Справа № 400/10853/23
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/10853/23

Категорія: 112010200 Головуючий в 1 інстанції: Величко А.В.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Дата складання повного тексту:09.01.2024 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі ГУПФ) України в Миколаївській області про:

- визнання протиправним та скасування рішення ГУПФ України в Миколаївській області від 06 липня 2023 року №4 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язання ГУПФ України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу для призначення пенсії за віком ОСОБА_1 трудовий стаж згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 з 11 травня 1982 року по 12 жовтня 1982 року та з 21 червня 1985 року по 11 листопада 1991 року та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від відповідача надійшло клопотання про залучення співвідповідача, мотивоване тим, що 29 червня 2023 року позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком до ГУПФ України в Миколаївській області (за місцем проживання). З урахуванням Постанови Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Порядок №22-1), органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії, визначено ГУПФ України в Дніпропетровській області. За наслідками розгляду заяви позивача від 29 червня 2023 року ГУПФ України в Дніпропетровській області прийнято рішення від 06 липня 2023 року №44 про відмову в призначенні пенсії.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року суд першої інстанції залучив у якості співвідповідача у справі №400/10853/23 ГУПФ України в Дніпропетровській області (вулиця Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49000, ідентифікаційний код 21910427).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що позивач звернувся до ГУПФ України в Миколаївській області з письмовою заявою про призначення пенсії. Пенсійним органом було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії та повідомлено позивача про те, що до загального трудового стажу не було зараховано період роботи з 11 травня 1982 року по 12 жовтня 1982 року та з 21 червня 1985 року по 11 листопада 1991 року, оскільки у трудовій книжці відсутня дата наказів на прийняття та на звільнення. Відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу відповідні періоди роботи. Зазначав, що в трудовій книжці наявні записи про періоди роботи, що дає право на зарахування його до страхового стажу. Позивач вважає таке рішення органу пенсійного фонду протиправним, тому й звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач ГУПФ України в Миколаївській області, позов не визнав, вказуючи, що відповідно до п.п.2.2.-2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року №162, що була чинною на момент заповнення трудової книжки позивача. Отже, відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 11 травня 1982 року по 12 жовтня 1982 року, оскільки в трудовій книжці відсутні дати наказів про прийняття та звільнення, з 21 червня 1985 року оскільки відсутня дата звільнення та дата наказу про звільнення. Так, страховий стаж позивача склав 22 роки 2 місяці 3 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV.

Відповідач ГУПФ України в Дніпропетровській області позов не визнав, вказуючи, що ОСОБА_1 29 червня 2023 року звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058. За результатом розгляду документів до страхового стажу не зараховано період роботи згідно з трудовою книжкою з 11 травня 1982 року по 12 жовтня 1982 року, оскільки в трудовій книжці відсутні дати наказів про прийняття та звільнення, з 21 червня 1985 року оскільки відсутня дата звільнення та дата наказу про звільнення. Вказав, що чинним законодавством чітко визначено механізм зарахування таких періодів роботи. Таким чином, страховий стаж ОСОБА_1 становить 22 роки 2 місяці 03 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 січня 2024 року позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Миколаївській області та ГУПФ України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення від 06 липня 2023 року №4, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправним та скасування рішення ГУПФ України в Дніпропетровській області від 06 липня 2023 року №4 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано ГУПФ України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 трудовий стаж згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_2 з 11 травня 1982 року по 12 жовтня 1982 року та з 21 червня 1985 року по 11 листопада 1991 року.

Зобов`язано ГУПФ України у Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 червня 2023 року про призначення пенсії за віком.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , судові витрати в розмірі 1 073,60 грн.

В апеляційній скарзі ГУПФ України в Миколаївській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги положення п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637), відповідно до якого, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно- комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. В трудовій книжці позивача за період роботи з 21 червня 1985 року відсутня дата звільнення та дата наказу про звільнення.

При цьому, апелянт вказує, що позивачем не надано ні до органів Пенсійного фонду України, ні до суду уточнюючої довідки або інших документів, передбачених п.3 Порядку №637 для підтвердження періоду роботи. Відтак, оскільки встановити фактичну дату звільнення не можливо, тому період роботи з 21 червня 1985 року має бути підтверджений в порядку, визначеному п.3 Порядку №637. Отже, рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та як наслідок, помилково дійшов до висновку, що трудовою книжкою підтверджено період роботи Позивача з 21.06.1985 по 11 листопада 1991 року. Слід зазначити, що вказана дата звільнення не підтверджена жодними документами.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому немає підстав для їх задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Миколаївській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

29 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ГУПФ України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV.

З урахуванням Порядку №22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії, визначено ГУПФ України в Дніпропетровській області.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 ГУПФ України в Дніпропетровській області прийнято рішення від 06 липня 2023 року №44 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, визначеного ст. 26 Закону №1058-IV. Врахований страховий стаж ОСОБА_1 склав 22 роки 02 місяці 03 дні. До страхового стажу не враховано періоди роботи з 11 травня 1982 року по 12 жовтня 1982 року, оскільки в трудовій книжці відсутні дати наказів про прийняття та звільнення, з 21 червня 1985 року оскільки відсутня дата звільнення та дата наказу про звільнення.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що трудовою книжкою підтверджено період роботи позивача з 11 травня 1982 року по 12 жовтня 1982 року та з 21 червня 1985 року по 11 листопада 1991 року, а тому вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання рішення від 06 липня 2023 року №44 протиправним.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19, ст. 46 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ч.1 ст. 8, ст. 26, абз.1 ч.,1 ч.2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, п.п.1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, п.4 Постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27 квітня 1993 року №301

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

В силу вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно ч.1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсії та соціальних виплат мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Абзацем 1 ч.1 ст. 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ч.2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно ч.1 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно ст. 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні приписи містяться і у п.1 Порядку 637.

Приписами п.3 Порядку №637 для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З урахуванням вищенаведених норм діючого законодавства, колегія суддів зазначає, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Відповідно до пп.2.4. вказаної Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У пп.2.6 п.2 Інструкції №58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Як встановлено з трудової книжки НОМЕР_2 , позивач працював, зокрема, у період з 11 травня 1982 року по 12 жовтня 1982 року проходив виробничу практику машиністом ВПО - 3000 та в Миколаївському автоцентрі КАМАЗ Мінавтопрому СРСР з 21 червня 1985 року по 11 листопада 1991 року.

Підставою для не зарахування до страхового стажу вказаних періодів роботи ОСОБА_1 стало те, що не зазначено дати наказів про прийняття та звільнення з роботи.

З вищевикладеного вбачається, що трудова книжка позивача містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача, а також містить посилання на відповідні накази на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи. Між тим, із наданої суду копії трудової книжки позивача не вбачається суттєвих недоліків щодо зазначення спірних періодів роботи позивача.

Таким чином, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що позивач має право на зарахування до загального трудового стажу періодів роботи з 11 травня 1982 року по 12 жовтня 1982 та з 21 червня 1985 року по 11 листопада 1991 року

Крім того, колегія суддів акцентує увагу на тому, що відповідно п.4 Постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27 квітня 1993 року №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З урахуванням вищенаведених нормативно-правових актів, колегія суддів зазначає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Аналогічна правова позиція щодо недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 26 березня 2024 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.