Справа № 380/14874/23
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 рокусправа № 380/14874/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Франківської окружної прокуратури міста Львова, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, про зобов`язання вчинити дії.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного звернулася Франківська окружна прокуратура міста Львова із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі відповідачі), в якій просить:

- зобов`язати власників квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради () охоронний договір на частину об`єкта культурної спадщини пам`ятку архітектури місцевого значення « ОСОБА_3 », розташовану по АДРЕСА_4 , на умовах та в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України №1768 від 28.12.2001.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі в порушення імперативних вимог пам`яткоохоронного законодавства не вчиняють жодних дій щодо укладення охоронного договору на об`єкт культурної спадщини, що викликає обґрунтовані сумніви у його збереженні власниками без покладення на них відповідних законодавчо визначених обов`язків. Вказано, що ОСОБА_1 протягом одного місяця з моменту отримання будинком по АДРЕСА_4 статусу об`єкта культурної спадщини 18.01.2021 зобов`язана була укласти охоронний договір на нього, а ОСОБА_2 мав це зробити протягом місяця з моменту отримання квартири у власність 19.04.2023. Обов`язок укладення охоронного договору покладається саме на власника щодо об`єкту культурної спадщини, а не на орган охорони культурної спадщини і саме від власника повинна виходити ініціатива укладення охоронного договору.

Ухвалою суду від 31.07.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі; залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради.

Ухвалою суду від 29.01.2024 суд задовольнив клопотання Франківської окружної прокуратури міста Львова, допустив процесуальну заміну сторони у справі та залучив Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради співпозивачем у справі.

Відповідачі відзивів на позов у встановлений строк не подали. Тому, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених ст. 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 2 ст. 262 КАС України).

Суд на підставі позовної заяви, а також долучених письмових доказів,-

в с т а н о в и в :

Відповідно до доказів у справі суд з`ясував, що на сайті інтернет-видання «Lviv Media» опубліковано статтю «У Львові перебудовують віллу Кшечуновичів 1912 року: владу закликали розібратися» з якої вбачається, що власники вілли почали розбирати балкон. Відповідну скаргу опублікувано на Facebook-сторінці Гарячої лінії Львова /арк.спр.12,13/. Вказані обставини власне і стали підставою для здійснення представництва інтересів держави за наслідками опрацювання публікації у засобах масової інформації відомостей про те, що у АДРЕСА_4 здійснюються будівельні роботи на пам`ятці архітектури.

Відповідно до інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири №3680 від 29.07.2002, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі договору дарування частини квартири АДРЕСА_5 від 19.04.2023 та свідоцтва про право на спадщину від 18.04.2023 №131 /арк.спр.13-17/.

Також судом встановлено, що будинок по АДРЕСА_4 є « ОСОБА_3 » на підставі наказу Мінкультури та інформаційної політики України №14 від 18.01.2021 внесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, як пам`ятка архітектури місцевого значення охоронний №4630-ЛВ.

Зазначений об`єкт розташований в межах історичного ареалу м. Львова території міста, межі якої визначені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.12.2005 №1311 «Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови міста Львова».

Згадана вілла збудована за проектом львівського архітектора ОСОБА_4 у 1912 році для вірменського ОСОБА_5 . При цьому дана пам`ятка, яка має значну архітектурну та історичну цінність, спроектована і побудована у стилі неоготики. Даний об`єкт культурної спадщини внесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, а відтак він має статус пам`ятки культурної спадщини, оскільки взятий на державний облік відповідно до законодавства.

Вказану інформацію листами №14.51/04-16-7446вих-22 від 21.11.2022, №14.51/04-14-438вих-23 від 17.01.2023, № 14.51/04-14-821вих-23 від 02.02.2023, № 14.51/04-2749вих-23 від 03.04.2023 (відносно ОСОБА_1 ), №14.51/04-14-3443вих-23 від 27.04.2023, №14.51/04-14-4114вих-23 від 19.05.2023, №14.51/04-14-4716вих-23 від 06.06.2023, №14.51/04-14-5396вих-23 від 23.06.2023 (відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) окружної прокуратури повідомлено Управлінню охорони історичного середовища Львівської міської ради.

У відповідь Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради інформувало, що використавши надану окружною прокуратурою інформацію про власників будівлі за адресою: АДРЕСА_4 , надіслало їм листи (в т.ч. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) щодо необхідності укладення охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини.

Згідно з листами №0004-вих-15922 від 10.02.2023, №0004-вих-65327 від 30.05.2023, №0004-вих-67361 від 02.06.2023 Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради проінформувало ОСОБА_1 про те, що будинок по АДРЕСА_4 є пам`яткою архітектури місцевого значення та запропонувало впродовж місяця укласти з Управлінням охоронний договір.

Відповідно до листів №0004-вих-65328 від 30.05.2023 та №0004-вих-70432 від 09.06.2023 Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради проінформувало ОСОБА_2 про те, що будинок по АДРЕСА_4 є пам`яткою архітектури місцевого значення та запропонувало впродовж місяця укласти з Управлінням охоронний договір.

Суд вже вказував на те, що незважаючи на вказані факти, з листів Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради №0004-вих-41999 від 06.04.2023, №0004-вих-63018 від 24.05.2023, №0004-вих-70433 від 09.06.2023, №0004-вих-78425 від 27.06.2023 видно, що відповідачі не звертались до Управління щодо укладення охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини, а також не інформували про причини неукладення зазначеного договору.

Отже, оскільки до цього часу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 охоронний договір на об`єкт культурної спадщини за вказаною адресою не укладено, жодних дій, спрямованих на його укладення, не вчинено, позивачі звернулися до суду з цим позовом.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Право суспільства на збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, гарантоване статтею 54 Конституції України.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулюються Законом України від 08.06.2000 №1805-III «Про охорону культурної спадщини» (далі Закон №1805-III). Охорона об`єктів культурної спадщини визнається одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Отже, держава в особі її органів зобов`язана забезпечувати на своїй території охорону об`єктів культурної та історичної спадщини, вживати заходи для здійснення обліку таких об`єктів, запобіганню руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечувати їх захист, збереження та утримання, що, головним чином, спрямовано на захист суспільного (публічного) інтересу.

Згідно з абзацами 5, 6 частини 2 статті 2 Закону №1805-III за видами об`єкти культурної спадщини поділяються на:

об`єкти архітектури - окремі будівлі, архітектурні споруди, що повністю або частково збереглися в автентичному стані і характеризуються відзнаками певної культури, епохи, певних стилів, традицій, будівельних технологій або є творами відомих авторів;

об`єкти містобудування - історично сформовані центри населених місць, вулиці, квартали, площі, комплекси (ансамблі) із збереженою планувальною і просторовою структурою та історичною забудовою, у тому числі поєднаною з ландшафтом, залишки давнього розпланування та забудови, що є носіями певних містобудівних ідей.

Відповідно до частин 1, 2 статті 24 Закону №1805-III власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує як найменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.

Статтею 23 Закону №1805-III передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

При передачі пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини у володіння, користування чи управління іншій особі істотною умовою договору про таку передачу є забезпечення особою, якій передається пам`ятка, щойно виявлений об`єкт культурної спадщини чи її (його) частина, збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини відповідно до вимог цього Закону та умов охоронного договору, укладеного власником або уповноваженим ним органом (особою) з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що висновується із приписів із цього Закону.

Отже, охоронний договір є актом за участю суб`єкта владних повноважень та співвласника пам`ятки культурної спадщини, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері (реалізація державного управління охороною культурної спадщини) і укладається на підставі статті 23 Закону №1805-III.

Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму. Законом передбачається обов`язкове укладення власником пам`ятки чи її частини охоронного договору з відповідним органом культурної спадщини вже після переходу права власності. Отже, охоронний договір, укладений на підставі статті 23 Закону №1805-III є адміністративним договором. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №806/1536/18.

Згідно з частиною 3 статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 3 статті 23 Закону №1805-III передбачено, що порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768 (далі - Порядок №1768) власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Пунктом 5 Порядку №1768 передбачено, що в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.

Отже, обов`язок щодо укладення охоронного договору покладається саме на власника пам`ятки, а не на орган охорони культурної спадщини, і саме власник повинен бути його ініціатором.

З огляду на зазначене суд враховує твердження сторони позивача про те, що ОСОБА_1 протягом одного місяця з моменту отримання будинком по АДРЕСА_4 статусу об`єкта культурної спадщини 18.01.2021 зобов`язана була укласти охоронний договір на нього, а ОСОБА_2 мав це зробити протягом місяця з моменту отримання квартири у власність 19.04.2023.

Вказаний висновок підтверджується й судовою практикою, зокрема постановою Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №826/4605/16. Так, Верховний Суд у вказані постанові вказав, що пунктом 5 Порядку зафіксовано, що в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.

Відповідно до пункту 6 Порядку №1768 до охоронного договору додаються. 1) акт технічного стану пам`ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам`ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження) - у п`ятиденний термін після його зміни; 2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, знаходяться на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання; 3) план поверхів пам`яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100); 4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності); 5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка (у масштабі 1:50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000); 6) паспорт пам`ятки.

Отже, юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка до якого мають бути додані додаткові документи.

Враховуючи викладене, саме відповідачі зобов`язані ініціювати укладення охоронного договору на вказаний об`єкт культурної спадщини з Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради. Однак, доказів укладення такого договору не надано. Жодних заперечень та обґрунтувань стосовно встановлених обставин відповідачами не надано.

Слід вказати, що стаття 46 Закону та стаття 92 Кодексу України з адміністративних правопорушень передбачено адміністративну відповідальність за ухилення від підписання охоронних договорів на об`єкти культурної спадщини та порушення режиму використання таких об`єктів.

Верховний Суд у постанові від 19.06.2018 у справі №464/2638/17 зауважив: триваюче правопорушення це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом.

Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Всупереч вказаним нормам законодавства, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протягом тривалого часу фактично ухиляються від виконання свого обов`язку щодо укладення охоронного договору з органом охорони культурної спадщини, а отже, вказане правопорушення є триваючим.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права.

Враховуючи зазначене, бездіяльність відповідачів щодо неукладення охоронного договору є протиправною.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що відсутність укладеного охоронного договору фактично позбавляє пам`ятку архітектури місцевого значення - « ОСОБА_3 » по АДРЕСА_4 передбачених законодавством гарантій її захисту, а відповідачі тривалий час ухиляються від його укладення, суд висновує, що наявні обґрунтовані підстави для зобов`язання їх укласти такий договір у судовому порядку.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до приписів ст. 139 КАС України, судові витрати з відповідачів не стягуються.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 294, 295 КАС України, суд,-

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , щодо укладення з Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради охоронного договору на частину об`єкта культурної спадщини пам`ятки архітектури місцевого значення « ОСОБА_3 », розташовану по АДРЕСА_4 , на умовах та в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України №1768 від 28.12.2001.

3. Зобов`язати власників квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради () охоронний договір на частину об`єкта культурної спадщини пам`ятку архітектури місцевого значення « ОСОБА_3 », розташовану по АДРЕСА_4 , на умовах та в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України №1768 від 28.12.2001.

4. Судовий збір покласти на позивачів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяКравців Олег Романович