Справа № 620/184/24
Суддя: Сергій КЛОПОТ
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 року м.Чернігів Справа № 620/184/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Клопота С.Л.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області в особі Козелецького сектору про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області в особі Козелецького сектору , у якому просить:

1. Визнати протиправною відмову Управління державної міграційної служби в Чернігівській області в особі Козелецького сектору, у видачі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992р. №2503- XII, в порядку обміну непридатного паспорта.

2. Зобов`язати Управління державної міграційної служби в Чернігівській області, в порядку обміну непридатного для використання паспорту, оформити та видати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.1992р. №2503-XII.

Ухвалою судді від 11.01.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позов.

Представник відповідача у встановлений ухвалою суду строк подав відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд враховує таке.

27.12.1997 року ОСОБА_1 (надалі - Позивач), Козелецьким РВ УМВС України в Чернігівській області, видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 у формі книжечки (надалі - Паспорт).

Паспорт Позивача на першій сторінці в розділі «Підпис власника паспорта», має виправлення, у зв`язку з чим є непридатним для подальшого використання, а тому підлягає обміну.

Відповідно до п.6 Порядку оформлення видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015р. №302 (надалі - порядок №302), обмін паспорта здійснюється у разі непридатності паспорта для подальшого використання (паспорт/фотокартка має пошкодження (та/ або відсутня його/її частина), що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, власне ім`я, по батькові, дату та місце народження, ким виданий паспорт, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження перфорованої серії та номера, що не дають змогу встановити реквізити паспорта, виправлення, зокрема внесення змін до персональних даних особи / найменувань органу / штампа / печатки, пошкодження, які блокують можливість зчитування, а також внесення змін до інформації безконтактного електронного носія.

30.11.2023 р., у зв`зку з пошкодженням Паспорту, Позивач звернулась до Управління Державної міграційної служби у Чернігівській області в особі Козелецького сектору з Заявою про обмін пошкодженого паспорту на паспорт у формі книжечки зразка 1994 року.

У відповідь на Заяву про обмін паспорту, Управління Державної міграційної служби у Чернігівській області Козелецького сектору (надалі - Відповідач) листом №Р-8/6/7418- 23/7418/7-23 від 22.12.2023р., відмовило в обміні непридатного паспорта на паспорт у формі книжечки зразка 1994 року, посилаючись на те, що серед переліку документів, які потрібно надати, має бути рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Не погодившись з цим, Позивач звернулась до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012р. № 5492-VI, документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки.

Позивач повідомив Відповідача, що відмовляється від оформлення паспорта в формі ID-карти, та не надав згоди на обробку її персональних даних, оскільки збір та обробка персональних даних здійснюється виключно на підставі письмової заяви такої особи, а також не надав згоди на присвоєння їй унікального номера запису в Реєстрі, який формується з персональних даних громадянина.

Через свої релігійні переконання Позивач заперечує проти видачі паспорту з електронним носієм інформації та із зняття біометричної інформації та щодо внесення відомостей про неї до Єдиного державного демографічного реєстру, відмовилась від присвоєння їй цифрового ідентифікатора особистості у виді унікального номера запису в реєстрі, відмовилась від зняття біометричної інформації щодо неї та її подальшого зберігання, використання, обробки в Єдиному державному демографічному реєстрі.

Стаття 35 Конституції України, гарантує право на свободу світогляду і віросповідання.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із міжнародно-правовими актами: Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікована Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Приватне життя «охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру» (див. п. 25 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «C. проти Бельгії» від 07 серпня 1996р. (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції «захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом» (див. п. 61 рішення ЄСПЛ у справі «Pretty проти Сполученого Королівства» (справа № 2346/02, ECHR 2002 та п.65. рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11).

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»).

Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Відповідно до п. 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України № НОМЕР_2 -XII від 26.06.1992р., бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 131 Постанови №302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація: (...) біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Погодження людини на оформлення паспорту - картки є згодою на присвоєння їй незмінного персонального номеру - УНЗР, який за висновками наукових експертів різних країн є цифровим іменем людини в електронній системі, в даному випадку в ЄДДР. Згідно даних експертних висновків персональний номер людини у штрих кодовому варіанті запису у системі EAN-13 містить символіку антихриста. Про духовне значення і наслідки прийняття людини такого числового імені попереджає Одкровення св. Іоана Богослова (Откр. 13, 16-18, 14, 9-11). Тому для кожного глибоко віруючого християнина неприпустимо ототожнення імені даного нам у Святому Хрещенні, з цифровим ідентифікатором - лжеіменем антихриста.

Міжнародним співтовариством визнано, що присвоєння людині персонального номера є злочином проти людства, що не має терміну давності (згідно вироку Нюрнберзького трибуналу 1946 року).

Згідно ст.2 Закону України «Про захист персональних даних», згода суб`єкта персональних даних - це добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди.

Особисті немайнові права на персональні дані, які має кожна фізична особа, є невід`ємними і непорушними (ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних»).

Рішенням Конституційного Суду України від 20.01.2012р. №2-рп/2012 надано офіційне тлумачення положення ч. 2 ст. 32 Конституції України, зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними, і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Позивач у своїй Заяві про обмін паспорту, зазначала про порушення принципу поваги до приватного життя суб`єкта персональних даних, шляхом електронної обробки її даних у процесі оформлення ID-паспорту, оскільки вона згоди на таку обробку не надає.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.09.2018р. в справі №806/3265/17, з даного приводу зробила наступний висновок «Із зазначених конституційних норм, зокрема, випливає, що, встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має в першу чергу дбати про потреби людей, утримуючись за можливості від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності.

Відповідно до ст. 22 Основного Закону права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що у даному випадку відсутня будь-яка загроза національній безпеці, економічному добробуту або правам людини, а тому збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням держави в її особисте та сімейне життя.

Велика Палата Верховного Суду вважає за доцільне зазначити, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що норми Закону № 5492-VI на відміну від норм Положення № 2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних...

Крім того, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним.

Тобто, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.».

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під подібними правовідносинами у спорі слід розуміти, де подібними є предмет спору, підстава позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Використання висновків щодо застосування норм права, які регулюють спірні відносини в конкретному спорі, викладених в постановах Верховного Суду при розгляді подібних справ, дає підстави для прогнозування результату у конкретному спорі.

Єдність судової практики є запорукою довіри громадян до судової влади, якщо суди у одних і тих самих правовідносини застосовуватимуть одні і ті самі норми законодавства, не інтерпретуючи їх на власний розсуд. Завдяки забезпеченню єдності судової практики реалізується конституційний принцип рівності всіх громадян перед законом і судом, гарантуватиметься стабільність правопорядку, об`єктивність та прогнозованість правосуддя.

Враховуючи незмінну судову практику з даного питання, відмова Відповідача в оформленні і видачі паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.1992р. №2503-XII, є незаконною, а позовна заява підлягає задоволенню.

Відповідно до п.115. Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України від 25.03.2015р. №302, рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі паспорта може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.

П.3 Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України від 25.03.2015р. №302, Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Зважаючи на наведене, суд дійшов переконання, що відмова Управління державної міграційної служби в Чернігівській області в особі Козелецького сектору, у видачі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992р. №2503- XII, в порядку обміну непридатного паспорта, є протиправною.

Від так слід зобов`язати Управління державної міграційної служби в Чернігівській області, в порядку обміну непридатного для використання паспорту, оформити та видати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.1992р. №2503-XII.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області в особі Козелецького сектору (вул. Шевченка, 51А, м. Чернігів,Чернігівська обл., Чернігівський р-н,14013) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною відмову Управління державної міграційної служби в Чернігівській області в особі Козелецького сектору, у видачі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992р. №2503- XII, в порядку обміну непридатного паспорта.

Зобов`язати Управління державної міграційної служби в Чернігівській області, в порядку обміну непридатного для використання паспорту, оформити та видати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.1992р. №2503-XII.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 8573,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 26 березня 2024 року.

Суддя Сергій КЛОПОТ