Справа № 761/39618/23
Суддя: Сіромашенко Н. В.
Дата ухвалення: 2024-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/309/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Сіромашенко Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві капітана поліції Харченко Ігоря Васильовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернувся позивач з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову ЕАТ № 7964175 від 18.10.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП України, а справу про адміністративне правопорушення закрити, за відсутністю у діях складу правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 18.10.2023 приблизно о 12 годині 10 хв рухаючись по проспекту В. Лобановського у м. Києві в напрямку м. Васильківська, перед перехрестям та поворотом на вул. Холодноярська, дочекався коли розмітка на крайній правий ряд перестала бути суцільною та стала преривистою, перестроївся в крайній правий ряд, включив правий поворот та з часом здійснив поворот на вул. Холодноярську. Вже за поворотом його зупинив патруль поліції та зазначив, що він порушив ПДР а саме п. 17.1, за що передбачена відповідальність за ч. 3 чт. 122 КУпАП, внаслідок чого склали постанову про накладення адміністративного стягнення .

Позивач вказує, що на його заперечення стосовно інкримінованого правопорушення, а також на пояснення щодо обставин справи, працівник поліції повідомив, що ОСОБА_1 не має права їхати по полосі громадського транспорту, а мав повертати праворуч вже на самому повороті. Вказане позивач вважає неправомірним, а такий маневр грубим порушенням ПДР. Постанову ЕАТ № 7964175 від 18.10.2023 про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 122 КУпАП України позивач отримав 18.10.2023.

Після ознайомлення з постановою ЕАТ № 7964175 від 18.10.2023 позивач дізнався про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП України, а саме: за зупинку (рух) на смузі для маршрутних ТЗ. Однак, вказує, що жодної зупинку на полосі громадського транспорту не здійснював, а рухався по пр-ту В.Лобановського. Жодного фото/відео фіксації порушення йому надано не було.

Крім того, зазначає, що в оскаржуваній постанові вказано, що водій здійснив зупинку на смузі для маршрутних ТЗ, за адресою: АДРЕСА_1 , хоча він рухався по пр-ту. В. Лобановського, з якого повернув на вул. Холодноярську, де і зупинили працівники поліції.

Також, позивач вказує, що був позбавлений прав передбачених ст. 268 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає постанову про накладення адміністративного стягнення незаконною, тому просив її скасувати.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2023 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.

Згідно відповіді № 301838 від 01.11.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру позивач, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року прийнято до розгляду та призначено справу до в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

У встановленому законом порядку учасники справи були сповіщені судом про відкриття провадження у справі та призначення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, копія ухвали суду про відкриття провадження надсилалась сторонам, а відповідачу разом з копією позовної заяви з додатками.

30.11.2023 на адресу суду, засобами поштового зв`язку, надійшов відзив Департаменту патрульної поліції, поданий представником, ОСОБА_2 , який просив відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що твердження позивача, викладенні у позові, є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом. Відповідно до оскаржуваної постанови, позивач керуючи автомобілем «HONDA ACCORD», номерний знак НОМЕР_1 у м. Києві, по вулиці Ясна, 2 здійснив зупинку (рух) на смузі для руху маршрутних транспортних засобів, позначений дорожнім знаком 5.8 чим порушивши п. 17.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) - на дорозі із смугою для маршрутних ТЗ, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняється рух і зупинка за що передбачена відповідальність ч. 3 ст. 122 КУпАП.

При складанні постанови, Інспектор діяв відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі - Інструкція) та до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", проводився відеозапис на портативну боді камеру, який додається до матеріалів справи.

Відповідач зазначає, що Інспектор в ході розгляду справи не перешкоджав реалізації права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання. Позивачу було забезпечено можливість реалізації прав, визначених статтею 268 КУпАП при розгляді справи.

При цьому, відповідач вказує, що посилання позивача на те, що інспектор в постанові допустив механічну описку та вказав помилкове адресу місця розгляду справи про адміністративне правопорушення, не впливає на суть вчиненого правопорушення та його кваліфікацію, та не є підставою для задоволення позовних вимог.

22.12.2023 до суду засобами поштового зв`язку, надійшла відповідь позивача на відзив, згідно якої позивач наголосив, що 18.10.2023 він не рухався по вул. Ясна в м. Києві взагалі. Надав суду фото із вулиці Ясна, що в м. Києві, а також звернути увагу на ту обставину, що вул. Ясна в м. Києві є невеликою вулицею, практично з одностороннім рухом і жодної полоси для руху маршрутних ТЗ на даній вулиці не має. Жодних доказів того, що ОСОБА_1 рухався, а в подальшому здійснив зупинку на смузі для руху маршрутних ТЗ по вулиці Ясна, 2 у м. Києві у відповідача не має.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, та, перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 18.10.2023 інспектором управління патрульної поліції в м. Києві, капітаном поліції Харченком Ігорем Васильовичем, винесено постанову про накладення адміністративного правопорушення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 7964175 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною 3 статті 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн.

В оскаржуваній постанові серії ЕАТ № 7964175 зазначено, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «HONDA ACCORD», номерний знак НОМЕР_1 у м. Києві, по вулиці Ясна, 2, здійснив зупинку (рух) на смузі для руху маршрутних транспортних засобів, позначений дорожнім знаком 5.8, чим порушивши п. 17.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) - на дорозі із смугою для маршрутних ТЗ, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняється рух і зупинка ін. ТЗ на цій смузі.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 62 Конституції України закріплює положення, що відображають сутність презумпції невинуватості: "Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину й не може бути піддана покаранню, поки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях".

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів від 10 жовтня 2001 року №1306 (надалі - ПДР).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із вимогами чинного законодавства.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За змістом статей 1, 13 Закону України "Про Національну поліцію", поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 та пунктом 1 частини 1 статті 35 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Положеннями статті 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 122 КУпАП за порушення пункту 17.1 ПДР України.

Відповідно до вимог пункту 17.1 ПДР на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі.

Згідно частини 3 статті 122 КУпАП - ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

Нормами статті 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, передбачено ч.3 ст. 122 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За положеннями статей 249, 276 КУпАП розгляд адміністративної справи проводиться відкрито і за місцем його вчинення.

Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає справу. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно пункту 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене частиною 3 статті 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приписами частини 2 статті 283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до частини 3 статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Матеріалами справи підтверджено, що до оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності додається відеозапис про вчинення адміністративного правопорушення.

Із надано відповідачем відеозапису вбачається, що автомобіль «HONDA ACCORD», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту В. Лобановського у м. Києві в напрямку м. Васильківська, здійснив поворот на вул. Холодноярську, після чого був зупинений працівниками поліції.

Натомість у постанові серії ЕАТ № 7964175 зазначено, що автомобіль «HONDA ACCORD», номерний знак НОМЕР_1 у м. Києві, по вулиці Ясна, 2, здійснив зупинку (рух) на смузі для руху маршрутних транспортних засобів, що не підтверджується наданими суду доказами.

Аналізуючи вищезазначене можливо дійти висновку, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам, передбаченим статті 283 КУпАП, адже у ній, зокрема, вказане місце вчинення адміністративного правопорушення, що не відповідає фактичним обставинам справи.

При цьому, суд критично оцінює посилання відповідача на те, що Інспектор в постанові допустив механічну описку та вказав помилково адресу місця розгляду справи про адміністративне правопорушення, що не впливає на суть вчиненого правопорушення та його кваліфікації, оскільки зазначене є суттєвою обставиною, а місце вчинення правопорушення та місце розгляду справи не є тотожними поняттями.

Крім того, як уже зазначено судом, що згідно пункту 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене частиною 3 статті 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 251 КУпАП: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В підтвердження факту вчинення позивачем адміністративних правопорушень, відповідачем надано фото та відеозаписи, які не є належними доказом, що підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення зазначеного в постанові серії ЕАТ № 7964175. Інших доказів суду не надано.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи матеріали справи та надані сторонами докази, оскільки, в межах спірних правовідносин відсутні належні докази, які підтверджують факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП що, в свою чергу, свідчить про необґрунтованість винесення відповідачем оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про скасування постанови є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом скасування такої постанови та закриття провадження у справі.

Звертаючись до суду, позивач зазначив в якості відповідачів орган і відповідну посадову особу.

Однак, ВС у справі №742/2298/17 від 17.09.2020 дійшов правового висновку щодо того, що належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення є орган, який таке стягнення застосував, а не конкретна посадова особа вказаного органу.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст.222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.ст.222-244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 у справі за №724/16/16-а.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд вважає можливим стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача судовий збір в розмірі 536,80 грн за подання позову до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 25, 72, 77, 79, 90, 262, 286 КАС України, суд-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві капітана поліції Харченко Ігоря Васильовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора роти №3 батальйону № 4 управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, капітана поліції Харченка Ігоря Васильовича, від 18.10.2023 серії ЕАТ № 7964175 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, передбаченого частиною 3 статті 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, відносно ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (, 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривні 80 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням положень частини 4 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом десяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя: Н.В. Сіромашенко