізити виконавчого документа, дата відкриття виконавчого провадження, державний виконавець, який здійснює (здійснював) виконання, коротко зміст проведених виконавчих дій та їх відповідність вимогам чинного законодавства з посиланням на відповідну норму Закону; у резолютивній частині - висновок з урахуванням вимог законодавства щодо дій державного виконавця у виконавчому провадженні, у разі оскарження дій (бездіяльності) начальника органу державної виконавчої служби - щодо його дій, визначаються особа, яку зобов`язано вжити заходів щодо усунення порушень законодавства (у разі їх виявлення), особа, на яку покладено здійснення контролю за виконанням цієї постанови; строк виконання постанови; коло осіб, яким надсилаються копії постанови; інша необхідна інформація.

Якщо посадовою особою, зазначеною в абзацах третьому, п`ятому та шостому пункту 1 цього розділу, прийнято рішення про скасування постанови або іншого процесуального документа (або їх частини), винесених у виконавчому провадженні в резолютивній частині постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження, зазначається постанова або документ, який скасовується (частина, яка скасовується).

У разі якщо під час перевірки виконавчого провадження виявлено порушення вимог Закону, посадова особа, зазначена в абзацах другому та четвертому пункту 1 цього розділу, в резолютивній частині постанови доручає начальнику органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, провести дії, передбачені абзацами другим і третім частини третьої статті 74 Закону.

Згідно з пунктом 3 розділу V Інструкції №512/5 виконавче провадження може бути передано від одного приватного виконавця до іншого приватного виконавця або відповідного органу державної виконавчої служби, від одного державного виконавця до іншого в межах органу державної виконавчої служби, від одного органу державної виконавчої служби до іншого.

Відповідно до п.5 розділу V Інструкції №512/5 виконавче провадження передається від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби у разі: хвороби державного виконавця, його перебування у відрядженні чи відпустці; звільнення чи відсторонення від посади державного виконавця; включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі державної виконавчої служби; відводу (самовідводу) державного виконавця відповідно до Закону; утворення виконавчої групи між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби; наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

Передача виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби чи виконавчої групи, між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби здійснюється за письмовим дорученням начальника цього органу державної виконавчої служби чи керівника виконавчої групи. Про прийняття виконавчого провадження до виконання державний виконавець, якому воно передано, виносить відповідну постанову.

Пунктом 9 розділу V Інструкції №512/5 передбачено, що про передачу виконавчого провадження іншому органу державної виконавчої служби або до виконавчої групи державний виконавець виносить відповідну постанову, яку разом з матеріалами виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення надсилає до органу державної виконавчої служби, до якого передається виконавче провадження.

Державний виконавець, якому передано виконавче провадження, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження матеріалів виконавчого провадження зобов`язаний винести постанову про прийняття виконавчого провадження, яку надсилає сторонам виконавчого провадження.

Висновки суду апеляційної інстанції.

10. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано інститут адміністративного контролю законності виконавчого провадження, у межах якого начальник відділу Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області уповноважений здійснювати перевірку виконавчого провадження та в разі виявлення порушень вимог закону, своєю постановою скасувати постанову державного виконавця та зобов`язувати його провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

11. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом спору в даній справі є, зокрема, постанова від 23.10.2019 про перевірку виконавчого провадження НОМЕР_2, якою скасовано постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.02.2017 та вжито заходів щодо усунення порушень вимог статей 18, 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження».

12. За цих обставин, колегія суддів зазначає, що оскаржувана постанова прийнята начальником відділу РВ ДВС на підставі та в межах наданих йому повноважень.

13. При цьому, апеляційний суд зауважує, що виконавче провадження НОМЕР_2 було відкрито щодо стягнення виконавчого збору в розмірі 64351,72 грн, втім рішення державного виконавця щодо повернення виконавчого документу стягувачу прийняте за відсутності вчинення усіх можливих заходів примусового виконання рішень, передбачених ч. 1ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження».

14. Разом з тим, висновок щодо безрезультатності або неможливості розшуку маи?на боржника може бути обґрунтованим лише тоді, коли державнии? виконавець повністю реалізував надані и?ому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату.

15. Твердження Апелянта про те, що постанова про перевірку виконавчого провадження не зазначено підстави перевірки виконавчого провадження; строки проведення перевірки; а у мотивувальній частині - коротко зміст проведених виконавчих дій та їх відповідність вимогам чинного законодавства з посиланням на відповідну норму Закону колегія суддів приймає до уваги, однак зазначає, що Скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості (рішення від 24.03.1988 по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden).

16. При цьому, колегія суддів приймає до уваги правовий підхід, закладений ЄСПЛ при вирішенні справи «Сутяжник проти РФ» (рішення від 25.04.2018) та застосований Верховним Судом у справах №№ 826/5575/17, 910/10616/17, відповідно до якого надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом є правовим пуризмом. Скасування правильного по суті рішення, за відсутності фундаментального порушення, є відступленням від принципу правової визначеності («res judicata») та недопустимим.

17. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. А такого істотного порушення чи помилки в ході розгляду цієї справи судом встановлено не було.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру вони можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

18. Отже, колегія суддів, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вважає, що порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правомірність такого рішення.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 1640/3394/18 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковими для врахування колегією суддів при розгляді цієї справи, тому враховуються судом.

19. Крім того, як відзначалося вище, аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. (рішення від 24.03.1988 по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden).

20. Разом з тим, твердження Апелянта про те, що в постанові про перевірку виконавчого провадження не зазначено в чому саме полягало порушення статей 18, 48, 56 Закону України «Про «Про виконавче провадження», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в постанові чітко зазначено, що державним виконавцем при здійсненні вказаного виконавчого провадження не в повній мірі перевірено майновий стан боржника та не вжито заходів щодо фактичного та повного виконання виконавчого документа.

21. Доводи Апелянта про те, що після винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та спливу строку для повторного пред?явлення виконавчого документа матеріали виконавчого провадження були втрачені або знищені, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вони засновані на припущенні та не підтверджуються належними та допустимими доказами в розумінні статтей 73-74 КАС України.

22. З урахуванням усього, викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх правових підстав для задоволення позовної вимоги про скасування постанови від 23.10.2019 про перевірку виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1.

23. Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, позовні вимоги в частині скасування постанови про відновлення виконавчого провадження від 28.01.2020 також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від першої позовної вимоги.

24. Щодо позовних вимог про скасування постанов про передачу та про прийняття виконавчого провадження від 28.01.2020 у ВП № НОМЕР_1 апеляційний суд зазначає, що передача виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого здійснюється за письмовим дорученням начальника цього органу державної виконавчої служби чи керівника виконавчої групи. При цьому перелік підстав для передачі виконавчого провадження не є виключним. Основною умовою є саме наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення.

25. Як встановлено судом першої інстанції, на виконання наказу Міністерства юстиції України №3173/5 від 16.10.2019 «Про утворення територіальних органів Міністерства юстиції України», проводиться ліквідація Головного територіального управління юстиції у Київській області та утворено Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), у зв`язку з чим Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ліквідується та утворюється Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

З урахуванням того, що виконавче провадження передано від Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відповідність постанови про передачу виконавчого провадження вимогам законодавства.

26. Окрім того, як вже зазначалося раніше, державний виконавець, якому передано виконавче провадження, виносить постанову про його прийняття. Тож вимога про скасування постанови про прийняття виконавчого провадження також є похідною.

27. З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх правових підстав для задоволення адміністративного позову в цілому.

28. При цьому, колегія суддів враховує позицію ЄСПЛ у рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, к якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України, ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

29. Таким чином, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності достатніх правових підстав для задоволення позову, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та без допущення порушення норм процесуального права, які б надавали підстави для його скасування.

30. Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

31. З огляду на це, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року - без змін.

32. Розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду цієї справи, судові витрати, які були понесені позивачем, відповідно до ст. 139 КАС України, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 26 березня 2024 року

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев