Справа № 120/7769/23
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 березня 2024 р. Справа № 120/7769/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов"язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що на виконання рішення суду відповідачем 28.12.2021 року здійснено перерахунок та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018. Разом з тим, відповідачем не виплачено компенсацію за несвоєчасну виплату сум вказаного грошового забезпечення, що, на думку позивача, вказує на протиправну бездіяльність військової частини, у зв`язку з чим 10.05.2023 позивач звернувся до відповідача з проханням нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму перерахованого грошового забезпечення.

Однак, позивач відповідь на своє звернення, як і виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму перерахованого грошового забезпечення не отримав.

Тому, з метою захисту своїх прав та законних інтересів, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами, а також встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначає, що військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Оскільки позивач не звертався зі відповідними заявами чи рапортами, то він погодився з визначеними в наказі грошовими виплатами.

На думку відповідача, наявність у позивача можливості стягувати з відповідача надмірні грошові суми як відповідальність за несвоєчасний розрахунок при звільненні спотворює її дійсне правове призначення та перетворюється на надмірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків службовцем.

Крім того, відповідач вважає, що оскільки виплата коштів індексації грошового забезпечення була здійснена на виконання рішення суду та носила разовий характер, то вона не підпадає під дію Закону України " Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати ".

Враховуючи викладене, представник відповідача просив в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідь на відзив позивачем не подавалась.

З`ясувавши доводи сторін, викладені в поданих заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази в їх сукупності, судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника відділу автоматизованих систем управління та кібербезпеки управління зв"язку та інформаційних систем штабу Командування Повітряних Сил Збройних Сил України.

Згідно з наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 22 травня 2020 року №70 позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом "б" пункту 2 ч. 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09 червня 2020 року № 108 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 06 липня 2020 року.

Проте, повного розрахунку з позивачем в день звільнення не відбулося, а саме відповідач ( де позивач перебував на грошовому забезпеченні ) не виплатив йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року, що стало підставою для звернення позивача до суду з відповідними позовами.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30.11.2020 року у справі № 120/5147/20-а та рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29.07.2021 року у справі № 120/5169/21-а відповідачем виплачено позивачу 20.05.2021 кошти в сумі 4435,66 грн. індексації грошового забезпечення, а 28.12.2021 року - здійснено виплату перерахованого грошового забезпечення ( індексації ) в сумі 77935,19 грн.

Разом з тим, при виплаті суми перерахованого грошового забезпечення відповідачем не виплачено компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати.

Позивач звернувся до відповідача з листом від 09.05.2023 з проханням нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму перерахованого грошового забезпечення.

Однак, позивач відповідь на своє звернення, як і виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму перерахованого грошового забезпечення не отримав.

Не погоджуючись з вказаною бездіяльністю, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, та визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд керується таким.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII (Закон №1282-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі ст. 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ч. 2 ст.5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Згідно зі ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 №2017-III законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (Порядок №1078).

Відповідно до п. 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз. 8 п. 4 Порядку №1078).

Статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-ІІІ (Закон № 2050-ІІІ) визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі №2050-ІІІ, слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ст. 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно з ст. 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Аналіз вищенаведених правових норм свідчить, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

При цьому, використане у ст. 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Таким чином, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Враховуючи наявність факту невиплати позивачу в повному обсязі грошового забезпечення в належному розмірі (невчасної виплати ), суд вважає, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати (грошового забезпечення), у зв`язку з порушенням строків виплати перерахованого грошового забезпечення (виплати індексації за період 01.01.2016 - 28.02.2018) на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30.11.2020 року у справі № 120/5147/20-а та рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29.07.2021 року у справі № 120/5169/21-а.

В свою чергу, невиплата відповідачем позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є протиправною.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 у справі №240/11882/19, в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2023 в справі №240/20080/22.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму перерахованого грошового забезпечення (несвоєчасно виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018) на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30.11.2020 року у справі № 120/5147/20-а та рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29.07.2021 року у справі № 120/5169/21-а, за весь час затримки виплати - з 01.01.2016 по 28.12.2021.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з вище наведених мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму несвоєчасно виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року за весь час затримки виплати, а саме з 01.01.2016 по 28.12.2021 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна