Справа № 260/9593/23
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 березня 2024 рокум. Ужгород№ 260/9593/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинець Д.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Ужгородський район, Закарпатська область, 88008, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Одеська область, 65107, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач 2), яким просить суд:

1) відкрити провадження у справі за заявленим позовом та призначити справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження;

2) постановити судове рішення за яким:

Визнати протиправним рішення співвідповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії від 02.08. 2023 року №52 та зобов`язати відповідача вчинити певні дії, а саме: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце постійного проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ; паспорт НОМЕР_2 ) пенсію за віком, зарахувавши до його страхового стажу періоди його роботи з 01.07.1983 року по 01.12.1983 року на посаді маляра штукатура у Міжколгоспному комбінаті комунального господарства Полтавського району (записи у трудовій книжці № 1 і № 2); з 14.02.1986 по 09.10.1986 на посаді шофера у автогаражі у Радгоспі-заводі « Мукачівський » (записи у трудовій книжці № 7 і № 8 ); з 24.12.1992 по 31.05.2000 на посаді будівельника у колгоспі «Радянська Верховина» згідно трудової книжки НОМЕР_5 від 17.09.1977р. (записи у трудовій книжці № 12 і № 13 ) та з врахуванням посвідчення ОСОБА_1 серії НОМЕР_8 , виданого 28.07. 2023 року, яке дає право на встановлення підвищення пенсії, як жителю гірського регіону, відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення ОСОБА_1 , за призначенням пенсії - 13 червня 2023 року;

3) на підставі ст. 371 КАС України звернути постанову суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць;

4) стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь позивача судові витрати по справі в сумі сплаченого судового збору 1073 грн. 60 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 26 липня 2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, відповідачем - 2 відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. Такі дії вважає протиправними, оскільки періоди роботи підтверджується записами в трудовій книжці.

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надало суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що страховий стаж позивача становить 14 років 05 місяців 08 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що оскільки ОСОБА_1 не має достатнього страхового стажу, то він не має права виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що 02 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», з 01.04.2021 органами Пенсійного фонду застосовується принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення (перерахунки) пенсій. Нова технологія передбачає опрацювання заяв про призначення (перерахунки) пенсій бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 52 від 09.06.2023 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи.

26 липня 2023 року позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком.

За наслідками розгляду вказаної заяви від 26 липня 2023 року та доданих до неї документів, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 52 від 02.08.2023 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи.

Як вбачається із вказаного рішення, позивачу до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_9 від 14.07.1983 а саме: з 01.07.1983 по 01.12.1983, оскільки запис про звільнення внесений ручкою зеленого кольору, чим порушено пункт 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях № 162 від 20.06.1974; з 14.02.1986 по 09.10.1986, оскільки дата звільнення не відповідає даті наказу про звільнення (12.11.1987); з 24.12.1992 по 31.05.2000 згідно трудової книжки НОМЕР_10 від 17.09.1977, оскільки дата звільнення не відповідає даті протоколу про звільнення (12.03.2000). Не враховано посвідчення серії НОМЕР_11 від 25.06.2014, яке дає право на встановлення підвищення як жителю гірського району, оскільки виправлення прізвища не містить посилання на первинний документ, на підставі якого воно зроблено, також дата видачі дописана ручкою іншого кольору.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) «Про пенсійне забезпечення» та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону № 1058-IV чоловікам, які мають право на призначення пенсії за віком починаючи з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року, вона призначається після досягнення 63 років та за наявності страхового стажу від 20 до 30 років.

Періоди, з яких складається страховий стаж визначені в ст. 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

Порядок підтвердження стажу регламентовано у ст. 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до ст. 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 17-18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Суд зазначає, що при обрахунку страхового стажу позивача не було зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_9 від 14.07.1983 а саме: з 01.07.1983 по 01.12.1983, оскільки запис про звільнення внесений ручкою зеленого кольору, чим порушено пункт 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях № 162 від 20.06.1974; з 14.02.1986 по 09.10.1986, оскільки дата звільнення не відповідає даті наказу про звільнення (12.11.1987); з 24.12.1992 по 31.05.2000 згідно трудової книжки НОМЕР_10 від 17.09.1977, оскільки дата звільнення не відповідає даті протоколу про звільнення (12.03.2000).

На час первісного заповнення трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162.

Відповідно до п. 2.10, п. 2.17 Розділу 2 вказаної Інструкції у трудові книжки за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів наступних документів: в) про час навчання у вищих та середніх спеціальних навчальних закладах (включаючи і час роботи у студентських загонах, на виробничій практиці та при виконанні науково-дослідної госпдоговірної тематики), партійних школах, школах профруху та про час перебування в аспірантурі клінічної ординатури, крім випадків, зазначених у п. 2.15 цієї Інструкції.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 Про трудові книжки робітників та службовців та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Так, як встановлено судом, позивачу не враховано до стажу періоди трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_9 від 14.07.1983 а саме: з 01.07.1983 по 01.12.1983, оскільки запис про звільнення внесений ручкою зеленого кольору, чим порушено пункт 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях № 162 від 20.06.1974; з 14.02.1986 по 09.10.1986, оскільки дата звільнення не відповідає даті наказу про звільнення (12.11.1987); з 24.12.1992 по 31.05.2000 згідно трудової книжки НОМЕР_10 від 17.09.1977, оскільки дата звільнення не відповідає даті протоколу про звільнення (12.03.2000).

Однак, суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудових книжок чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку, що в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Також, суд враховує, що згідно довідки АДП «Радгосп-Завод «Мукачівський» № 36 від 16.07.2023 року про підтвердження трудового стажу гр. ОСОБА_1 , останній був прийнятий на роботу на посаду шофера в автогараж по 3 - му розряду з 14 січня 1986 року, згідно наказу № 19-л від 12.01.1986 року. Звільнений з роботи з 20 листопада 1986 року, згідно наказу № 117-л від 12.11.1986 року. Вказана довідка була видана на підставі наказів по особовому складу працівників Радгосп-Заводу «Мукачівський» за 1986 рік.

З огляду на встановлені судом обставини, на переконання суду, відповідач - 2, приймаючи оскаржене рішення від 02 серпня 2023 року № 52 діяв всупереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат. Відтак, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що позивач просить, зокрема зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.07.1983 року по 01.12.1983 року, з 14.02.1986 року по 09.10.1986 року та з 24.12.1992 року по 31.05.2000 року.

Оскільки судом встановлено, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 02 серпня 2023 року № 52 та не враховано до стажу вказані вище періоди роботи, то суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, та з метою належного ефективного захисту прав позивача зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до трудового стажу позивача зазначені періоди роботи.

При цьому, суд зазначає, що в оскарженому рішенні про відмову в призначенні пенсії відповідач 2 вказує, що страховий стаж позивача становить 14 років 5 місяців 8 днів.

Водночас, враховуючи те, що судом вирішено зарахувати до страхового стажу позивача вищевказані періоди роботи, то страховий позивача становить понад 20 років, що є достатнім для призначення йому пенсії за віком.

З огляду на встановлене судом право позивача на призначення пенсії за віком, суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Із заявою про призначення пенсії позивач звернувся 26 липня 2023 року. Таким чином, пенсія позивачу повинна бути призначена з моменту звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 26 липня 2023 року, а не з 13 червня 2023 року, як зазначає позивач.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Таким чином, наслідком скасування, прийнятого ГУ ПФ України в Одеській області за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії рішення є виникнення саме у цього територіального органу Пенсійного фонду України обов`язку призначити пенсію.

Щодо позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію з врахуванням посвідчення ОСОБА_1 серії НОМЕР_8 , виданого 28.07.2023 року, яке дає право на встановлення підвищення пенсії, як жителю гірського регіону, суд зазначає наступне.

Так, як вбачається з рішення про відмову в призначенні пенсії від 02.08.2023 року, відповідачем - 2 не враховано посвідчення Серії НОМЕР_11 від 25.06.2014 року, яке дає право на встановлення підвищення як жителю гірського району, оскільки виправлення прізвища не містить посилання на первинний документ, на підставі якого воно зроблено, також дата видачі дописана ручкою іншого кольору.

При цьому, позивач у позовній заяві зазначає, що Міжгірською селищною радою 28.07.2023 року було видано позивачу нове посвідчення про проживання на території гірського населеного пункту Серії НОМЕР_8 , за реєстраційним № 128 із зазначенням всіх необхідних реквізитів, яке додано до позову.

Однак, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази надання відповідачу вказаного нового посвідчення.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За змістом наведених норм судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи та інтереси особи.

Аналогічна позиція викладена і в постановах Верховного Суду, зокрема, від 19.04.2018 року у справі №800/442/17, від 31.05.2018 року у справі №587/300/16-а, від 03.12.2021 року у справі №820/7180/16.

Враховуючи те, що позивач не надав доказів, що при призначенні пенсії та отриманні відповідачем посвідчення Серії НОМЕР_8 , останній не врахує статус гірського населеного пункту позивача в Україні, суд дійшов висновку про відсутність порушень прав позивача та відповідно підстав для задоволення позовної вимоги в цій частині.

Щодо вимоги позивача про звернення рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду, зокрема про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи, що питання про стягнення суми пенсійних виплат судом не вирішувалось, тому відсутні правові підстави для застосування вказаних норм.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1073,60 грн. належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - 2.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Ужгородський район, Закарпатська область, 88008, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Одеська область, 65107, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 02.08.2023 року № 52 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.07.1983 року по 01.12.1983 року на посаді маляра штукатура у Міжколгоспному комбінаті комунального господарства Полтавського району, з 14.02.1986 року по 09.10.1986 року на посаді шофера у Радгосп-Заводі «Мукачівський» та з 24.12.1992 року по 31.05.2000 року на посаді будівельника у колгоспі «Радянська Верховина», та призначити йому пенсію за віком з 26 липня 2023 року.

4. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Одеська область, 65107, ) судові витрати у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець