Справа № 522/20907/23
Суддя: Федчишена Т. Ю.
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/44/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м. Одеси

Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Федчишеної Т. Ю., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування постанови про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 07.08.2023 його притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн, оскільки 02.08.2023 близько 15:00 він не з`явився за викликом на 22.01.2023 об 11:30 до ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку абзацу 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що підтверджується актом про неявку та корінцем повістки з підписом ОСОБА_1 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, що було виявлено в умовах особливого періоду при його доставленні органами Національної поліції до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку ст. 259 КУпАП.

З постановою позивач не погоджується, вважає її такою, що прийнята з порушенням законодавства, оскільки 02.08.2023 працівники органів Національної поліції України на вул. Канатній в м. Одесі зупинили транспортний засіб під його керуванням, після чого примусово доставили позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення. Копія протоколу йому надана не була, під час складення протоколу не було до нього допущено його представника для надання йому правничої допомоги.

Для розгляду справи про адміністративне правопорушення він 07.08.2023 о 09:30 зі своїм представником з`явилися до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де очікували до 11:00, але у приміщення відповідача їх не пропустили та на розгляд справи вони не потрапили і жодних відомостей про винесення постанови не отримували, як і не отримували копії постанови.

Зазначив, що раніше його було доставлено на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 , де він пройшов ВЛК та був взятий на військовий облік як військовозобов`язаний й отримав повістку про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 22.01.2023. Після взяття його на облік він намагався подати відповідачу заяву та документи для отримання відстрочки від мобілізації на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки його матір є особою з інвалідністю 2 групи, крім того його дружина є особою з інвалідністю 3 групи, також позивач є батьком малолітньої дитини, однак посадові особи відповідача відмовили у прийнятті такої заяви й усно повідомили, що обставини, на які посилається позивач, не є суттєвими.

16.01.2023 він надіслав таку заяву із доданими до неї документами на адресу відповідача засобами поштового зв`язку.

Зазначив, що після отримання повістки він 18.01.2023 захворів та одужав лише 31.01.2023, а тому не зміг з`явитися до адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 у зазначені в повістці дату та час. Про неможливість його явки він повідомив відповідача шляхом надіслання 07.02.2023 на адресу останнього листа із медичними документами, які відповідач отримав 15.02.2023.

Позивач вважає, що постанова прийнята відповідачем поза межами строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, оскільки про нібито вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачу було відомо з 22.01.2023, а неявка за повісткою 22.01.2023 не є триваючим правопорушенням.

Указує, що у його діянні відсутній склад інкримінованого адміністративного правопорушення, оскільки відсутня об`єктивна сторона з урахуванням поважності причин неприбуття за повісткою у визначені в ній дату та час, перелік яких визначений постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 673.

За наведених підстав, позивач просив скасувати постанову № С/8030 від 07.08.2023 про притягнення його до адміністративної відповідальності та закрити справу про адміністративне правопорушення.

У відзиві на позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_4 проти позову заперечував, зазначив, що оскаржувана постанова прийнята з урахуванням усіх обставин справи та відповідно до закону, оскільки 10.01.2023 ОСОБА_1 отримав повістку про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 22.01.2023, проте у визначену дату позивач не з`явився, мотивуючи це поганим станом здоров`я. Указує, що перебування позивача на дату, визначену як обов`язкову для явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 , не звільняє його від обов`язку прибути до нього після одужання.

Отже зазначає, що з 01.02.2023, тобто з наступного дня після завершення лікування позивач зобов`язаний був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак від цього обов`язку ухилився, допоки 02.08.2023 його не було затримано працівниками поліції та не доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач вважає, що правопорушення, вчинене позивачем є триваючим, оскільки останній після відновлення здоров`я зобов`язаний був прибути до ТЦК, чого не зробив.

02.08.2023 відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпА, а саме за порушення ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що виражено у неприбутті до ТЦК за викликом під час дії особливого періоду. Копію протоколу позивач отримав, що підтверджується відповідною відміткою у протоколі.

Також відповідач указував на помилковість посилань позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 673, оскільки такою постановою визначено перелік поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори, тоді як виклик ОСОБА_1 не стосувався проходження зборів військовозобов`язаних.

Щодо доводів позивача про наявність у нього права на відстрочку від призову за мобілізацією відповідач зазначив, що наявність таких підстав жодним чином не впливає на розгляд інкримінованого позивачу правопорушення.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 щодо наведених відповідачем у відзиві арґументів зазначив, що навіть якщо й інкриміноване позивачу правопорушення є триваючим, однак станом на 07.08.2023 строк, передбачений ст. 38 КУпАП сплинув, ураховуючи те, що забезпечення контролю за прибуттям осіб за повістками є обов`язком посадових осіб відповідача. Указує, що відповідачем не доведено правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Також посилався на помилковість тверджень відповідача про необхідність подання заяви на відстрочку лише особисто, прибувши до ТЦК.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 взято на військовий облік 02.11.2021, що підтверджується копією облікової картки позивача.

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 від 07.08.2023 № С/8030 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн, оскільки: час та місце виявлення правопорушення: АДРЕСА_1 , 02.08.2023 близько 15:00 ОСОБА_1 не з`явився за викликом на 22.01.2023 об 11:30 до ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку абзацу 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що підтверджується актом про неявку та корінцем повістки з підписом ОСОБА_1 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, що було виявлено в умовах особливого періоду при його доставленні органами Національної поліції до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку ст. 259 КУпАП за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжено та діє дотепер.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, з 24.02.2022 в Україні діє особливий період.

З матеріалів справи слідує та не заперечується сторонами, що 10.01.2023 військовозобов`язаному ОСОБА_1 вручена повістка про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 22.01.2023 на 11:30. У розписці про отримання повістки зазначено, що ОСОБА_1 отримав повістку 10.01.2023 о 16:00.

Як зазначає ОСОБА_1 , він з 20.01.2023 по 31.01.2023 перебував на лікуванні, у підтвердження чого додав копії медичних висновків про тимчасову непрацездатність.

Згідно з ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Відповідно до ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

02.08.2023 спеціалістом-оператором служби охорони державної таємниці ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення № М/7219 за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, яким встановлено, що 02.08.2023 о 15:00 виявлено, що ОСОБА_1 не з`явився за викликом 22.01.2023 об 11:30 до ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку абзацу 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Цей факт підтверджується актом про неявку та корінцем повістки.

Також відповідно до протоколу від 02.08.2023 № М/7219 позивачу роз`яснено ст. ст. 57, 59, 63 Конституції України, положення статей 256, 287-289, його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, що підтверджується його підписом, а також повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10:00 год. 07.08.2023 в кабінеті № 1, за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 87, що підтверджується підписом позивача. У графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» позивач зазначив, що захворів, була висока температура, лежав, не міг встати, був відкритий листок непрацездатності.

07 серпня 2023 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 прийнято постанову № С/8030, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн.

Відповідно до ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з вимогами ст. ст. 1, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Аналіз наведених норм та оцінка доказів свідчить про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2. ст. 210-1 КУпАП, оскільки позивач мав обов`язок в умовах особливого періоду з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з отриманням ним повістки, проте добровільно такого обов`язку не виконав.

При цьому, при прийнятті оспорюваної постанови, посадовою особою відповідача дотримано процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Дослідивши в сукупності всі наявні у справі докази, суд вважає, що відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, тому підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Щодо доводів позивача про те, що відповідачем порушено строки притягнення його до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 38 КУпАП, суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

При цьому, триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану, за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Подібна правова позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 804/401/17.

Як слідує з матеріалів справи факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, відповідачем було виявлено 02.08.2023 після доставлення ОСОБА_1 працівниками Національної поліції України до ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено протокол від 02 серпня 2023 року.

Щодо посилань позивача на те, що копія протоколу йому надана не була, то такі доводи позивача спростовуються матеріалами справи, оскільки як слідує з протоколу від 02.08.2023 № М/7219, його складено в двох примірниках, один примірник був вручений ОСОБА_1 , що підтверджується його підписом.

Також не знайшли свого підтвердження й доводи позивача про те, що під час складення протоколу його представника не було допущено до нього для надання правничої допомоги, як і не знайшли свого підтвердження й доводи позивача про те, що 07.08.2023 його та його представника не було допущено до приміщення відповідача для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Щодо арґументів позивача про наявність у нього права на відстрочку від призову за мобілізацією, то наявність чи відсутність таких підстав не впливає на розгляд справи про адміністративне правопорушення та не звільняла позивача від обов`язку з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з отриманням ним повістки.

Крім того, помилковими є посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 673, оскільки такою постановою визначено перелік поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори, тоді як виклик ОСОБА_1 не стосувався проходження зборів військовозобов`язаних. При цьому слід зазначити, що навіть за наявності поважних причин неприбуття військовозобов`язаного до ІНФОРМАЦІЯ_2 у день, визначений у повістці, це не звільняє останнього в подальшому, після усунення обставин, від виконання обов`язку з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За таких обставин суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.210-1 КУпАП прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства України, у зв`язку з чим підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, наведені позивачем доводи, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Водночас, суб`єктом владних повноважень у відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України доведено правомірність прийнятого ним рішення.

На підставі ст.139 КАС України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 72, 77, 242-246, 250, 272, 286, 295 КАС України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 26.03.2024.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА