Справа № 620/7461/22
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
О К Р Е М А У Х В А Л А
27 березня 2024 року м.Чернігів Справа № 620/7461/22
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бородавкіної С.В.,
розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі - заявник) звернувся до суду із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.11.2022 по справі №620/7461/22 в частині виплати його пенсії з 01.03.2024 без виплати підвищення до пенсії як інваліду війни 3 групи у розмірі 708,30 грн., передбаченої статтею 13 Закону України від 22.10.1993 №3551-ХІІ ''Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту'' та з обмеженням його пенсії розміром 48 612,41 грн.;
Заява мотивована тим, що незважаючи на покладений рішенням суду обов`язок, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області при виплаті заявнику з березня 2024 року пенсії обмежило її максимальним розміром на суму підвищення до пенсії як інваліду війни 3 групи (в частині).
Ухвалою суду від 18.03.2024 заяву призначено до розгляду в порядку письмового провадження, встановлено відповідачу строк для надання пояснень.
В установлений судом строк від Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в Чернігівській області відповідні пояснення не надійшли.
Дослідивши матеріали справи, заяви, судом встановлено таке.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.11.2022 по справі №620/7461/22, яке набрало законної сили 06.03.2023, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 01.01.2018 здійснити перерахунок та виплату йому пенсії з врахуванням надбавки (підвищення) до пенсії інваліду війни 3 групи, передбаченої статтею 13 Закону України від 22.10.1993 №3551-ХІІ ''Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту'', без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум; а з 01.03.2022 з урахуванням індексації, проведеної на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум (а.с. 58-60).

06.03.2023 Чернігівським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи №620/7461/22, які подані позивачем до виконавчої служби для примусового виконання.

28.03.2023 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавчі провадження №7140692, №7140730 з примусового виконання вказаних вище виконавчих документів (а.с. 104, 105).

Постановами державного виконавця від 08.05.2023, у межах ВП №71406928, на боржника накладено штраф за невиконання рішення суду (а.с. 212, 213).

Як зазначає ОСОБА_1 у поданій заяві, з 01.03.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області на виконання рішення суду проведено йому перерахунок пенсії, однак її виплату обмежено сумою 48612,42 грн. Фактичний розмір пенсії становить 48692,82 грн. (а.с. 214).

Враховуючи наведене, заявник звернувся до суду з відповідною заявою.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до частини першої статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

Згідно із частинами 1, 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

У Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (пункт 40).

З огляду на викладене, суд акцентує увагу на тому, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.

Водночас суд звертає увагу на те, що згідно із наявним у матеріалах справи перерахунком пенсії відповідач всупереч рішенню Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.11.2022 по справі №620/7461/22, яке набрало законної сили, здійснив виплату пенсії позивачу, обмеживши її максимальним розміром (в частині, на суму підвищення до пенсії як інваліду війни 3 групи).

У відповідності до статті 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно із частиною першою статті 1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожній фізичній або юридичній особі забезпечується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У свою чергу, як встановлено судом, позивач мав обґрунтовані та розумні сподівання на перерахунок пенсії без обмеження її максимального розміру.

При цьому, здійснивши перерахунок пенсії позивачу з урахуванням обмеження її максимального розміру, відповідач невиправдано втручається у право позивача на мирне володіння належними йому грошовими коштами.

Такі дії свідчать про порушення відповідачем частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Аналогічна правова позиція була викладена і Верховним Судом у постановах від 31.01.2018 (справа №523/4930/15-а К/9901/1120/18) та від 24.04.2018 (справа №686/12623/17 К/9901/849/17).

Отже, судом встановлено обставини, які свідчать про недобросовісність дій відповідача під час виконання рішення суду, його умисне ухилення від його виконання.

Відповідно до рішення по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» ЄСПЛ наголосив, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним.

Крім того, згідно з практикою ЄСПЛ, Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 09.101979 в справі Ейрі (п.24).

У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (п.32)), а також право на певні суми соціальних виплат, у тому числі, у разі їх невиплати є втручанням у право на мирне володіння майном (п.34. рішення ЄСПЛ по справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви №68385/10 та №71378/10).

За таких обставин суд вважає, що є правові підстави визнання бездіяльності відповідача протиправною згідно із статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

У свою чергу, за приписами статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Керуючись статтями 14, 241-243, 248, 249, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.11.2022 по справі №620/7461/22.

Винести Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області окрему ухвалу щодо вчинення протиправних дій на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.11.2022 по справі №620/7461/22.

Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області в п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання даної окремої ухвали повідомити Чернігівський окружний адміністративний суд про результати вжитих заходів.

Попередити Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про можливість застосування заходів, передбачених частиною другою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 27.03.2024.

Суддя С.В. Бородавкіна