Справа № 461/9865/23
Суддя: Стрельбицький В. В.
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №461/9865/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рожко Ю.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Лубоцького Б.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за адміністративним позовом

позивач ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до

відповідач ? Львівська митниця Державної митної служби

(79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, ),

представник відповідача Лубоцький Богдан Ігорович

(79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1)

про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,

встановив:

Позиції сторін та учасників справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської митниці Державної митної служби про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил, згідно якого просить змінити п.2 постанови Львівської митниці віл 07.11.2023 року у справі про порушення митних правил №1375/20900/23 в частині стягнення штрафу, а саме замінити визначений митним органом штраф на 26 629,45 грн.

В обґрунтування позову покликається на те, що вважає оскаржувану постанову незаконною та необґрунтованою.

Позивач вказує, що постановою Львівської митниці від 07.11.2023 року у справі про порушення митних правил №1375/20900/23 його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 471 МК України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 30 відсотків вартості товарів, що складає 352 958, 24 грн.

Згідно з протоколом про порушення митних правил №1375/20900/23 від 07.11.2023 року, 02.10.2023, близько 22:42 год., у зону митного контролю пункту пропуску п/п «Шегині» м/п «Мостиська» Львівської митниці смугою руху «червоний коридор» у напрямку «в`їзд в Україну» прибув транспортний засіб марки «Fiat Ducato», р/н НОМЕР_2 , яким позивач слідував у якості водія.

Перед початком митного контролю, позивачу було запропоновано заповнити митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності, та роз`яснено митні правила, у якій він заявив про наявність у нього крила та крісла.

Також, позивачем було заповнено декларацію про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, згідно із якою ним переміщуються медикаменти загальною вагою 340 кг та одяг вживаний загальною вагою 580 кг, отримувачем якої він вказав Благодійний фонд "Захистимо Україну".

Після перевірки заявлених відомостей та завірення митної декларації штампом «Під митним контролем № «322», під час проведення митного огляду у боксі поглибленого огляду, окрім задекларованих речей та гуманітарної допомоги, у багажному відділенні автомобіля без ознак приховування було виявлено незадекларовані за встановленою формою парфуми в асортименті т.м. "МОNTALE", загальною кількістю 426 штук. Про наявність виявлених під час митного огляду товарів він у процесі усного опитування не заявив, у митній декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності від 02.10.2023 їх не вказав. Достовірність відомостей, вказаних у цих деклараціях, позивач засвідчив своїм підписом.

Дії позивача митним органом кваліфіковано за ч. 2 ст. 471 МК України, як вчинення дій, спрямованих на переміщення через митний кордон України вищевказаного товару шляхом недекларування, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей про товари, які переміщуються громадянином через митний кордон України.

При визначенні розміру штрафних санкцій відповідач врахував висновок Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень від 17.10.2023 №-0876. Згідно даного висновку, загальна вартість товару, тимчасово вилученого протоколом про порушення митних правил, становить 1 176 527,46 гривень. Позивач не погоджується з такою вартістю та результатами оцінки предметів порушення митних правил, оскільки така, на його думку, була проведена неуповноваженим на проведення оцінки органом. Зокрема, позивач вказує, що згідно з витягом з ЄДРПОУ, видом основної економічної діяльності Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України є державне управління загального характеру, до якого, відповідно до коду КВЕД 84.11, не відноситься діяльність щодо проведення експертиз. Крім того, всупереч Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998, у висновку експерта відсутні дані про повідомлення експерта про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову від проведення експертизи.

Також, у висновку не вказано, з якими саме об`єктами було здійснено порівняння товарів щодо яких проведено експертизу, не долучено будь-яких матеріалів, які б підтверджували наявність об`єктів порівняння та цін на них, а також не наведено конкретних методів порівняння і врахування коригування відмінностей між такими і досліджуваними товарами. При цьому Інтернет-ресурси, з яких взято вартість товарів, не містять посилань на конкретні товари.

Позивач також вказує, що експертом не зазначено, які саме стандарти та технічні умови до даного типу товару він використовував. Не вказано код товару Українського класифікатора товарів зовнішньої економічної діяльності, не надані відомості з митних баз Держмитслужби щодо подібних (аналогічних) товарів, які імпортуються в Україну. Крім того, вилучений у справі товар ввозився з-за кордону в Україну, проте, для визначення вартості товару використовувались національні Інтернет сайти (ресурси), тобто вартість визначалась на підставі цін внутрішнього ринку, а не враховувався рівень світових цін. Митним органом не враховано положення статті 49 Митного кодексу, яка визначає основою декларування фактурну вартість товару, а не вартість товару на внутрішньому ринку. Ціна товару на внутрішньому ринку (яка зазначена у експертизі) не є фактурною ціною у розумінні статті 49 МКУ, а містить внутрішні податки, цінову націнку, транспорті, фінансові та інші витрати, як складові собівартості. Така ціна не може вважатися об`єктивним показником вартості імпортованого товару, а тим більше не може відповідати фактурній.

Позивач вважає, що вказаний висновок не може братися за основу визначення вартості вилученого товару. Також вказує, що зазначені у протоколі товари були придбані ним по значно нижчій ціні, що підтверджується відповідними документами. Так, згідно з інвойсом (рахунком-фактурою) А48/23 від 31.03.2023 року, зазначені парфуми в асортименті т.м. "МОNTALЕ" були придбані ним за 2 291, 25 євро.

Відтак, загальна вартість тимчасово вилучених речей становить 2 291, 25 євро. Згідно встановленого НБУ офіційного курсу гривні до іноземних валют, станом на день вчинення порушення митних правил (02 жовтня 2023 року), 1 євро еквівалентно 38,7408 грн. Виходячи з наведеного, за розрахунком позивача, вартість тимчасово вилучених речей становить 88 764,85 грн. (2 291,25 * 38,7408), а відтак розмір штрафу повинен становити 30 відсотків від цієї суми, тобто 26 629,45 грн.

На підставі вищенаведеного, позивач просить заявлені вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 23.11.2023 відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами встановленими статтею 286 КАС України.

01.12.2023 року від представника відповідача Лубоцького Б.І. надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві, представник відповідача наводить обставини справи зазначені у протоколі про порушення митних правил. Так, посилюючись на положення ч. ч. 1, 4 ст. 374, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 266, ч. ч. 6, 8 ст. 264, 366, ч. 1 ст. 511 Митного кодексу України, представник митного органу наводить наступне.

Про наявність виявлених під час митного огляду товарів гр. ОСОБА_1 у процесі усного опитування не заявив, у митній декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності від 02.10.2023 не вказав. Достовірність відомостей, вказаних у цих деклараціях громадянин засвідчив своїм підписом.

Таким чином, гр. ОСОБА_1 вчинив дії спрямовані на переміщення через митний кордон України товарів шляхом недекларування, тобто не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений Митним кодексом України, про товари, які переміщуються громадянином через митний кордон України. Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 471 МК України.

Згідно висновку експерта СЛЕД Держмитслужби від 17.10.2023 № -0876, загальна вартість товару тимчасово вилученого протоколом про порушення митних правил №1375/20900/23 становить 1 176 527,46 гривень. Відповідно до ст.ст. 519 та 520 МК України, з гр. ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь Львівської митниці витрати за зберігання тимчасово вилучених товарів на складі митниці.

Зауваження ОСОБА_1 щодо врахування Інвойсу від 15.06.2023 № 31.03.2023 № А48/23, згідно якого вартість товару становить 2291,25 євро (88764,85 грн.) та щодо неправильності застосування методу визначення митної вартості, за твердженням представника митного органу, не підкріплено доказами, оскільки ОСОБА_1 особисто наданими митними деклараціями від 02.10.2023 підтверджує факт відсутності усвідомлення щодо необхідності декларування «парфумів «Montale» в асортименті, загальною кількістю 426 штук» та відсутності документів щодо вартості на цей товар в дату переміщення через митний кордон України.

Також представник митного органу вказує у відзиві наступне.

Відповідно до ст. 502 МК України, експерт призначається посадовою особою митного органу, в провадженні якої перебуває справа про порушення митних правил, у разі потреби в спеціальних знаннях. Експертом може бути особа, яка має необхідні знання для надання відповідного висновку. Статтею 515 зокрема передбачено, експертиза призначається, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо. Зазначена експертиза не є судовою експертизою. Експертиза проводиться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його відокремлених підрозділів та інших установ або окремими спеціалістами, які призначаються посадовою особою митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. Особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи.

З наведених підстав та за відсутності клопотань від ОСОБА_1 щодо проведення незалежної експертизи, посадовою особою митного органу було призначено товарознавчу експертизу до СЛЕД Держмитслужби. Щодо застосування методів визначення митної вартості, такі актуальні за умов визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту ч.1 ст. 57 МК України, тобто для цілей митного оформлення товарів у вільний обіг, а не порушення митних правил внаслідок переміщення таких через митний кордон України у невстановленому законом порядку.

Стосовно доводів позивача щодо відсутності обґрунтування повноважень СЛЕД Держмитслужби на визначення митної вартості предметів порушення митних правил, представник митного органу зазначає наступне.

Під час проведення експертизи посадова особа СЛЕД Дежмитслужби, яка, відповідно до ст. 515 МК України, не має бути судовим експертом чи попереджатися про кримінальну відповідальність, в межах наданих їй повноважень здійснює визначення вартості товару, у відповідності до наступних нормативних актів:

1. Національний стандарт №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав»,

затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440.

2.Постанова Кабінету Міністрів України від 26.12.2001 № 1724 «Про Порядок обліку, зберігання, оцінки вилученого митними органами майна, щодо якого винесено рішення суду про конфіскацію, передачі його органам державної виконавчої служби і розпорядження ним» (зі змінами).

3.Методичні рекомендації «Оцінка конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави».- Київ: Київський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства Юстиції України, 2011.

4.Методичні рекомендації 02.59-00.079-2017 (01) «Методика визначення вартості

товарів на минулу дату», затверджена наказом ДПМЕ ДФС від 20.04.2017 № 87.

Крім того, статтею 1 МК України передбачено, що законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Нормами права щодо провадження у справах про порушення митних правил, визначеними частиною другою статті 515 МК України, встановлено, що експертиза проводиться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень (тобто СЛЕД Держмитслужби) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику (тобто Державної митної служби України), його відокремлених підрозділів та інших установ або окремими спеціалістами, які призначаються посадовою особою митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил.

Разом з цим, нормами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 3 Положення про СЛЕД Держмитслужби, затвердженого наказом Держмитслужби від 23.10.2019 № 18, у редакції наказу від 12.11.2019 № 29 (зі змінами), на СЛЕД Держмитслужби покладено завдання з проведення досліджень та здійснення експертної діяльності у митній сфері, а також здійснення відповідно до законодавства попередньої оцінки майна, вилученого, конфіскованого за порушення митного законодавства.

Отже, повноваження СЛЕД Держмитслужби на проведення експертизи у справах про порушення митних правил, в тому числі проведення товарознавчої експертизи із визначенням вартості вилученого майна, що є предметом правопорушення, закріплено Положенням про СЛЕД Держмитслужби, що відповідає вимогам МК України, з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 № 2658-ІІІ.

Нормативне врегулювання форми висновку, складеного експертами СЛЕД Держмитслужби за результатами експертизи предметів правопорушення з метою визначення їх вартості, визначено підзаконним нормативно-правовим актом головного органу у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію єдиної державної митної політики, а саме наказом Міністерства фінансів України від 02.12.2016 № 1058, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 26.12.2016 за №1693/29823.

Згідно п. 4 розділу III «Формування документації для проведення досліджень (аналізів, експертиз)» Порядку взаємодії структурних підрозділів та територіальних органів Державної фіскальної служби України із Спеціалізованою лабораторією з питань експертизи та досліджень ДФС під час проведення досліджень (аналізів, експертиз), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.12.2016 № 105, посадовою особою митниці було призначено експертизу та у постанові значені завдання для дослідження (аналізу, експертизи) які відповідали меті призначення експертизи та не виходили за межі компетенції та спеціальних знань експерта, оскільки передбачали лише визначення вартості предметів правопорушення.

Окрім вищезазначених нормативно-правових актів, розпорядчими документами СЛЕД Держмитслужби визначено більш детальні вимоги щодо оформлення змісту експертних висновків, в тому числі щодо наведення відомостей щодо використаних джерел з ресурсів мережі Інтернет. Так, експерти СЛЕД Держмитслужби, що є правонаступником реорганізованого Департаменту податкових та митних експертиз ДФС, керуються Методичними рекомендаціями 01.55-00.080 (03) «Оформлення висновків за результатами досліджень (аналізів, експертиз) проб (зразків) товарів», затвердженими наказом ДІ1МЕ ДФС від 30.06.2017 №139, у яких, серед іншого, зазначено, що фотокопії сторінок ресурсів мережі Інтернет зберігаються у архівних справах експертного підрозділу СЛЕД Держмитслужби в твердому та/чи електронному вигляді.

Враховуючи доводи наведені у відзиві, Львівська митниця, в особі уповноваженого представника, вважає, що митним органом правомірно притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, а тому просить суд, відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав з підстав викладених у позові та просив заяву задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи наведені у відзиві та просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, вказавши, що вважає такий безпідставним.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши наявні у справі документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходить з наступних доводів та мотивів.

Судом встановлено, що постановою Львівської митниці від 07.11.2023 року у справі про порушення митних правил №1375/20900/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч. 2 ст. 471 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 30 відсотків вартості товарів, що складає 352958, 24 грн.

Оцінюючи доводи сторін та наявні у матеріалах справи доказів, суд враховує наступне.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Отже, у даній справі ніким з учасників процесу не оспорюються обставини правопорушення наведені у оскаржуваній постанові в частині перевезення та виявлення товару, його кількості, найменування, способу перетину митного кордону, а також особи яка цей товар перевозила.

Так, ОСОБА_1 не заперечує те, що 02.10.2023 близько 22:42 год. у зону митного контролю пункту пропуску п/п «Шегині» м/п «Мостиська» Львівської митниці смугою руху «червоний коридор» у напрямку «в`їзд в Україну» прибув транспортний засіб марки Fiat Ducato, р/н НОМЕР_3 , яким він слідував у якості водія. Перед початком митного контролю, позивачу було запропоновано заповнити митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності та роз`яснено митні правила, у якій він заявив про наявність у нього товару - крила та крісла.

Позивач також визнає, що ним було заповнено декларацію про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, згідно з якою ним переміщуються медикаменти загальною вагою 340 кг та одяг вживаний загальною вагою 580 кг, де отримувачем вказано Благодійний фонд "Захистимо Україну". Після перевірки заявлених відомостей та завірення митної декларації штампом «Під митним контролем № «322», під час проведення митного огляду у боксі поглибленого огляду, окрім задекларованих речей та гуманітарної допомоги, у багажному відділенні автомобіля без ознак приховування було виявлено не задекларований за встановленою формою товар - парфуми в асортименті т.м. "MONTALE", загальною кількість 426 штук. Позивач погоджується з тим, що про наявність виявлених під час митного огляду товарів він у процесі усного опитування не заявив, у митній декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності від 02.10.2023 їх не вказав.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 визнає той факт, що він вчинив дії спрямовані на переміщення через митний кордон України товарів шляхом недекларування, тобто не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений Митним кодексом України, про товари, які переміщуються громадянином через митний кордон України.

Згідно ч. 2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення, а підставою позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які складаються із фактів, що тягнуть за собою певні правові наслідки: зміну чи припинення правовідносин.

Предмет позову кореспондує із способами судового захисту права (змістом позову), які визначені статтею 5 КАС України

Виходячи з наведених вище доводів та положень чинного законодавства, підстав для виходу за межі заявлених позовних вимог або дослідження обставин які виходять за межі заявленого предмету позову суд не вбачає.

Фактично даний спір стосується того, що позивач оспорює правомірність визначеного розміру накладеного на нього стягнення, наводячи зазначені вище мотиви. У свою чергу, відповідач не погоджується з наведеними доводами стверджуючи, що позивача притягнуто до відповідальності правомірно, а обставини наведені ним у позовній заяві не є підставою для задоволення позову та зменшення розміру стягнення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розгляд протоколів про порушення митних правил та прийняття компетентними органами за ними рішень мають повністю підкорюватись вимогам законності. Такий висновок випливає з проголошеної у ст.8 Конституції України дії принципу верховенства права, до змісту якого входить обов`язок органів публічної влади діяти відповідно до закону і в межах норм, що визначають їхні повноваження. Ці органи не повинні діяти свавільно.

У частині першій ст. 466 МК України зазначено, що адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч. 1 ст.486 МК України).

Відповідно до ст. 489 цього Кодексу, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Адміністративна відповідальність за порушення митних правил встановлюється Митним кодексом України.

Частиною 2 статті 471 МКУ встановлено відповідальність за недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами. Вчинення даного правопорушення тягне за собою накладення штрафу в розмірі 30 відсотків вартості цих товарів.

Як вбачається з матеріалів справи, чого не заперечують учасники процесу (сторони), відповідач, визначаючи розмір стягнення, виходив із вартості товарів визначених у висновку експерта СЛЕД Держмитслужби від 17.10.2023 № -0876, згідно якого загальна вартість товару тимчасово вилученого протоколом про порушення митних правил №1375/20900/23 становить 1176527,46 гривень. Отже, розмір штрафу визначено виходячи із частки 30 відсотків від 1176527,46 грн., що становить 352958,24 грн.

Оцінюючи доводи учасників процесу щодо вартості товарів визначеної митним органом, суд виходить з наступного.

Нормами ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема і висновком експерта.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 357 Митного кодексу України, дослідження (аналізи, експертизи) проводяться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, чи його відокремленого підрозділу або інших експертних установ (організацій), призначених митним органом. Зазначені дослідження (аналізи, експертизи) проводяться з метою забезпечення здійснення митного контролю та митного оформлення і не є судовими експертизами. Призначення дослідження (аналізу, експертизи) в інших установах (організаціях) допускається лише у разі неможливості проведення дослідження (аналізу, експертизи) спеціалізованим органом з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, чи його відокремленим підрозділом або за заявою декларанта чи уповноваженої ним особи для підтвердження чи спростування результатів проведеного дослідження (аналізу, експертизи).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 515 Митного кодексу України, експертиза призначається, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо. Зазначена експертиза не є судовою експертизою. Експертиза проводиться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його відокремлених підрозділів та інших установ або окремими спеціалістами, які призначаються посадовою особою митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. Особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи.

Доводи представника відповідача про те, що особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи, як одна з підстав для відмови у позові, у даному випадку є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Цілком логічною та обґрунтованою виглядає позиція позивача який не ініціював питання проведення незалежної експертизи, з огляду на наявність документа який встановлює фактичну митну вартість товару, адже саме такий документ фіксує точну вартість конкретного товару. Водночас, у даному випадку не ставиться питання переплати або недоплати за товар, або, до прикладу, питання придбання товару неналежної якості, що притаманно відносинам між покупцем і продавцем, а не між покупцем і митним органом, а отже позивачу немає необхідності встановлювати вартість товару, будучи обізнаним про ціну яка за нього сплачена.

Як наведено вище, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст.495 МКУ, посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

У відповідності до ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 255 КУпАП, у випадках, прямо передбачених законом, протоколи про адміністративні правопорушення можуть складати також посадові особи інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування і представники органів самоорганізації населення.

Положення ч. 2 ст. 19 Конституції України, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є втіленням спеціально-дозвільного (імперативного) типу правового регулювання згідно з яким «Заборонено все, що прямо не вказано у законі».

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 8 МК України, митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Отже, стверджуючи про те, що позивач не скористався правом ініціювати проведення незалежної експертизи, відповідач фактично перекладає на нього свій, прямо передбачений законодавством, обов`язок щодо з`ясування усіх інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наведене прямо суперечить закріпленим у ст. 62 Конституції України принципам презумпції невинуватості.

Водночас, оцінюючи доводи представника відповідача наведені у відзиві щодо підстав та порядку призначення експертного дослідження, суд підкреслює, що він не ставить під сумнів повноваження митного органу на проведення і призначення відповідного дослідження, адже такі прямо передбачені законом. Крім того, суд не погоджується з доводами позивача про відсутність повноважень у експерта проводити відповідне дослідження, адже нормативна база наведена представником відповідача та зазначена вище у даному рішенні свідчить про те, що такі доводи позивача не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства. Суд відзначає, що у даному випадку предметом дослідження є саме об`єктивність відповідного висновку.

Разом з тим, суд, при ухваленні рішення у справі, враховує також наступне.

Згідно ч.ч. 5,6 ст. 515 МКУ, висновок експерта не є обов`язковим для посадової особи митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. У разі незгоди цієї особи з висновком експерта у постанові, яка виноситься у справі, повинно міститися обґрунтування такої незгоди. У разі неналежної якості або повноти висновку експерта може бути призначена повторна експертиза, проведення якої доручається іншому експерту (експертам).

Відповідно до ч.ч.3-6 ст. 517 МКУ, у разі потреби взяття проб та зразків може проводитися також в осіб, не зазначених у частині першій цієї статті, свідчення та участь яких у вивченні та оцінці обставин порушення митних правил можуть мати істотне значення для провадження і розгляду справи. Посадова особа митного органу, у провадженні або на розгляді якої знаходиться справа про порушення митних правил, виносить постанову про взяття проб та зразків. До взяття проб та зразків у разі потреби може залучатися експерт. Про взяття проб та зразків складається протокол.

Даних про те, що у цій справі проводився відбір зразків для проведення експертизи матеріали справи не містять. У висновку експерта міститься наступне формулювання:

«6. 1) Опис об`єкта(ів) експертизи вода парфумована марки «Montale Paris» в асортименті, в упаковках виробника, які мають захисні елементи першого розкриття, огляд якої проводився вибірково. Товар без видимих ознак використання».

З наведеного вбачається, що з висновку неможливо встановити який саме товар був предметом огляду експерта. При цьому, не може залишитись поза уваги суду той факт, що товар про який йдеться у висновку експерта складається з 15 різних найменувань.

Також, суд не може залишити поза увагою наступні обставини, які безпосередньо впливають на об`єктивність висновку експерта.

У висновку відсутні дані які приймались до уваги експертом при визначенні веб-сайтів, які ним оглянуті для визначення вартості товарів та не наведено механізму визначення таких ресурсів.

Крім того, сам експерт у висновку вказує наступну фразу: «При визначенні вартості об`єктів дослідження експерт, керуючись Національним стандартом №1, виходив з наступних припущень/застережень:

-товари, зазначені у постанові про призначення експертизи від 05.10.2023 в справі про порушення митних правил №1375/20900/23, протоколі про порушення митних правил від 02.10.2023 №1375/20900/23 та описі предметів від 02.10.2023, відповідають наданим для огляду зразкам, є якісними та безпечними, придатними для використання;

-експерт припускає відсутність будь-яких прихованих факторів, що впливають на вартість досліджуваних об`єктів (в тому числі відповідність інформації кількості об`єктів експертизи відомостям зазначеним у наданих документах)».

Тобто наведений висновок експерта, зокрема його ключові параметри, фактично ґрунтуються на припущеннях. До того ж експерт лише припускає відсутність будь-яких прихованих факторів, що впливають на вартість досліджуваних об`єктів, у тому числі відповідність інформації кількості об`єктів експертизи відомостям зазначеним у наданих документах, що само по собі ставить під сумнів об`єктивність такого висновку.

Згідно положень ст. 49 МКУ, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Водночас, з висновку експерта вбачається, що товарно-матеріальні цінності з групи товарів широкого вжитку оцінювались за ринковими цінами, а також цінами, що регулюються державою з урахуванням їх фактичного стану.

Відтак, застосований експертом підхід у повній мірі не відповідає положенням ст. 49 МКУ.

Крім того, представником відповідача не спростовано доводи позивача про те, що у даному висновку не вказано, з якими саме об`єктами було здійснено порівняння товарів, щодо яких проведено експертизу, не долучено будь-яких матеріалів, які б підтверджували наявність об`єктів порівняння та цін на них, а також не наведено конкретних методів порівняння і врахування коригування відмінностей між такими і досліджуваними товарами. При цьому Інтернет-ресурси, з яких взято вартість товарів, не містять посилань на конкретні товари, а експерт не навів механізму визначення відповідних ресурсів, які бралися ним до уваги.

Суд також приймає до уваги і той факт, що у висновку експерта відсутні дані про повідомлення експерта про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову від проведення експертизи.

Згідно із частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Принцип змагальності сторін є одним із найбільш вагомих принципів в адміністративному судочинстві. Зазначений принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, аналіз наведених вище положень чинного законодавства свідчить про те, що суд не може обмежити право позивача довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проходження митного контролю або провадження у митному органі. Таке право, а також право надавати заперечення щодо висновків митного органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається суб`єкту який притягується до відповідальності за порушення митних правил, як на усіх стадіях митного контролю та провадження у митному органі, так і на стадіях судового процесу, на яких, як наведено вище, допускається подання учасником процесу нових доказів.

В ході судового розгляду позивач надав суду інвойс (рахунок-фактуру) А48/23 від 31.03.2023 року, згідно якого зазначені у протоколі парфуми в асортименті т.м. "МОNTALЕ" були придбані ним за 2 291, 25 євро. При цьому слід відзначити, що найменування та кількість товару наведеному у згаданому інвойсі повністю відповідають найменуванням та кількості товарів зазначених у протоколі.

Відтак, суд погоджується з доводами позивача про те, що загальна вартість тимчасово вилучених речей становить 2 291, 25 євро. Згідно встановленого НБУ офіційного курсу гривні до іноземних валют, станом на день вчинення порушення митних (02 жовтня 2023 року), 1 євро еквівалентно 38,7408 грн. Виходячи з наведеного, вартість тимчасово вилучених речей становить 88 764,85 грн. (2 291,25 * 38,7408), а тому розмір штрафу повинен становити 30 відсотків від цієї суми, тобто 26 629,45 грн.

У свою чергу, оцінюючи доводи відповідача про недопустимість та неналежність зазначеного інвойсу, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 51 МКУ, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст.52 МКУ, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 53 МКУ, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу).

Згідно ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Долучений позивачем інвойс безпосередньо стосується обставини придбання позивачем товару наведеного у протоколі про порушення митних правил, тобто містить інформацію щодо предмета доказування. Також, вказаний інвойс містить інформацію про продавця та вказівку на марку придбаного товару, його найменування, ціну та артикул. Даних які ставлять під сумнів цей документ в ході судового розгляду не здоюуто.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем не спростовано доводи позивача про те, що долучений позивачем інвойс є неналежним та недопустимим доказом.

Варто відзначити, що наведений вище принцип презумпції невинуватості надає позивачу право не доводити свою невинуватість. Цей принцип очевидно охоплює та включає право особи яка притягується до відповідальності не подавати в обов`язковому порядку докази на спростування доводів митного органу під час складання протоколу або розгляду справи митним органом, який у цій справі фактично виконує функцію сторони обвинувачення.

Крім того, очевидним для суду є той факт, що назва товару, тобто модель чи назва торгової марки є ім`ям власним, тобто словами або словосполученнями, які позначають індивідуальні об`єкти, і не потребує здійснення перекладу. Так, загальновідомим є той факт, що велика кількість світових брендів (торгові марки) є назвами які можна перекласти з мови країни походження бренду на мову іншої країни. До прикладу, назва бренду Chicco походить від італійського слова «chicco» та перекладається як «зернятко», Volkswagen - «народний автомобіль», Pedigree перекладається як «родовід», Samsung у корейській мові означає «три зірки», Hyundai має корейське походження, яке можна перекласти як сучасність, «Sony» походить від латинського слова «звук» тощо. Зрештою, саме слово бренд утворено від англійського «brand», що можна, в залежності від змісту словосполучення де воно використовується, перекласти як марка, торгова марка, клеймо, сорт тощо. Наведене свідчить про те, що твердження представника митного органу про те, що інвойс, основна частина якого містить назву саме моделі та марки (бренду) товарів, не містить перекладу, а тому цей документ не є належним доказом, за переконанням суду є надуманим.

Наведене свідчить про те, що фактична вартість товару на момент його ввезення на митну територію України становить 2 291, 25 євро. Отже, вартість тимчасово вилучених речей становить 88 764,85 грн. (2 291,25 * 38,7408). Відтак, виходячи з наведеного, з огляду на положення ч. 1 ст. 374 МК України, розмір штрафу повинен становити 30 відсотків від цієї суми, тобто 26 629,45 грн.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду.

Встановлено, що позивач звернувся до належного суду за встановленою процедурою.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Наведене твердження відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 337/3389/16-а.

Оскаржувана постанова безпосередньо стосується позивача та покладає на нього обов`язок сплатити штраф, а відтак має безпосереднє відношення до реалізації його права та інтересів.

Відповідно до ст. 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Із вищезазначеного вбачається, що суд, розглядаючи скаргу на постанову про адміністративне правопорушення наділений повноваженнями змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення. Зазначене відповідає висновку Верховного Суду наведеному у постанові від 31.01.2018 у справі №660/575/16-а.

У постанові від 12.05.2020 у справі №490/236/16-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив наступне. Процедура оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з положень пункту 3 частини першої статті 288 КУпАП, здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. Тобто, у даному випадку, норми КУпАП і КАС України застосовуються субсидіарно. Зокрема, частиною другою статті 162 КАС України передбачено можливість прийняття судом іншої, ніж визначено у пунктах 1-8 цієї ж частини статті, постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Натомість, статтею 293 КУпАП закріплено повноваження орану за наслідками розгляду скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення, окрім іншого, змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Із вищезазначеного вбачається, що суд, розглядаючи скаргу на постанову про адміністративне правопорушення, наділений повноваженнями, зокрема, змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

Як наведено вище, при ухваленні рішення, суд враховує наступні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 1 ст. 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, виходячи з конкретних обставин даної справи наведених вище, суд вважає, що найбільш ефективним способом захисту порушених прав та інтересів позивача буде зміна заходу стягнення, шляхом зменшення його розміру в межах, передбачених ч. 2 ст. 471 Митного кодексу України, зі штрафу у сумі 352 958,24 грн на штраф у сумі 26629,45 грн.

Таким чином, виходячи з наведених вище доводів та мотивів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 536,80 гривень підлягає стягненню з Львівської митниці за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.241-246, 286 КАС України,

ухвалив:

Позов задовольнити.

У постанові Львівської митниці Державної митної Служби України у справі про порушення митних правил №1375/20900/23 від 07.11.2023 відносно ОСОБА_1 змінити захід стягнення застосований до правопорушника в межах, передбачених ч. 2 ст. 471 Митного кодексу України про відповідальність за адміністративне правопорушення, зі штрафу у сумі 352 958 гривень 24 копійки на штраф у сумі 26629 гривень 45 копійок.

Стягнути з Львівської митниці Державної митної Служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у розмірі 536 гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

відповідач ? Львівська митниця Державної митної служби

(79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, ),

представник відповідача Лубоцький Богдан Ігорович

(79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1)

Повний текст судового рішення складений 12.12.2023 року.

Головуючий суддя В.В. Стрельбицький