Справа № 154/242/24
Суддя: Лутай А. М.
Дата ухвалення: 2024-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Лутая А.М.,

за участю секретаря судового засідання Жолоб К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 15.01.2024 звернувся до суду з позовом до старшого лейтенанта Володимирського РВП ГУНП у Волинській області Гоменюка В.Л. про скасування постанови про адміністративне правопорушення, вказуючи, що 24 грудня 2023 року о 18 годині 05 хвилин на нього було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД №818881. Звертає увагу на те, що про несправність лівої фари його автомобіля йому стало відомо тільки після запинки працівником поліції, оскільки рухаючись містом та освітленими вилицями, це дуже мало помітно. Після зупинки працівник поліції представився та повідомив йому про несправність, в чому він особисто пересвідчився вийшовши з машини. Вказує, що він пропонував працівникам поліції усунути несправність лівої фари на місці, на що вони сказали, що все одно будуть писати постанову. Дані дії працівників поліції вважає незаконними, оскільки згідно п.31.5 ПДР України в разі виникнення в дорозі несправностей, передбачених п.31.4.3, а саме експлуатація транспортного засобу з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла, водій повинен вжити заходів для її усунення, а якщо це зробити неможливо рухатися якомога коротшим шляхом до місця ремонту чи стоянки. Погоджується, що він не дотримався вимог п.п.9.11, 9.9 ПДР України, оскільки йому не було відомо про несправність лівої фари, яка виникла під час поїздки. Вважає, що в постанові про адміністративне правопорушення відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, а саме умисні дії. Також зазначив, що після того, як працівник поліції зачитав його права, він заявив, що хоче скористатися правом на адвоката. Проте, працівники поліції сказали, що очікувати не будуть та продовжили розгляд справи, чим порушили його право користуватися юридичною допомогою. Також вважає, що працівники поліції порушили правила відеофіксації, оскільки повідомили його про це лише під час складання протоколу. Звертає увагу на те, що дані дії поліцейський вчиняє не вперше. Теж саме порушення права на захист ОСОБА_2 вчинив 4 січня проти його батька ОСОБА_3 , не надавши йому права на захист своїх прав та інтересів.

Зважаючи на викладене позивач просив поновити йому строк оскарження постанови, у зв`язку з отриманням її поштою лише 04 січня 2024 року, визнати постанову про адміністративне правопорушення незаконною та вжити заходів щодо покарання поліцейських за вищезгадані дії.

Ухвалою суду від 18.01.2024 вказана позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 25.01.2024, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 15.02.2024 відповідача у справі старшого лейтенанта Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_2 замінено на належного відповідача Головне управління Національної поліції у Волинській області.

13 березня 2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області Барила О.П. на позов ОСОБА_1 , в якому він просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог через їх необґрунтованість та безпідставність. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача зазначив, що 24.12.2023, близько 17:55, інспектором СРПП Володимирського РВП ГУНП у Волинській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 по вул. Луцькій у м. Володимирі був зупинений ОСОБА_1 , котрий керував автомобілем марки «Мерседес Віто», р.н.з. НОМЕР_1 , у якого не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла в темну пору доби. Встановивши особу порушника, було розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення, заслухано усні пояснення по факту вчиненого ним правопорушення, було роз`яснено порушнику його права. ОСОБА_1 пропонував працівникам поліції усунути несправність лівої фари на місці, однак, на момент зупинки, позивачем вже було вчинено порушення ПДР, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.121 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом, у якого не горіла ліва фара в режимі ближнього світла у темну пору доби. При цьому він не дотримався вимог пунктів 9.9 і 9.11 ПДР України. Також вказує, що відповідно до пункту 31.6 в) ПДР України забороняється подальший рух транспортних засобів у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів. Інформація про те, що працівники поліції відмовили позивачу у праві скористатися юридичною допомогою під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, не відповідає дійсності, оскільки позивач за час спілкування з поліцейським не здійснював будь-яких спроб зв`язатися з адвокатом, однак намагався ввести в оману працівників поліції, що адвокат прибуде через годину. Твердження позивача про неодноразове вчинення поліцейським ОСОБА_2 порушень права на захист, зокрема 04.01.2024 відносно батька позивача, також не відповідає дійсності, оскільки 04.01.2024 поліцейським ОСОБА_2 будь-які адміністративні матеріали відносно ОСОБА_3 не складалися.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача Барило О.П. в судовому засіданні, яке відбулося 25.03.2024, просив відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. У судове засідання призначене на 27.03.2024 представник не з`явився, надав суду заяву про подальший розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з ч.4 ст. 229 КАС України, не здійснювалося.

Вислухавши представника позивача, допитавши свідка, дослідивши письмові докази і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що інспектором СРПП Володимирського РВП ГУНП у Волинській області старшим лейтенантом поліції Гоменюком В.Л. 24 грудня 2023 року винесено постанову серії БАД № 818881 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої 24 грудня 2023 року о 17:55 в м. Володимирі по вул. Луцькій водій ОСОБА_1 , в порушення вимого п.31.4.3 «в» ПДР України, керував транспортним засобом «Мерседес Віто», державний номерний знак НОМЕР_1 , у якого не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Відповідно до вказаної постанови на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП. Від підпису у постанові та отримання її копії ОСОБА_1 відмовився.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся з позовом в суд.

Однією з вимог позовної заяви є поновлення позивачу строку на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, яку він обґрунтовує тим, що отримав постанову поштою лише 04.01.2024.

З цього приводу суд вважає необхідним зазначити таке.

Відповідно до ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

За змістом частини першої статті 123, частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач має право звернутися до суду з заявою про його поновлення, в якій вказати про підстави для поновлення строку та зобов`язаний додати докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно долученої до позовної заяви копії поштового конверту судом встановлено, що постанова про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення направлена йому 27.12.2023.

Згідно інформації, яка міститься на офіційному сайті Укрпошта за трек-номером 610, вказану постанову ОСОБА_1 отримав 06.01.2024.

З позовною заявою про скасування постанови по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху ОСОБА_1 звернувся в суд 15.01.2024, тобто в межах строку встановленого ч.2 ст.286 КАС України, а тому не має необхідності вирішувати питання про поновлення позивачу строку на оскарження.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст.2 КАС України).

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та інше.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Унормуванням статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст.213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема ч.1 ст.121 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, оскаржуване рішення прийнято уповноваженою на те особою.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України (ч.1 ст.246 КУпАП).

За приписами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Слід вказати про те, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Отже, окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен довести фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справа № 463/1352/16-а.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як вбачається з оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, за порушення ним вимог п.31.4.3 «в» ПДР України, оскільки він в темну пору доби керував транспортним засобом у якого не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Порядок дорожнього руху на території України визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Пунктом 1.3 ПДР України визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Також, згідно п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.19.1 ПДР України у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається повинні бути ввімкненні фари ближнього (дальнього) світла.

Відповідно до пп.31.4.3 п.31.4 ПДР, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, у разі, якщо: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; б) порушено регулювання фар; в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

На механічному транспортному засобі, що рухається з технічними несправностями, якщо такий рух не заборонено цими Правилами, повинна бути ввімкнена аварійна світлова сигналізація (п.9.9 ПДР України).

Якщо транспортний засіб не обладнано аварійною світловою сигналізацією або вона несправна, треба встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар: а) ззаду на транспортному засобі, зазначеному в пункті 9.9 ("в", "г", "ґ") цих Правил; б) з боку гіршої видимості для інших учасників дорожнього руху у випадку, зазначеному в підпункті "б" пункту 9.10 цих Правил (п.9.11 ПДР України).

Частиною 1 статті 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється.

Факт керування ОСОБА_1 24 грудня 2023 року о 17:55 в м. Володимирі по вул. Луцькій транспортним засобом «Мерседес Віто», державний номерний знак НОМЕР_1 , з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла, а також порушення ним вимого пп.9.9, 9.11 ПДР України, не заперечується самим позивачем у позовній заяві.

Вказані факти також підтверджуються відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, долучених до справи, а також показаннями ОСОБА_2 , допитаного в судовому засіданні як свідка, який під присягою підтвердив обставини викладені в постанові про накладення адміністративного стягнення від 24.12.2023.

Вказані докази як окремо, так і в сукупності доводять порушення позивачем п.31.4.3 «в» ПДР України. Доказів, які б спростовували вищезазначені встановлені обставини, суду не надані.

Пункт 31.5 ПД України, на який позивач посилається у своєму позові на обґрунтування позовних вимог, передбачає, що у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Пункт 31.6 «б» ПДР України забороняє подальший рух транспортних засобів у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Аналіз вказаних положень ПДР України свідчить про те, що при тій несправності, яка була наявна у транспортному засобі позивача, останній міг продовжувати рух лише за умов дотримання вимог пунктів 9.9 і 9.11 ПДР України, що, як стверджує сам позивач, ним не було виконано.

Доводи позивача про те, що йому не було відомо про несправність лівої фари, суд вважає надуманими, наведеними ним з метою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, оскільки рухаючись в темну пору доби він не міг не знати про несправність лівої фари на його автомобілі.

За таких обставин, суд вважає встановленим, що 24 грудня 2023 року о 17:55 в м. Володимирі по вул. Луцькій позивач ОСОБА_1 , в порушення вимог п.31.4.3 «в» ПДР України, керував транспортним засобом «Мерседес Віто», державний номерний знак НОМЕР_1 , у якого не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Доводи позивача про те, що працівники поліції порушили його право на юридичну допомогу, суд також вважає надуманими, оскільки із дослідженого судом відеозапису з нагрудних камер поліцейських встановлено, що після заяви позивача про те, що він бажає скористатися послугами адвоката, працівником поліції була надана йому можливість зв`язатися із захисником. Проте, за весь час спілкування з працівниками поліції, позивач не здійснив будь-яких спроб зв`язатися з адвокатом.

Також, несвоєчасне повідомлення позивача про відеофіксацію, не впливає на зміст прийнятого поліцейським рішення та не спростовує винуватість позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, позивачем не доведено наявності порушень поліцейським процедури прийняття оскаржуваної постанови, які б могли вплинути на зміст прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

На підставі наведено суд вважає встановленим, що інспектор СРПП Володимирського РВП ГУНП у Волинській області старший лейтенант поліції Гоменюк В.Л. правомірно притягнув позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та наклав на нього адміністративне стягнення в межах, установлених санкцією вказаної статті.

Суд дійшов переконливого висновку про те, що при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 818881 від 24.12.2023 уповноважена особа Головного управління Національної поліції у Волинській області діяла на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачений діючим законодавством України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст..139 КАС України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.2, 5, 6, 9, 79, 90, 241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення залишити без задоволення, а постанову серії БАД № 818881 від 24.12.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором СРПП Володимирського РВП ГУНП у Волинській області старшим лейтенантом поліції Гоменюком В.Л. без змін.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Копію судового рішення невідкладно надіслати учасникам справи.

Головуючий А.М.Лутай