Справа № 350/265/24
Суддя: Пулик М. В.
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 350/265/24
Номер провадження 2-а/350/4/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Пулика М.В.,

секретаря судового засідання Юречко Т.Б.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції Шумила С.Я., Коритко І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Рожнятів адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №1346598 від 31.01.2024,

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позицій сторін:

ОСОБА_1 звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із адміністративним позовом до відповідача, у якому просив скасувати постанову поліцейського 1 взводу 2 роти Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції Боднар Ю.М. серії EHA №1346598 від 31.01.2024, якою його, ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУПАП та накладено адміністративне стягнення, у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зіслався на те, що в оскаржуваній постанові зазначено, що 31.01.2024 по вул. Мельника, 11 м. Івано-Франківськ, він керуючи транспортним засобом «TOYOTA LAND CRUISER PRADO» н.з. НОМЕР_1 та здійснив стоянку транспортного засобу на тротуарі, не залишив для руху пішоходів 2 метри, чим порушив вимоги п.п 15.10 в. ПДР. Однак вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною з наступних підстав. Він працює в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на посаді начальника управління адміністративного забезпечення. 31.01.2024 за дорученням керівництва Головного управління та у зв?язку із виконанням посадових обов?язків транспортним засобом «Toyota Land cruiser prado 150» номерний знак НОМЕР_1 він поїхав до сервісного центру Головного управління, який розташований за адресою вул. Мельника, 11 у м. Івано-Франківськ для вирішення виробничих питань. На прибудинковій території, а саме на її проїзді за шлагбаумом, який було встановлено Головним управлінням, він припаркував транспортний засіб, який не розміщував на тротуарі, який проходить вздовж головної дороги, а був розміщений на проїзній частині прибудинкової території Головного управління. Транспортний засіб жодним чином не перешкоджав руху пішоходів у даному місці, оскільки він стояв на відстані більше 5 метрів до входу в приміщення Головного управління та більше 5 метрів від з?їзду з головної дороги, за встановленим Головним управління шлагбаумом, який було встановлено для недопущення проїзду на прибудинкову територію сторонніх транспортних засобів, крім службових (фотокопія додається).

Окрім цього, перед в?їздом на прибудинкову територію Головного управління встановлено дорожній знак "проїду не має" та як було встановлено автоматичний шлагбаум, а також механічний шлагбаум, а тому зазначене свідчить про те, що на прибудинкову територію Головного управління обмежено рух транспортних засобів та у цій зоні парковка транспортного засобу на тротуарі жодним чином не перешкоджає руху пішоходів, а здійснена ним зупинка не була здійснена на дорогах із пожвавленим дорожнім рухом та відповідно відсутні підстави для складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення. Факт перебування у користуванні Головного управління земельною ділянкою для обслуговування будинку за адресою вул. Мельника, 11 м. Івано-Франківськ підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав. Отже, він не погоджується із зазначеним рішенням інспектора, бо вважає себе невинним, постанову серії ЕНА №1346598 від 31.01.2024 необгрунтованою і такою, що підлягає скасуванню у зв?язку з неповним з`ясуванням обставин справи.

26.02.2024 до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області надійшов відзив на позовну заяву (а.с.26-31), у якому представник відповідача зазначив, що 31.01.2024 о 15:45 год. надійшло повідомлення з чату 102 «ifpolice», що у м. Івано-Франківську на вул. Андрія Мельника буд. 11, автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO», чорного кольору, н.з. НОМЕР_2 припаркований із порушенням ПДР, а саме на тротуарі. Поліцейський взводу №1 роти тактико-оперативного реагування Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції сержант поліції ОСОБА_2 разом зі своїм напарником прибули за вказаною адресою, де виявили Т3 "TOYOTA LAND CRUISER PRADO", чорного кольору, н.з. НОМЕР_2 , водій якого здійснив зупинку та стоянку на тротуарі, де для руху пішоходів залишилося менше 2-х метрів. Поліцейський ОСОБА_2 підійшов до Т3 для того, щоб з?ясувати обставини зупинки, представився, відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», проінформував водія про порушення ним п.п 15.10.в. ПДР, а саме: здійснив зупинку та стоянку транспортного засобу на тротуарі в місці, де між транспортним засобом та бетонним парапетом з металічним перилом неможливий рух пішоходів та осіб з інвалідністю, що пересуваються у кріслах колісних по тротуару. Після виконання вимог, передбачених статтею 18 та статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський висловив законну вимогу до водія про пред`явлення документів, передбачених підпунктами (а), (6), (г) пункту 2. 1 ПДР, а саме: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс (сертифікат) обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до статті 279 КУпАП, сержант патрульної поліції ОСОБА_2 , як посадова особа, яка має право розглядати справи про адміністративні правопорушення, зазначені у статті 222 КУпАП, у тому числі за частиною першою статті 122 КУпАП, оголосив про початок розгляду ним справи про адміністративне правопорушення передбачене частиною першою статті 122 КУпАП щодо ОСОБА_1 . Після оголошення про початок розгляду справи, позивача ознайомлено з правами особи, що притягається до адміністративної відповідальності, передбаченими статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУПАП. Жодних клопотань чи заяв під час розгляду справи позивач не подавав. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене частиною першою статті 122 КУпАП, сержантом поліції ОСОБА_2 після розгляду адміністративної справи було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії EHA №1346598 від 31.01.2024 з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позов до відповідача про скасування постанови про накладення на нього адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №1346598від 31.01.2024, з підстав, викладених у ньому.

Представники відповідача Коритко І.Б. та ОСОБА_3 заперечили щодо позовних вимог з підстав, викладених по суті у відзиві на позовну заяву ( а.с.26-31).

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 13.02.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами ст.286 КАС України, призначив судовий розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. З метою забезпечення строків розгляду адміністративної справи, встановлених ст.286 КАС України, суд витребував в Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції всі матеріали адміністративної справи, на основі яких винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1346598 від 31.01.2024.

21.02.2024 до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від представника відповідача до суду поступило клопотання про відкладення розгляду у справі з метою підготовлення відзиву на позовну заяву.

26.02.2024 до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

Відповідно до копії паспорта громадянина України (а.с.7-9), позивач у цій справі - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №1346598 (а.с.5-6) підтверджено, що поліцейський 1 взводу 2 роти Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області сержант поліції Боднар Ю.М. наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. за те, що він 31.01.2024 о 16:25 год. у м.Івано-Фраківську, вул.Мельника Андрія будучи водієм здійснив стоянку транспортного засобу «TOYOTA LAND CRUISER PRADO 150» н.з. НОМЕР_1 на тротуарі, не залишив для руху пішоходів 2 м., чим порушив п.15.10 в ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

На спростування позовних вимог позивача відповідач також долучив до матеріалів справи багатофункціональний цифровий відеодиск із двома відеозаписами (а.с.34).

Так, відеозапис із назвою «clip-0» розпочинається із спілкування поліцейського із ОСОБА_1 , який пояснював, що земельна ділянка, на якій вони, а також транспортний засіб марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO» н.з. НОМЕР_1 знаходилися, є прибудинковою територію, яка закріплена за Пенсійним фондом. При цьому, позивач стверджував, що така територія є непрохідною. Поліцейський пояснив в чому полягає на його думку порушення позивачем Правил дорожнього руху, після чого повідомив, що відносно позивача буле винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим попросив ОСОБА_4 пред`явити посвідчення водія, що останній і зробив. З відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 жодного разу не заперечував, що він керував зазначеним транспортним засобом та здійснив стоянку на тротуарі, однак він не погоджувався, що його транспортний засіб розташований на тротуарі з порушенням Правил дорожнього руху. Після цього, ОСОБА_1 було ознайомлено із його правами, передбаченими ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

На відеозаписі із назвою «clip-1» зафіксовано процедуру ознайомлення ОСОБА_1 із оскаржуваною постановою, зафіксовано, як він надав пояснення у ній, зазначивши «Я не згідний», після чого отримав копію постанови.

З копії з Витягу з Державного реєстру речових прав №332242098 від 15.05.2023 (а.с.10 -11) вбачається, що будинок №11 у м. Івано-Франківську по вул. Мельника Андрія є адміністративним будинком, правокористувачем якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (), а його власником є Пенсійний фонд України ().

З долученої позивачем до матеріалів справи роздруківки фотосвітлин (а.с.13,42,43) вбачається розташування автомобіля чорного кольору однією половиною своєї частини на проїзній дорозі, а іншою половиною на тротуарі. Позаду автомобіля при в`їзді з прилеглої території на основну вулицю розташовано шлагбаум.

На іншій роздруківці фотосвітлини наданої позивачем (а.с.14 ) зафіксовано будівлю із надписом над входом «ПФУ», а також частину шлагбауму та металеву конструкцію, розташовану над частиною проїзної дороги. Злівої сторони в`їзду зафіксовано дорожній знак «Тупик».

На долученій до матеріалів справи відповідачем роздруківці фотосвітлин (а.с.42-43) вбачається розташування того ж транспортного засобу, зафіксованого на фотосвітлині позивача (а.с.13), однак з іншої його передньої частини, якою додатково підтверджено, що 31.01.2024 о 16:25 год. транспортний засіб марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO» н.з. НОМЕР_1 знаходився на тротуарі, при цьому в безпосередній близькості до пандуса, відстань між якими (автомобілем та пандусом) на думку суду не дозволяла би проїхати особам з інвалідністю на колісному кріслі та була меншою ніж два метри для руху пішоходів.

Таке по суті розташування зазначеного транспортного засобу зафіксовано також на вищеописаних відеозаписах, що містяться в матеріалах справи.

Отже, між сторонами виник спір відносно законності винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення відносно позивача, яку останній вважає неправомірною та просить про її скасування.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування та висновки суду.

Суд, вислухавши учасників справи, надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові та оцінюючи зміст обґрунтування складу адміністративного правопорушення, викладеного в ній, а також дослідивши наявні докази в матеріалах адміністративної справи, дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Стаття 19 Конституції передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідачі) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху.

Відповідно до Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про національну поліцію", під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 вказаного Закону, поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Суд встановив, що оскаржуваною постановою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки він 31.01.2024 о 16:25 год. у м.Івано-Фраківськ, вул.Мельника Андрія будучи водієм здійснив стоянку транспортного засобу марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO 150» н.з. НОМЕР_1 на тротуарі, не залишив для руху пішоходів 2 м., чим порушив п.15.10 в ПДР.

Позивач не погоджується з винесеною постановою, вказуючи у позовній заяві, що вона є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із неповним з`ясуванням обставин справи.

Для встановлення істини у адміністративній справі слід дослідити докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, а також дотримання суб`єктом владних повноважень вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з положеннями ст.ст. 9, 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як передбачено ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із ст.72 КАСУ, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАСУ).

Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУпАП.

Досліджуючи законність винесення оскаржуваної постанови, суд встановив, що у ній зазначено про порушення позивачем п.15.10 в ПДР, що стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Як визначено в п 1.9 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.15.10 в ПДР стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Згідно з визначенням, викладеному у п. 1.10 ПДР тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном.

Стоянкою називається припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Цим же пунктом Правил дорожнього руху передбачено, що зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Важливим є те, що стоянкою не вважається зупинка, яка триває більше ніж 5 хвилин, якщо це пов`язано із посадкою/висадкою пасажирів або завантаженням/розвантаженням вантажу.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

У позовній заяві позивач зазначає, що 31.01.2024 за дорученням керівництва Головного управління та у зв?язку із виконанням посадових обов?язків транспортним засобом «Toyota Land cruiser prado 150» номерний знак НОМЕР_1 він поїхав до сервісного центру Головного управління, який розташований за адресою вул. Мельника, 11 м. Івано-Франківськ для вирішення виробничих питань. На прибудинковій території, а саме на її проїзді за шлагбаумом, який було встановлено Головним управлінням, він припаркував транспортний засіб.

Однак в позовній заяві, а також в ході розгляду справи позивач жодного разу не зазначив, що припинив рух транспортного засобу марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO 150» н.з. НОМЕР_1 з метою посадки або висадки пасажирів, завантаження або розвантаження вантажу, а також з метою виконання інших вимог Правил дорожнього руху.

Незгода позивача із оскаржуваною постановою зводиться до того, що він не здійснював стоянку зазначеного автомобіля на тротуарі та з перешкодою для руху пересічних перехожих, у зв`язку з чим на його думку, поліцейський неповно з`ясував обставини адміністративної справи.

Однак, з такими доводами позивача суд не може погодитись, встановивши наступне.

Так, у позовній заяві позивач зазначив, що транспортний засіб не розміщувася на тротуарі, який проходить вздовж головної дороги, а був розміщений на проїзній частині прибудинкової території Головного управління. Факт перебування у користуванні Головного управління земельною ділянкою для обслуговування будинку за адресою вул. Мельника, 11 м. Івано-Франківськ підтверджує витягом з Державного реєстру речових прав.

Однак, такі твердження позивача без жодного сумніву спростовані матеріалами справи, зокрема відеозаписами із назвою «clip-0» та «clip-1», які містяться на цифровому відеодиску, а також долученою відповідачем до матеріалів справи роздруківкою фотосвітлини. Так, зазначеними доказами підтверджено, що 31.01.2024 о 16:25 год. транспортний засіб марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO» н.з. НОМЕР_1 однією частиною знаходився на проїзній частині, а іншою частиною на тротуарі для руху пішоходів, чим беззаперечно міг або створював їм перешкоди.

Окрім цього, не заслуговує на увагу аргумент позивача про те, що Витягом з Державного реєстру речових прав підтверджено факт перебування у користуванні Головного управління Пенсійного фонду земельною ділянкою для обслуговування будинку №11 по вул. Мельника у м.Івано-Франківську, оскільки у долученому позивачем Витязі з Державного реєстру речових прав №332242098 від 15.05.2023 немає жодних відомостей про будь-яку земельну ділянку.

При цьому, дослідивши відеозаписи, суд встановив, що тротуар, на якому позивач здійснив стоянку, є елементом дороги, призначений для руху пішоходів та прилягає до проїздної частини.

Суд звертає увагу, що пунктом 26.2 б ПДР передбачено, що у житловій зоні забороняється стоянка транспортних засобів поза спеціально відведеними місцями і таке їх розташування, яке утруднює рух пішоходів і проїзд оперативних чи спеціальних транспортних засобів. Транспортні засоби, що належать юридичним або фізичним особам, які працюють або знаходяться в таких зонах, повинні розташовуватися на стоянці лише у призначених для цього місцях. Якщо таких місць немає, транспортні засоби потрібно ставити так, щоб вони не утруднювали рух пішоходів і проїзд транспортних засобів оперативних або спеціальних служб - як міжбудинковими проїздами, так і під?їзд до входу в будинок.

За таких обставин, навіть, якщо територія, на якій позивач здійснив стоянку з порушенням Правил дорожнього руху, перебуває у користуванні окремих юридичних осіб публічного права, як про це стверджує позивач, це не свідчить про те, що на таку територію не поширюються Правила дорожнього руху, і по такій території пішоходи не можуть здійснювати пересування тротуаром, а окремі транспортні засоби проїзд дорогою.

З огляду на вищевикладене, розташування транспортного засобу у зв`язку із виконанням службових обов`язків на прибудинковій території Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області не береться судом до уваги як обставина, яка може свідчити про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Окрім цього, у позовній заяві позивач зазначив, що транспортний засіб жодним чином не перешкоджав руху пішоходів у даному місці, оскільки він стояв на відстані більше 5 метрів до входу в приміщення Головного управління та більше 5 метрів від з?їзду з головної дороги, за встановленим Головним управління шлагбаумом, який було встановлено для недопущення проїзду на прибудинкову територію сторонніх транспортних засобів, крім службових.

Такі твердження позивача суд вважає неспроможними, оскільки як зазначено вище, пунктом 15.10 в ПДР забороняється можливість стоянки на тротуарі для легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається менше 2 м.

Тобто у даному випадку розташування автомобіля на відстані більше 5 метрів до входу в приміщення Головного управління та більше 5 метрів від з?їзду з головної дороги, як про це зазначає позивач, немає жодного правового значення, оскільки основною умовою дотримання пункту 15.10 в Правил дорожнього руху є залишення відстані для вільного руху пішоходів не менше двох метрів. При цьому жодними доказами зазначені доводи позивача про вказані ним 5 метрів не підтверджені.

Також, у позовній заяві позивач зазначив, що перед в?їздом на прибудинкову територію Головного управління встановлено дорожній знак "проїзду не має", а також автоматичний шлагбаум та механічний шлагбаум, що на його думку свідчить про те, що на прибудинкову територію Головного управління обмежено рух транспортних засобів, і у цій зоні жодним чином парковка транспортного на тротуарі жодним чином не перешкоджає руху пішоходів, а здійснена ним зупинка транспортного засобу не була здійснена на дорогах із пожвавленим дорожнім рухом та відповідно відсутні підстави для складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Надаючи оцінку таким доводам позивача, суд вважає за необхідне звернути увагу, що позивач не довів жодними доказами, що при в`їзді на територію, на якій ним було здійснено стоянку, було встановлено дорожній знак «проїзду немає», хоча він здійснював фотофіксацію зі сторони в`їзду на зазначену територію та не був позбавлений можливості одночасно зафіксувати і розташування вказаного ним дорожнього знаку.

Окрім цього, зазначений позивачем дорожній знак не передбачений Правилами дорожнього руху, однак навіть якщо гіпотечно такий знак і був би встановлений у місці, вказаному позивачем, сумнівно, що його дія, як засобу регулювання дорожнього руху могла би обмежувати права учасників дорожнього руху.

Суд звертає увагу, що на долученій позивачем роздруківці фотосвітлини (а.с.14) зображено дорожній інформаційно-вказівний знак, передбачений пп. 5.32.1 п.33. ПДР, а саме «Тупик», що вказує на дорогу, що не має наскрізного проїзду. Однак, такий дорожній знак сам собою не вказує на будь-які обмеження щодо руху будь-яких учасників дорожнього руху, а інформує тільки про відсутність попереду наскрізного проїзду, у зв`язку з чим наявність такого знаку не може слугувати підставою для виправдання дій позивача, пов`язаних із неправомірною стоянкою транспортного засобу.

Також не може суд погодитись із твердженнями позивача, що на прибудинкову територію Головного управління обмежено рух транспортних засобів та у цій зоні парковка транспортного на тротуарі жодним чином не перешкоджає руху пішоходів, оскільки на переконання суду, будь-яке обмеження в`їзду на відповідну територію не означає повну заборону такого в`їзду, що свідчить про те, що все ж таки певні категорії транспортних засобів мають можливість проїзду на територію, обмежену автоматичним шлагбаумом, і відповідно мають можливість перешкоджати руху пішоходів, а в даному випадку таким транспортним засобом є автомобіль позивача.

Матеріалами справи підтверджено, що здійснена позивачем стоянка перешкоджала руху пішоходів в порушення п.15.10 в ПДР, оскільки переглянувши та проаналізувавши відеозаписи і фотосвітлини, слід дійти недвозначного висновку, що транспортний засіб марки «TOYOTA LAND CRUISER PRADO» н.з. НОМЕР_1 знаходився на тротуарі, по якому рухаються пішоходи, і відстань для їх руху була меншою ніж два метри.

Важливим у даному випадку є те, що зазначений автомобіль знаходився в безпосередній близькості до пандуса, відстань між якими (автомобілем та пандусом) на думку суду не дозволяла би проїхати не тільки особам з інвалідністю на колісному кріслі, але й заважала б іншим пішоходам, та без жодного сумніву була меншою ніж два метри для вільного руху пішоходів у розумінні п. 15.10 в ПДР.

Отже, аналіз фактичних обставин справи, установлених під час її розгляду, у їх взаємному зв`язку та сукупності мотивів, покладених в основу оскаржуваної постанови, дає суду підстави дійти висновку про доведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено допущення будь-яких порушень вимог КУпАП при винесені постанови серії ЕНА №1346598 від 31.01.2024 щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, як і не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог.

Натомість відповідачем доведено наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Отже, аналізуючи вищевикладені позивачем у позовній заяві твердження, а також надані сторонами на підтвердження та заперечення позовних вимог докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 31.01.2024 по вул. Мельника, 11 м. Івано-Франківську, здійснив стоянку транспортним засобом «TOYOTA LAND CRUISER PRADO 150» н.з. НОМЕР_1 на тротуарі, не залишивши для руху пішоходів 2 метри, на час, більший ніж 5 хв., з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог Правил дорожнього руху, ( посадкою ( висадкою) пасажирів завантаженням ( розваженням) вантажу, чим порушив вимоги п.п 15.10 в. ПДР, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

На підставі зазначеного, слід відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №1346598 від 31.01.2024, у зв`язку з його безпідставністю.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Частиною п`ятою статті 139 КАС України передбачено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є особою з інвалідністю 2 групи (а.с.12), у зв`язку з чим при зверненні до суду із цим позовом не сплачував судовий збір.

Водночас матеріали справи не містять доказів понесення сторонами інших судових витрат, у зв`язку з чим суд вважає, що витрати пов`язані зі сплатою судового збору необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.7, 9-11, 33, 122, 222, 245, 247, 251, 252, 278, 280 293, 294 КУпАП, ст.ст.139, 143, 241, 246, 250-251, 255 КАС України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №1346598 від 31.01.2024.

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , житель АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: вулиця Юності, 23, м. Івано-Франківськ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 379519998.

Суддя: