Справа № 480/7927/23
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2024-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про визнання поважною причину пропуску строку на звернення з позовом до суду

"28" березня 2024 р. Справа № 480/7927/23

Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Шевченко І.Г., розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду в м. Суми заяву позивача про поновлення строку звернення до суду у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції Балаби Ліни Олександрівни, Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання незаконною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

До Сумського окружного адміністративного суду 24.07.2023 (згідно штемпелю на поштовому конверті) звернулася ОСОБА_1 з позовом до державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції Балаби Ліни Олександрівни, Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця Балаби Ліни Олександрівни від 14.02.2022 №68651417 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 .

Ухвалою від 28.07.2023 позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, вказані у позові причини пропуску визнані не поважними, позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви. На виконання вимог такої ухвали позивач серед іншого подала до суду позов, в я к о м у з м і н и л а вимоги та п р о с и л а визнати незаконною та скасувати постанову про в і д к р и т т я виконавчого провадження від 14.02.2022 №68651417 з приводу примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору (а.с.20-26).

Також позивач, на виконання вказаної ухвали від 28.07.2023, подала заяву про поновлення процесуальних строків, в якій виклала інші підстави для поновлення строку на звернення з позовом до суду. Втім ухвалою суду від 16.08.2023 вказані у такій заяві підстави для поновлення строку звернення до суду визнані також неповажними та повернуто позовну заяву. Однак ухвала суду першої інстанції від 16.08.2023 постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2023 скасована, а справа №480/7927/23 направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

При цьому Другий апеляційний адміністративний суд вважав передчасним та необґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позову у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Матеріали позовної заяви надійшли до Сумського окружного адміністративного суду 27.02.2024.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін з урахуванням особливостей розгляду даної категорії справ, передбачених ст. ст. 268, 269, 270-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, судове засідання призначено на 13.03.2024.

Крім того, вказаною ухвалою ухвалено вирішити заяву позивача про поновлення строку звернення до суду під час розгляду справи по суті (а.с.71).

Представник відповідача надіслав відзив, в якому щодо строку звернення позивача до суду з цим позовом вказав, що в матеріалах ВП №68651417 міститься письмова заява позивача від 23.05.2023, в якій позивачем зазначається про наявність відкритого виконавчого провадження №68651417 про стягнення з неї виконавчого збору, просить зняти арешт з коштів (соціального призначення). Відповідач вважає, що саме облік часу на оскарження про стягнення виконавчого збору від 14.02.2022 за ВП 68651417 починається обліковуватися з 23.05.2022 і ніяк пізніше (а.с.77-80).

Судове засідання 13.03.2024 у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів повідомлення про дату, час та місце розгляду справи позивача ухвалою суду від 13.03.2024 відкладено на 28.03.2024 (а.с.91).

Позивач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися. При цьому, позивач, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи за вказаною у позові адресою, однак, конверт повернувся з відміткою пошти "адресат відсутній", а відтак, з урахуванням ч.11 ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач є повідомленою належним чином. Крім того у позові позивач п р о с и л а розгляд справи здійснювати у її в і д с у т н і с т ь (а.с.26).

Представник відповідача заяв про відкладення засідання чи розгляд справи без участі не надсилав.

Відповідно до ч.3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважав можливим вирішити заяву позивача про поновлення строку звернення до суду за відсутності сторін.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання у справі не здійснюється.

Дослідивши наявні матеріали справи та вирішуючи заяву позивача про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, а також оцінюючи доводи представника відповідача з цього питання у відзиві, суд вказує наступне.

Згідно з частиною першою статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з частинами першою та другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положеннями частини третьої статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за правилами адміністративного судочинства регламентовані приписами статті 287 КАС України.

Частиною першою статті 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України визначено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 74 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до матеріалів справи, предметом цього спору є постанова державного виконавця Балаби Ліни Олександрівни про відкриття виконавчого провадження від 14.02.2022 №68651417.

З позовом про визнання незаконною та скасування такої постанови позивач звернулась більше ніж через рік після її прийняття 24.07.2023 (засобами поштового зв`язку), тобто з пропуском встановлено законом строку звернення з цим позовом до суду.

У заяві про поновлення строку звернення до суду позивач вказала, що всупереч ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про відкриття виконавчого провадження від 14.02.2022 №68651417 їй не була надіслана, про її існування вона дізналась лише 25.05.2023, після чого, за порадою юриста, 29.05.2023 звернулась до Ковпаківського районного суду м. Суми з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки, як пояснив юрист, такий шлях був значно простіший та швидший, ніж позовне провадження і лише після набрання 24.07.2023 законної сили ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми, якою відмовлено у задоволенні поданої заяви, вона в межах 10 днів звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з цим позовом.

Також просила врахувати, що в силу відсутності юридичної освіти, свого віку, відсутності достатніх фізичних можливостей самостійно в умовах воєнного стану знайти кваліфікованого адвоката, обрала невірний спосіб захисту та цивільного інтересу. Втім відмітила, що із судової практики Верховного Суду суди повинні враховувати у перебіг процесуальних строків час перебування спору у судах у разі обрання позивачем невірного способу захисту цивільного права та інтересу, так як відмова суду у такому випадку може розцінюватися ЄСПЛ як порушення права на доступ до правосуддя. Окремо вказала, що вона, в силу віку, фізичного стану, умов воєнного стану, повинна розглядатися як особа з обмеженими можливостями, а такі особи потребують додаткової уваги з боку держави у тому числі і суду при спробі реалізувати ними своє право на судовий захист.

Так, оцінюючи такі доводи, суд зазначає наступне.

Приписами ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Отже, вищевказані положення Закону України «Про виконавче провадження» покладають на виконавця обов`язок надсилати сторонам виконавчого провадження копії постанов виконавця.

Суд зазначає, що приписами Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено обов`язку учасника виконавчого провадження слідкувати та самостійно ознайомлюватися з ходом виконавчого провадження та вчиненими діями державного виконавця. Обов`язком державного виконавця є ознайомлення учасників виконавчого провадження з вчиненими діями, а ознайомлення учасниками виконавчого провадження з вчиненими діями останнього є їх право.

Законодавство не зобов`язує боржника за виконавчим провадженням самостійно вчиняти активних дій щодо отримання постанов державного виконавця, адже, обов`язок направлення сторонам виконавчого провадження процесуальних документів лежить саме на державному виконавцеві.

Так, представником відповідача було надано копію супровідного листа про направлення спірної постанови (а.с.82зворот) за адресою, зазначеною у виконавчому документі, втім докази надсилання та вручення ОСОБА_1 такої постанови у матеріалах справи відсутні. У той же час відповідачем надано копію заяви позивача від 23.05.2023, в якій ОСОБА_1 визнає факт існування виконавчого провадження №68651417 (а.с.89).

Відтак, суд доходить висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо того, що вона лише 23.05.2023 дізналась про оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.02.2022 №68651417. Доказів протилежного суду не надано.

Позивач звертаючись з заявою про визнання поважною причину строку (а.с.17-19), просить також врахувати те, що вона після 25.05.2023 до Ковпаківського районного суду м.Суми із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, і вже після набрання судового рішення законної сили 27.07.2023 у зазначеній справі, звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку цим доводам, з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції у цій справі (а.с.65), судом враховано наступне.

Приписами частини 5 статті 5 КАС України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Також, Європейський Суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).

Суд звертає увагу на те, що у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»).

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, у справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Верховний Суд у постанові від 23.10.2018р. у справі №569/16060/17 роз`яснив, що у визначенні моменту і виникнення права на позов мають значення дві обставини: об`єктивна - наявність факту порушеного права, суб`єктивна - особа дізналася або повинна була дізнатись про факт порушення права. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу строку звернення до адміністративного суду може бути пов`язаний із різними юридичними фактами та їх оцінкою. При цьому, слід врахувати, що пропуск цього строку не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки за наявності поважних причин його пропуску такий строк може бути поновлено судом за заявою особи, яка його подала.

Отже, виходячи з норм Конституції України, чинного законодавства України, висновків Верховного Суду, а також з норм міжнародного права, беручи до уваги добросовісність поведінки позивача, яка без зайвих зволікань після набрання законної сили у справі №1806/2-521/11 ухвали (24.07.2023), 24.07.2023 звернулась з цим позовом до Сумського окружного адміністративного суду, враховуючи вік позивача, суд враховує, що хоча позивач і пропустив строк звернення до суду з цим позовом, втім вказані обставини, що перешкоджали позивачу реалізації процесуального права на звернення до суду, є поважними, а тому, з метою доступу позивача до правосуддя суд вважає за необхідне задовольнити подану позивачем заяву про поновлення строку звернення до суду та поновити пропущений позивачем процесуальний строк звернення до суду з позовними вимогами про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.02.2022 №68651417.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати поважною причину пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.02.2022 №68651417 та поновити цей строк.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя І.Г. Шевченко