Справа № 460/18539/23
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/18539/23 пров. № А/857/23535/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року (головуючий суддя Комшелюк Т.О., м. Рівне) у справі № 460/18539/23 за позовом ОСОБА_1 до Вирівської сільської ради Сарненського району Рівненської області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вирівської сільської ради Сарненського району Рівненської області, у якому просить визнати протиправною відмову Вирівської сільської ради Сарненського району Рівненської області у видачі йому довідки встановленого зразка згідно додатку № 6 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 № 551; зобов`язати Вирівську сільську раду Сарненського району Рівненської області видати йому довідку встановленого зразка згідно додатку №6 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 № 551.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що посвідчення потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС третьої категорії отримав у 1994 році. Вказує, що звернувся до відповідача із заявою про видачу відповідної довідки для відновлення раніше виданого і в подальшому втраченого посвідчення. Зазначає, що у поданій заяві детально описав усі періоди проживання в с. Кам`яне-Случанське та надав усі необхідні для цього документи, однак відповідач їх не врахував і протиправно відмовив з тих підстав, що згідно погосподарських книг у позивача немає трьох років проживання в зоні радіаційного забруднення у період з 26.04.1986 по 01.01.1993.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 28.06.2023 позивач звернувся до Вирівської сільської ради Сарненського району Рівненської області із заявою, в якій просив надати довідку про періоди його постійного проживання у с. Кам`яне-Случанське Сарненського району Рівненської області за період з 26.04.1986 по 01.01.1993 для подальшого її подання до відповідного відділу Сарненської районної державної адміністрації для виготовлення дубліката раніше втраченого ним посвідчення потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС третьої категорії.

До вказаної заяви позивачем долучені наступні документи: копія довідки Вирівської сільської ради Сарненського району Рівненської області № 2-1182 від 26.12.2022; копія архівної довідки Млинівського технолого-економічного фахового коледжу № 174 від 25.05.2023; оригінали письмових заяв ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

07.07.2023 відповідач листом № 119 повідомив позивача про те, що відповідно до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року № 551, чорнобильське посвідчення видається: особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 6). Оскільки згідно записів погосподарської книги № 2 за 1986-1990 роки та будинкової книги № 9 три роки проживання в даній зоні не підтверджено, Вирівська сільська рада немає підстав для видачі такої довідки. Інші дані про проживання позивача в селі Кам`яне-Случанське з 26.04.1986 по 01.01.1993 в погосподарських книгах та будинкових книгах Вирівської сільської ради відсутні.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що для отримання втраченого посвідчення потерпілого від аварії на ЧАЕС згідно Порядку 551 необхідно подати заяву із зазначенням номера та дати видачі втраченого посвідчення, поясненням обставин втрати та опублікованого в пресі повідомлення про визнання посвідчення недійсним. В той же час, видача довідки згідно Додатку 6 до Порядку № 551 для видачі повторного посвідчення у зв`язку із його втратою, ні Законом № 796, ні Порядком № 551 не передбачена. Суд першої інстанції вказав, що позивач не дотримався процедури видачі втраченого посвідчення, яка встановлена п. 12 Порядку № 551.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Визначення статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи здійснюється відповідно до статей 9, 11 і 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 9 Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 11 Закону № 796 до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Процедуру видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та передбачає видачу посвідчень громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадянам, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих визначає Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 (далі Порядок №551).

Пунктом 2 Порядку №551 передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 6 Порядку №551 потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.

На підставі пункту 11 Порядку № 551 посвідчення видаються уповноваженими органами за зареєстрованим або фактичним місцем проживання особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами.

Згідно додатку №6 даного Порядку посвідчення видаються, зокрема, особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

Як встановлено, позивач у зв`язку з втратою посвідчення постраждалого від аварії на ЧАЕС звернувся до Вирівської сільської ради Сарненського району Рівненської області із заявою, в якій просив надати довідку про періоди його постійного проживання у с. Кам`яне-Случанське для подальшого її подання до відповідного відділу Сарненської районної державної адміністрації для виготовлення дубліката раніше втраченого ним посвідчення потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС третьої категорії.

Процедура звернення за видачею втраченого посвідчення встановлена п. 12 Порядку № 551.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 551 у разі втрати або зіпсування посвідчення замість нього видається повторне посвідчення на підставі раніше поданих документів, зазначених у пункті 11 цього Порядку, особистої заяви (із зазначенням номера та дати видачі посвідчення, поясненням обставин втрати або зіпсування) та опублікованого в пресі повідомлення про визнання посвідчення недійсним.

Такі посвідчення видаються уповноваженим органом за місцем проживання (реєстрації) особи. У верхньому лівому куті посвідчення ставиться штамп або напис чорним чорнилом: Повторно. Видано замість посвідчення серії НОМЕР_1 .

Якщо втрачене посвідчення знайдено, воно підлягає обов`язковому здаванню уповноваженому органу для подальшого знищення.

Аналіз положень Порядку № 551 свідчить, що у разі втрати посвідчення особі необхідно подати до уповноваженого органу заяву із зазначенням номера та дати видачі втраченого посвідчення, поясненням обставин втрати та опублікованого в пресі повідомлення про визнання посвідчення недійсним.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено дотримання процедури звернення до уповноваженого органу щодо видачі втраченого посвідчення, оскільки доказів вчинення ним дій, визначених пунктом 12 Порядку № 551, щодо видачі йому нового посвідчення замість втраченого, а саме, подання відповідної заяви із зазначенням номера та дати видачі посвідчення, пояснень обставин втрати та опублікованого в пресі повідомлення про визнання посвідчення недійсним, не надано.

Звернення позивача до органу місцевого самоврядування про видачу довідки згідно Додатку 6 до Порядку № 551 для видачі повторного посвідчення у зв`язку із його втратою, не передбачено ні Законом № 796, ні Порядком № 551, відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не дотримався процедури видачі повторного посвідчення замість втраченого.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у відповідача немає повноважень видавати довідку про періоди проживання в зоні радіоактивного забруднення на підставі будь-яких доказів ( пояснень свідків ) та документів, окрім як на підставі даних, зазначених у погосподарських та будинкових книгах.

Таким чином, колегія суддів не вбачає у діях Вирівської сільської ради Сарненського району Рівненської області протиправності.

Решта доводів апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року у справі № 460/18539/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник