Справа № 682/743/24
Суддя: Мотонок Т. Я.
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 682/743/24
Провадження № 2-а/682/7/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року

Славутський міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої судді Мотонок Т.Я.,

з участю секретаря судових засідань Мелашенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славута Хмельницької області справу № 682/743/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора СРПП ВП ШРУП ГУНП в Хмельницькій області, лейтенанта поліції Поліщука Олексія Романовича, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та визнання дій та бездіяльності протиправними,

в с т а н о в и л а:

15.03.2024 до суду на розгляд надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Інспектора СРПП ВП ШРУП ГУНП в Хмельницькій області, лейтенанта поліції Поліщука О.Р., про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та визнання дій та бездіяльності протиправними.

В обґрунтування поданого позову позивач вказує, що 03.03.2024 об 11 год. 21 хв. в приміщенні Славутського ВП інспектором СРПП ВП ШРУП ГУНП в Хмельницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 112989, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 340 грн. З оскаржуваної постанови вбачається, що «03.03.2024 о 09 год. 07 хв. в м. Славута по вул. Площа Шевченка, водій ОСОБА_1 здійснив зупинку ближче 10 м. до виїзду з прилеглої території, а саме 3м., чим порушив п. (є нерозбірливим) ПДР України. Що зафіксовано бодіками 7/35». Від підпису про роз`яснення прав та від отримання копії відмовився. Копію постанови про накладення адміністративного стягнення було отримано позивачем в Славутському ВП 12.03.2024.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова винесена всупереч вимогам законодавства України, без всебічного та повного з`ясування всіх обставин справи, які необхідні для об`єктивного розгляду справи, оскільки прав дорожнього руху не порушував, а дії та бездіяльність відповідача є протиправними, тому така постанова є незнаною та підлягає скасуванню.

Так, позивач вказує, що 03.03.2024 біля 09.00 год., керуючи належним йому автомобілем, він підвіз свою дружину до аптеки, яка розташована по вул. Площа Шевченка, що в м. Славута. Побачивши відсутність будь-яких заборонених дорожніх знаків для зупинки, без мети щодо порушення ПДР, знайшовши вільне місце в правому ряду на проїжджій частині дороги, він зупинив автомобіль. На той час до нього звернулись двоє осіб чоловічої статі в форменому одязі поліції і пред`явили претензії, що він, можливо, порушив ПДР, на що позивач заперечив. На вимогу пред`явити посвідчення водія позивач надав посвідчення ветерана МВС, оскільки поліцейський не пред`явив доказів вчиненого правопорушення. На вимогу позивача пред`явити службове посвідчення, поліцейський показав документ без зазначення того, що це є службове посвідчення, тим самим не ідентифікувавши свою особу як суб`єкта владних повноважень. В подальшому після психологічного тиску з боку відповідача позивач пред`явив посвідчення водія та мав намір залишити місце події, однак відповідач чинив у цьому перешкоди, вибірково цитував права, передбачені ст. 268 КУпАП. Після цього відповідач повідомив, що складатиме постанову та запитав, чи буде він її підписувати. Лише тоді без будь-якого звернення до позивача, без участі свідків, поліцейські здійснювали заміри. Після того позивач поїхав із місця події до лікарні з дружиною.

В подальшому позивач поїхав до Славутського ВП для подання скарги на дії відповідача. В кімнаті прийому громадян позивач побачив відповідача, який повідомив, що складатиме постанову. На зауваження про те, що він хоче скористатись допомогою адвоката, відповідач заперечив. Закінчивши складати постанову та не оголосивши її, не ознайомивши позивача із матеріалами справи, відповідач зауважив, що направить постанову поштою. На вимоги позивача надати копію постанови та надати право на адвоката відповідач заперечив.

Таким чином, поліцейським не було винесено постанову про за ч. 1 ст. 122 КУпАП на місці вчинення правопорушення. Однак відповідачем оскаржувану постанову було винесено в приміщенні Славутського ВП. У винесеній постанові найменування органу поліції зазначено із скороченням. Зазначення пункту ПДР вказано нерозбірливо та із виправленнями. Зазначення в постанові про те, що позивач відмовився від підпису у постанові, є неправдивим. Також відповідачем не було роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 55,56, 59 Конституції України, та не було запропоновано надати пояснення у письмовій формі. Розгляд справи не проводився, зміст постанови не оголошувався позивачу. На даних відео зйомки зазначена невірна дата, фіксація відбувалась на «бодік».

За таких обставин позивач звернувся до суду та просив скасувати спірну постанову серії БАД № 112989, а також визнати протиправними дії та бездіяльність інспектора СРПП ВП ШРУП ГУНП в Хмельницькій області, лейтенанта поліції Поліщука О.В. у винесенні відносно ОСОБА_1 постанови та притягнення його до адміністративної відповідальності.

Ухвалою суду від 15.03.2024 у даній справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд на 27.03.2024 без виклику сторін.

Окрім того, вказаною ухвалою до участі у справі у якості співвідповідача залучено Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області.

Таким чином, 27.03.2024 розгляд справи було призначено без виклику учасників справи, які були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання.

Відзив на позов, заяв про розгляд справи за участі сторін до суду від учасників справи не надходило.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Частиною другою ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Верховний Суд у постанові №338/1/17 від 26.04.2018 зазначив, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжкам.

Відповідно до п. 15.1 ПДР, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Згідно п. 15.9й ПДР України, в порушенні якого звинувачується позивач, забороняється зупинка ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Із спірної постанови серії БАД № 112989 від 03.03.2024 вбачається, що 03.03.2024 о 09 год. 07 хв. в м. Славута, вул. Площа Шевченка, водій ОСОБА_1 здійснив зупинку ближче 10 м. до виїзду з прилеглої території, а саме 3 м., чим порушив п. 15.9й ПДР України, що зафіксовано на бодікамеру № /35. Вказаними діями гр. ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. За вчинення вказаного правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с. 10).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї Постанови № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За таких обставин, достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами, одним з яких є фото чи відеозапис.

У постанові, яка оскаржується, відповідачем наведено посилання на доказ, якими обґрунтовується рішення, винесене останнім про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України, а саме: зазначено, що до постанови додається відеозапис бодікам (скорочення від «бодікамера») № /35.

До матеріалів справи відповідачем ОСОБА_2 додано матеріали відеофіксації подій, які мали місце 03.03.2024, які були досліджені судом під час розгляду справи. Так, додані відеофайли повністю спростовують аргументи відповідача, висловлені в позовній заяві. Факт зупинки водія ОСОБА_1 ближче 10 м. до виїзду чітко зафіксовано на відео.

Окрім того, відеофайлами зафіксовано, коли поліцейські підійшли до автомобіля ОСОБА_1 , представилися йому, повідомили про здійснення відеофіксації та вказали на вчинене ним адміністративне правопорушення. В свою чергу, ОСОБА_1 почав голосно кричати, сперечатися, всілякими способами заважати працівнику поліції у встановлено порядку провести розгляд справи на місці зупинки. Не зважаючи на перешкоди ОСОБА_1 працівник поліції вказав на вчинене правопорушення, роз`яснив ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомив про розгляд справи, але ОСОБА_1 категорично відмовився від підписання будь яких документів та залишив місце вчинення правопорушення.

Таким чином суд приходить до висновку, що дії працівника поліції відповідають вимогам Правил дорожнього руху, Кодексу адміністративного судочинства України та Кодексу України про адміністративні правопорушення, а адміністративне стягнення накладене правомірно.

Отже, підстав для скасування спірної постанови суд не вбачає.

Щодо позовної вимоги про визнання дій та бездіяльності поліцейського протиправними суд звертає увагу на те, що, відповідно до ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання дій та бездіяльності інспектора протиправними, а позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки такий спосіб захисту є невірним та не відповідає вимогам КАС України.

За вищевказаних обставин суд відмовляє в задоволенні позову повністю за безпідставністю.

Керуючись ст. 6, 8, 9, 77, 242-246, 268, 286 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Мотонок Т.Я.