Справа № 320/43775/23
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2024-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» на ухвалу судді Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якій просило:

- скасувати податкове повідомлення-рішення № 1480/ж10/31-00-07-05-01-24 від 26.07.2023 Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № 1481/ж10/31-00-07-05-01-24 від 26.07.2023 Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № 1482/ж10/31-00-07-05-01-24 від 26.07.2023 Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № 1483/ж10/31-00-07-05-01-24 від 26.07.2023 Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року адміністративний позов повернуто Позивачу.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» не погоджується з ухвалою судді суду першої інстанції, та посилається на порушення останнім норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Зокрема, Товариство з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» вказує на те, що ним вчасно усунуто недоліки, а саме сплачено судовий збір та відправлено до суду першої інстанції Укрпоштою докази сплати - оригінал платіжної інструкції.

Враховуючи вищезазначене, Позивач вважає, що він вчасно і в повному обсязі виконав процесуальні обов`язки згідно ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1», в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу судді суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з ч. 2 ст. 312 КАС України, якою, зокрема, передбачено, що апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення позовної заяви розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суддя суду першої інстанції, повертаючи позовну заяву виходив з того, що Позивачем не виконано вимоги ухвали судді Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року про залишення позовної заяви без руху.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком судді суду першої інстанції та вважає його необґрунтованим з огляду на таке.

Так, положеннями частини 2 статті 160 КАС України визначено, що позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з частинами 1, 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, установлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо останній не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху, та встановлено Позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 (десять) днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 26 155 (двадцять шість тисяч сто п`ятдесят п`ять гривень) 97 копійок.

Повертаючи позовну заяву суддя суду першої інстанції вказав, що ухвалу судді Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року про залишення позовної заяви без руху було направлено на адресу Позивача, яка зазначена в позовній заяві та як вбачається з відмітки Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» рекомендоване повідомлення про вручення 426 отримано представником Позивача 13.12.2023.

Також, копія ухвали суду від 30 листопада 2023 року направлена засобами електронного зв`язку Позивачу, проте станом на 10 січня 2024 року витребуваних судом документів на усунення недоліків позовної заяви, у тому числі клопотань про продовження строку для усунення недоліків адміністративного позову від Позивача на адресу суду не надходило.

Підсумовуючи наведене, зважаючи на пункт 1 частини 4 статті 169 КАС України, суддя суду першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав повернення позову.

Колегія суддів звертає увагу, що дійсно ухвалу судді Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року про залишення позовної заяви без руху було направлено на адресу Позивача, яка зазначена в позовній заяві та отримано представником Позивача 13 грудня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 426 (а.с. 12).

15 грудня 2023 року, тобто в строк визначений в ухвалі судді Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року про залишення позовної заяви без руху, Позивачем до суду першої інстанції було подано клопотання про усунення недоліків позовної заяви (а.с. 14-18), до якого додано оригінал платіжної інструкції від 13 грудня 2023 року № 8502 про сплату судового збору у розмірі 26 155,98 грн.

Факт подання вищевказаного клопотання саме 15 грудня 2023 року підтверджується інформацією, розміщеною на сайті Акціонерного товариства «Укрпошта» щодо відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 982.

Так, згідно вказаної інформації відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 982 прийнято 15.12.2023, та вручене за довіреністю 21 грудня 2023 року.

Таким чином, Позивач вчасно і в повному обсязі виконав процесуальні обов`язки згідно ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Подальша нереєстрація документів, чи помилки канцелярії суду щодо розподілу вхідної документації знаходяться поза компетенцією Позивача, та не можуть впливати на процесуальні права останнього щодо права на судовий розгляд.

Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2022 року у справі № 380/8841/20 зазначено, що відповідно до статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

З огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві національне законодавство має забезпечувати достатній рівень доступу до суду в аспекті права на суд. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (див. mutatis mutandis рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року («Bellet v. France», заява № 23805/94, § 36)).

Крім того, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).

У рішенні від 26 липня 2007 року у справі «Walchli v. France» (заява № 35787/03) ЄСПЛ звертав увагу на те, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірною гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.

Також ЄСПЛ зазначив, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Pйrez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі "Kutic v. Croatia", заява №48778/99, пункт 25).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

На підставі вищенаведеного, колегія суддів у даній адміністративній справі вважає передчасним висновок судді суду першої інстанції про необхідність повернення позовної заяви, оскільки оскаржувана ухвала постановлена внаслідок надмірного формалізму.

Відповідно до положень ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом частини 1 статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про передчасність постановлення суддею суду першої інстанції ухвали 10 січня 2024 року про повернення позовної заяви та, як наслідок, наявність підстав для її скасування на підставі пункту 1 частини 1 статті 320 КАС України з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 169, 241, 242, 243, 308, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк