Справа № 160/31892/23
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неприйняття рішення протягом 10 календарних днів про призначення, нарахування та здійснення щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 , яка на день смерті годувальника (потерпілого) ОСОБА_2 , мала право на одержання від нього утримання, як непрацездатна особа, з інвалідністю - член сім`ї потерпілого на час інвалідності, на підставі її заяви від 23.03.2023 про призначення таких виплат;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 страхові виплати годувальника (потерпілого) ОСОБА_2 , який одержував щомісячні страхові виплати, та смерть якого настала внаслідок ушкодження здоров`я від професійного захворювання, в розмірі щомісячної страхової виплати особи, яка мала на це право, виходячи з розміру щомісячної страхової виплати на день смерті потерпілого - ОСОБА_2 , на підставі заяви від 23.03.2023 про призначення виплати, яка була подана ОСОБА_1 у формі паперового документа до Відділу обслуговування громадян №19 (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як особі, яка має право на страхові виплати у зв`язку із смертю годувальника, - з дня смерті годувальника (потерпілого), а саме з 04.02.2023 та здійснювати їх виплати щомісяця, безстроково.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
09.01.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача про витребування у відповідача письмових доказів, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.01.2024 клопотання задоволено, витребувано докази у відповідача.
31.01.2024 судом отримано витребувані від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документи.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідач відзив на позовну заяву не надав.
Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог статей 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 15.02.1975.
Позивач та її чоловік є пенсіонерами, перебували на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Згідно довідки серії МСЕ-ДНІ-01 №617459 ОСОБА_1 є інвалідом першої групи.
Згідно довідок серії МСЕ-ДНА-01 №375021, серії МСЕ-ДНА-01 №420275, серії МСЕ-ДНА-01 №453449 ОСОБА_2 є інвалідом другої групи.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 мешкав та був зареєстрований спільно з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання, виданими відділом реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради.
Згідно довідки Українського науково-дослідного інституту промислової медицини №1856 від 17.06.2003, виданої ОСОБА_2 , основний діагноз: хронічний обструктивний бронхіт, фаза загострення. Емфізема легень першої ст. ДН першої ст.
Відповідно до довідки Українського науково-дослідного інституту промислової медицини №88 від 04.02.2004, виданої ОСОБА_2 :
- основний діагноз: пиловий бронхіт першої-другої стадії з бронхообструктивним синдромом, фаза загострення. Емфізема легень першої-другої ст. ДН другої ст. Захворювання професійне. Даних за іншу проф. патологію не виявлено (рішення ВЕК інституту від 03.02.2004, протокол №209);
- працездатність: інвалід 2 групи за загальним захворюванням. Направити на проф. МСЕК для зміни категорії інвалідності;
- рішенням ВЕК інституту 03.02.2004 проф. захворювання встановлено з урахуванням клініко-функціональних та рентгенологічних даних, характерних для хронічного проф. обумовленого бронхіту; анамнезу захворювання, стажу роботи у шкідливих умовах протягом 11 років 4 місяців, даних індивідуальних СГХ умов праці, де вказано, що запиленість на робочому місці перевищує ГДК;
- проф. захворювання розвинулось в результаті роботи в підземних умовах протягом 11 років 4 місяців, із них: 1975.06-1975.09, 1976.10-1979.01 РУ ім. Дзержинського, ш. Саксагань, підзем. бурильник; підзем. гір. майстер, підзем. заст. начальника уч-ка; 1979.01-1985.02 ш. Комунар, заст. головн. інженера, підземн.гір.майстер; 1988.11-1989.06 РУ ім. Кірова, ш. Кірова, підземн. зам. начальника уч-ка; 2001.03-2003.05 КГГМК, ШУ, ш. ім. Артема, інженер, провідний інженер по охороні праці.
06.02.2024 Українським НДІ промислової медицини складено повідомлення про професійне захворювання (отруєння) щодо ОСОБА_2 , за яким стаж роботи в шкідливих умовах 11 років 4 місяці; основний діагноз пиловий бронхіт першої-другої стадії з бронхообструктивним синдромом, фаза загострення. Емфізема легень першої-другої ст. ДН другої ст. Захворювання професійне (03.02.2004); виробничий фактор, що викликав захворювання пил, що перебільшує ГДК.
Протоколом №3 від 06.05.2004 засідання комісії по розслідуванню випадку професійного захворювання пиловий бронхіт І-ІІ ст. з вираженим бронхообструктивним синдромом, ЕЛ 1-2 ст. ДН 2 ст., у ОСОБА_2 , вирішено, зокрема, Українському НДІ промислової медицини по уточненій санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці ОСОБА_2 визначити місце реєстрації та обліку даного професійного захворювання у відповідності з пунктом 76 «Положення про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2001 №1094.
Відповідно до акту від 04.08.2004 №28 розслідування професійного захворювання ОСОБА_2 , діагноз пиловий бронхіт І-ІІ ст. з бронхообструктивним синдромом, ЕЛ 1-2 ст. ДН 2 ст., професійне захворювання виникло за довгострокового стажу роботу в умовах шкідливої дії пилу.
Постановою Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 10.12.2004 №2420Н призначено ОСОБА_2 страхову виплату у вигляді одноразової допомоги в разі стійкої втрати працездатності та щомісячну грошову суму в разі часткової / повної втрати непрацездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 04.02.2023 Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №350.
Згідно лікарського свідоцтва про смерть №304 від 03.02.2023 померлий ОСОБА_2 , смерть настала внаслідок захворювання легенево-серцева недостатність неуточнена.
23.03.2023 ОСОБА_1 звернулась до Відділу обслуговування громадян №19 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення щомісячних виплат по втраті годувальника у зв`язку з смертю чоловіка ОСОБА_2 . До заяви додані копії: паспорту заявниці, паспорту чоловіка заявниці, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру заявниці, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру померлому годувальнику, свідоцтва органу реєстрації актів громадянського стану про смерть годувальника, довідки про причину смерті, пенсійного посвідчення заявниці, пенсійного посвідчення померлого годувальника, довідки про реєстрацію місця проживання заявниці, довідки про реєстрацію місця проживання померлого годувальника, свідоцтва органу реєстрації актів громадянського стану про шлюб заявниці, довідки МСЕК про встановлення інвалідності заявниці.
- відповідно до Закону України від 21.02.2022 №2620-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.01.2023 уповноваженим органом в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є Пенсійний фон України;
- для вирішення питання щодо призначення страхових виплат необхідно особисто звернутися до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Пенсійного фонду України та надати заяву встановленого зразку про призначення страхової виплати по втраті годувальника у зв`язку з нещасним випадком на виробництві. При собі мати документи, які необхідні для призначення страхових виплат та документ, що засвідчує особу.
- відповідно до Закону України від 21.09.2022 №2620-Х «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.01.2023 уповноваженим органом в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є Пенсійний фонд України;
- 02.02.2023 помер Ваш чоловік, ОСОБА_2 , який отримував щомісячні страхові виплати внаслідок професійного захворювання встановленого 04.08.2004;
- згідно абзацу 2 пункту 8 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105-XIV від 23.09.1999 причинний зв`язок смерті потерпілого, який одержував щомісячні страхові виплати, з одержаним каліцтвом або профзахворюванням, має підтверджуватися висновком відповідних медичних закладів, а саме довідкою про причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом;
- в доданих до заяви на призначення щомісячних страхових виплат в разі втрати годувальника від 07.09.2023 документах відсутня довідка про причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням ОСОБА_2 ;
- для призначення страхової виплати як особі, яка має право на неї в разі втрати годувальника, Ви подали документи, згідно пункту 2 статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105-XIV від 23.09.1999, як особа, яка досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування», та не працює;
- робочим органам Пенсійного фонду України законодавством України не надано повноважень встановлювати факт перебування на утриманні. Встановлення факту Вашого перебування на утриманні у чоловіка до його смерті, що має юридичне значення, знаходиться у компетенції судових органів;
- на підставі вищевикладеного питання, призначення Вам щомісячних страхових виплат в разі втрати годувальника можливе після надання відповідної довідки про причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням ОСОБА_2 та рішення судового органу про встановлення факту перебування на утриманні у чоловіка до його смерті.
Згідно наданої відповідачем інформації у січні 2024 року ОСОБА_1 отримана пенсійна виплата у розмірі 3996,23 грн, ОСОБА_2 у січні 2023 року отримав суму регресних виплат у розмірі 7896,26 грн.
Не погодившись із зазначеною позицією пенсійного органу, позивач з метою захисту власних прав та інтересів звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Преамбулою Закону України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №1105-XIV, у редакції станом на момент смерті чоловіка позивача) визначено, що цей Закон відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.
Одними із принципів соціального страхування, відповідно до приписів пунктів 1, 3 частини першої статті 3 Закону №1105-XIV, є законодавчо визначені умови і порядок здійснення соціального страхування та державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав.
Згідно з частинами першою, другою статті 4 Закону №1105-XIV уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України. Правовий статус, порядок утворення та діяльності уповноваженого органу управління визначаються відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Уповноважений орган управління є держателем та адміністратором електронного реєстру листків непрацездатності як складової частини реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 2 частини першої статті 5 Закону №1105-XIV одним з основних завдань уповноваженого органу управління та його територіальних органів є здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до цього Закону.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Закону №1105-XIV страхуванню від нещасного випадку підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, зокрема які є резидентами Дія Сіті, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню від нещасного випадку на інших підставах.
Страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України «Про охорону праці». Підставою для оплати потерпілому витрат на проведення професійної реабілітації, оплати соціальних послуг, а також для здійснення страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами (частини перша, друга, третя статті 30 Закону №1105-XIV).
Ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров`я, з урахуванням (за наявності) результатів заключного реабілітаційного обстеження після надання реабілітаційної допомоги мультидисциплінарною командою реабілітаційного закладу, відділення, підрозділу, внесеного до індивідуального реабілітаційного плану. Огляд потерпілого, складання, внесення змін до індивідуальної програми реабілітації проводиться МСЕК відповідно до законодавства (частина друга статті 32 Закону №1105-XIV).
Відповідно до частини першої статті 35 Закону №1105-XIV у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.
Частиною другою цієї статті визначено, що непрацездатними особами, передбаченими частиною першою цієї статті, є:
1) діти, які не досягли 18 років;
2) повнолітні діти, які є здобувачами освіти за денною формою навчання (у тому числі у період між завершенням навчання в одному закладі освіти та вступом до іншого закладу освіти або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим освітньо-кваліфікаційним рівнем, за умови що такий період не перевищує чотири місяці), - до закінчення ними навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років, або визнані особами з інвалідністю з дитинства;
3) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють;
4) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності.
Згідно абзацу другого частини сьомої статті 36 Закону №1105-XIV у разі якщо смерть потерпілого, який одержував щомісячні страхові виплати, настала внаслідок ушкодження здоров`я від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, розмір щомісячної страхової виплати особам, які мають на це право, встановлюється, виходячи з розміру щомісячної страхової виплати на день смерті потерпілого. Причинний зв`язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я підтверджується висновком відповідного закладу охорони здоров`я. Одноразова допомога сім`ї та особам, які перебували на утриманні потерпілого, у такому разі не виплачується.
Відповідно до частини першої статті 37 Закону №1105-XIV для призначення страхових виплат потерпілий або особи, які мають право на такі виплати у разі смерті потерпілого, подають до уповноваженого органу управління в електронній формі через Єдиний державний вебпортал електронних послуг або веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України заяву про призначення виплати (особисто або через уповноваженого представника) за формою, затвердженою правлінням Пенсійного фонду України.
Згідно частини другої цієї статті територіальні органи уповноваженого органу управління приймають рішення про призначення страхових виплат на підставі заяви та отриманих шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-комунікаційними системами органів державної влади, підприємств, установ, організацій:
1) акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами;
2) даних про встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності;
3) даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи, яка має право на виплати, та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть потерпілого та інших актів цивільного стану, необхідних для призначення страхових виплат;
4) даних реєстру застрахованих осіб та реєстру страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про працевлаштування, нараховану заробітну плату (дохід) і сплату страхових внесків та інших даних, необхідних для призначення виплат;
5) наявних даних Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання;
6) даних органів реєстрації про реєстрацію місця проживання;
7) даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти про навчання;
8) даних Державного реєстру боржників про виплату аліментів;
9) даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо статусу внутрішньо переміщеної особи;
10) даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Частинами першою, другою статті 38 Закону №1105-XIV визначено, що територіальні органи уповноваженого органу управління розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи і приймають відповідні рішення протягом 10 календарних днів, не враховуючи дня надходження зазначених документів.
Рішення оформлюється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та строки їх здійснення або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

Згідно пункту 2 частини першої статті 41 Закону №1105-XIV страхові виплати здійснюються щомісяця у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку або за рішенням суду особам, які мають право на страхові виплати у зв`язку із смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

У свою чергу, відповідно до статей 7, 36, 37, 39, 41-48 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та з метою вдосконалення порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат і здійснення управліннями (відділеннями) виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України страхових виплат потерпілим (членам їх сімей) у разі настання нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання, правлінням Фонду соціального страхування України прийнята постанова від 19.07.2018 №11 «Про затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат» (далі Порядок №11).

Підпунктом 5 пункту 1.2 Порядку №11 встановлено, що у разі настання страхового випадку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, або в межах повноважень відділення виконавчої дирекції Фонду в районах і містах обласного значення (далі - управління (відділення) Фонду) зобов`язані своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну потерпілому внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті особам, які мають на це право, виплачуючи щомісячну страхову виплату особам, які мають на неї право в разі смерті потерпілого.

Зі змісту пунктів 1.3, 1.4 Порядку №11 вбачається, що Управління (відділення) Фонду розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або осіб, які мають право на страхові виплати, за наявності усіх необхідних документів, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та цим Порядком і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження останнього документа.

Рішення про страхові виплати приймається начальником управління Фонду або за його письмовим дорученням начальником підпорядкованого відділення Фонду та оформляється постановою (у тому числі в разі призначення страхової виплати за рішенням суду), у якій зазначаються дані про потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах.

Відповідно до пункту 5.1. Розділу V Порядку №11 для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати, до управління (відділення) виконавчої дирекції Фонду подаються:

заяви (колективна чи індивідуальні), для призначення страхових виплат за встановленою виконавчою дирекцію Фонду формою;

копії паспорта;

копії реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) або сторінки паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого;

копії документів, що підтверджують родинні зв`язки померлого потерпілого (свідоцтво про шлюб потерпілого, свідоцтво про народження його дітей, у разі призначення виплати батькам потерпілого подається свідоцтво про народження потерпілого);

довідка про реєстрацію місця проживання (у разі відсутності відмітки про реєстрацію місця проживання в документах, що засвідчують особу).

В залежності від категорії осіб, які мають право на страхові виплати, надаються, зокрема, для осіб з інвалідністю копія довідки МСЕК про встановлення групи інвалідності.

Працівником управління (відділення) Фонду до справи про страхові виплати додаються:

оригінал акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання (отруєння) за формою, встановленою Кабінетом Міністрів України;

оригінал висновку МСЕК про причинний зв`язок смерті потерпілого з наслідками раніше отриманого трудового каліцтва чи професійного захворювання (у разі наявності);

інформація з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про нараховану заробітну плату (дохід) та сплату страхових внесків.

Зазначені документи формуються в справу про страхові виплати та зберігаються в управлінні (відділенні) Фонду.

У разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення факт перебування на утриманні потерпілого встановлюється в судовому порядку.

Згідно частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою, яка досягла пенсійного віку, є особою з інвалідністю першої групи та членом сім`ї (дружиною) ОСОБА_2 , отже, у відповідності до положень статті 35 Закону №1105-XIV, являється непрацездатною особою, яка на день смерті чоловіка мала право на одержання від нього утримання, у зв`язку із чим має право на одержання щомісячних страхових виплат.

Позивач заявами від 23.03.2023 та від 07.09.2023 звернулась до органу Пенсійного фонду за призначенням їй щомісячних страхових виплат, які Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянуті в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Як зазначено вище, частинами першою, другою статті 38 Закону №1105-XIV встановлено, що територіальні органи уповноваженого органу управління розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи і приймають відповідні рішення протягом 10 календарних днів, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

Рішення оформлюється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та строки їх здійснення або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

Однак, відповідачем будь-якого рішення за наслідками розгляду зазначених заяв ОСОБА_1 не прийнято.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про допущену Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправну бездіяльність щодо нерозгляду у встановленому порядку заяв ОСОБА_1 від 23.03.2023 та від 07.09.2023 про призначення щомісячних виплат по втраті годувальника у зв`язку з смертю чоловіка ОСОБА_2 та неприйняття рішення за результатами розгляду таких заяв.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З метою ефективного та повного захисту прав позивача, суд відповідно до частини другої статті 9 КАС України виходить за межі позовних вимог, обирає належний спосіб захисту порушеного права та зобов`язує Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 23.03.2023 та від 07.09.2023 про призначення щомісячних виплат по втраті годувальника у зв`язку з смертю чоловіка ОСОБА_2 , та прийняти рішення у встановленому порядку, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.

При цьому, не підлягають задоволенню вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити та здійснювати щомісяця страхові виплати, оскільки вказані вимоги є передчасними та зазначеним діям передує належний розгляд поданих позивачем з цього приводу заяв.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат у відповідності до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду даної справи не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» як особа з інвалідністю І групи.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Позивачем у позовній заяві заявлено клопотання про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн.

Відповідно до частин першої, третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до статті 30 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених норм дає суду підставу прийти до висновку про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.

Верховним Судом у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд зазначає, що здійснені адвокатом дії, визначені в рахунках на оплату, мали бути здійснені адвокатом фактично, та дійсність їх вчинення має бути підтверджена в матеріалах справи.

Згідно з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24.04.2018 у справі №814/1258/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги.

Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited»" проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

До матеріалів справи позивачем додано:

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №4330 від 07.06.2019 на ім`я ОСОБА_3 ;

- ордер серії АЕ №1244097.

Будь-яких інших документів суду позивачем не надано, позовна заява підписана ОСОБА_1 .

З урахуванням не підтвердження необхідними та належними доказами заявлених до стягнення витрат, суд відмовляє у задоволенні клопотання про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу.

У зв`язку з перебуванням судді Луніної О.С. на лікарняному, рішення ухвалене в перший робочий день.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо нерозгляду у встановленому порядку заяв ОСОБА_1 від 23.03.2023 та від 07.09.2023 про призначення щомісячних виплат по втраті годувальника у зв`язку з смертю чоловіка ОСОБА_2 та неприйняття рішення за результатами розгляду таких заяв.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) повторно розглянути заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 23.03.2023 та від 07.09.2023 про призначення щомісячних виплат по втраті годувальника у зв`язку з смертю чоловіка ОСОБА_2 , та прийняти рішення у встановленому порядку, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна