Справа № 420/32183/23
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 31.03.2023 року №84 Про результати проведення службового розслідування керування автотранспортом з ознаками наркотичного сп`яніння військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 в зоні виконання бойового завдання під час військового стану, яким техніка 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, накладено стягнення сувора догана та позбавлено виплати щомісячної премії та додаткової винагороди за березень місяць 2023 року, зобов`язання відповідача виплатити позивачу ОСОБА_1 щомісячну премію та додаткову винагороду за березень місяць 2023 року.

Ухвалою суду від 27.11.2023 поновлено позивачу строк звернення до суду із цим позовом, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначав, що він не погоджується із прийняттям зазначеного наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 31.03.2023 №84 Про результати проведення службового розслідування керування автотранспортом з ознаками наркотичного сп`яніння військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 в зоні виконання бойового завдання під час військового стану та просить суд його скасувати. Так, як вказав позивач, сержант ОСОБА_1 , з 2022 року призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на період дії воєнного стану і на теперішній час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді техніка 2 стрілецької роти. 15 березня 2023 року з дозволу про звільнення на період часу з 17:00 до 20:00 військовослужбовець ОСОБА_1 о 17:00 годині на автомобілі Daewoo Sens реєстраційний номер НОМЕР_3 вибув з розташування військової частини до АДРЕСА_1 для відвідування матері. О 17 год. 50 хв. цього ж дня по АДРЕСА_1 він був зупинений працівниками патрульної поліції, які склали відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за яким ОСОБА_1 , керуючи вищевказаним транспортним засобом нібито перебував у стані наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження медичного огляду. Позивач вказав, що про вказаний факт ІНФОРМАЦІЯ_1 16 березня 2023 року повідомлено командування військової частини. З цього приводу, 16 березня 2023 року наказом №161 командира військової частини НОМЕР_2 було призначене службове розслідування, проведення якого доручено начальнику командного пункту заступнику начальника штаба з бойового управління військової частини НОМЕР_2 капітану ОСОБА_2 . Позивач вважає, що зі змісту акту службового розслідування вбачається, що особа, яка проводила службове розслідування, діючи упереджено встановила вину військовослужбовця ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, перейнявши тим самим на себе невластиву їй функцію суду. Так, як вважає позивач, для притягнення його до дисциплінарної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення насамперед слід встановити його вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та вказана функція виконується виключно судом. Однак, за результатами службового розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 31.03.2023 року №84, без встановлення вини судовим рішенням, військовослужбовця ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення - «сувору догану» Разом з тим, як вказав позивач, за результатами судового розгляду справи №521/8367/23 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, Малиновським районним судом м.Одеси 30 травня 2023 року винесено постанову, якою провадження у вказаній справі закрито згідно п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення, тобто судовим рішенням встановлено відсутність вини ОСОБА_1 . Позивач зазначив, що після набрання судовим рішенням законної сили ОСОБА_1 звернувся до командування військової частини про скасування наказу, яким його притягнуто по суті до дисциплінарної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, вина у якому спростована судовим рішенням та отримав відмову, у якій зазначено про іншу підставу притягнення його до дисциплінарної відповідальності, ніж та, яка зазначена у акті службового розслідування, як така, що слугувала прийняттю оскаржуваного наказу та яка фактично не була предметом службового розслідування. Разом з тим, відповідно до пункту 3 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 31.03.2023 року №84, з посиланням на вимоги пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, наказано не виплачувати сержанту ОСОБА_1 щомісячну премію та додаткову винагороду за березень місяць 2023 року. Однак, як вказав позивач, відповідно до п.5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, встановлено, що військовослужбовцям не виплачуються лише щомісячні премії (а не і додаткова винагорода), зокрема, в таких випадках: за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення; у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, - за місяць, у якому така постанова надійшла до військової частини. Зважаючи на те, що, як зазначив позивач, такі випадки не мали місця, рішення про невиплату ОСОБА_1 щомісячної премії та додаткової винагороди за березень місяць 2023 року, на думку позивача, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

15.01.2024 до суду від Військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із адміністративним позовом ОСОБА_3 та просить суд відмовити у його задоволенні. Так, відповідач вказав, що відповідно до акту службового розслідування, щодо керування автотранспортом з ознаками наркотичного сп`яніння позивачем в зоні виконання бойового завдання під час військового стану від 1 березня 2023 року, під час спільного патрулювання співробітниками Військової служби правопорядку та Національної поліції України в м. Херсон, був зупинений позивач, який керував автотранспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, але від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився про що було складено відповідний протокол. У подальшому, як вказав відповідач, коли позивач повернувся до військової частини, то про надзвичайну подію свого безпосереднього командира не повідомив. Відповідно до постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 30.05.2023 №521/8367/23 вирішено провадження у справі відносно позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст. 130 КУпАП, закрити згідно п,1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Відповідно до 12 Закону України Про статут внутрішньої служби ЗСУ - про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі. Відповідно до статті 45 Закону України Про Дисциплінарний статут ЗСУ - у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. При цьому, відповідач наголосив, що закриття районним судом провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення у діях позивача не спростовує факту наявності події порушення, тобто порушення статті 130 КУпАП не спростовано, а лише винного звільнено від відповідальності. Відповідач, зазначивши, що позивач не доповів своєму безпосередньому начальнику про подію що з ним сталася, а отже порушив військове законодавство і був притягнутим до відповідальності із застосуванням відповідних санкції, просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 31.03.2023 №84, за порушення статей 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, підпунктів 1, 2, 4 статті 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, техніка 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_1 , притягнуто до дисциплінарної відповідальності, накладено дисциплінарне стягнення - «СУВОРА ДОГАНА». Згідно п.3 вказаного наказу від 31.03.2023 №84 прийнято рішення не виплачувати сержанту ОСОБА_1 щомісячну премію та додаткову винагороду за березень місяць 2023 року (а.с.17-18).

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.

Згідно вимог ст.11, 16 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

У відповідності до п.1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Як вбачається з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 31.03.2023 №84 підставою для його прийняття стали з`ясовані у ході службового розслідування обставини: технік 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем, військової служби за призовом під час мобілізації на період дії воєнного стану, військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, протиправно, всупереч інтересам служби, на порушення своїх статутних обов`язків, в умовах особливого періоду, 15 березня 2023 року, виконуючи обов`язки військової служби, умисно вжив наркотичні речовини та керував транспортним засобом перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.130 КУпАП. Вина виражається у формі прямого умислу та особистої недисциплінованості, недотримання військової дисципліни та нехтування Статутами ЗСУ.

Суд враховує, що постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 30.05.2023 по справі №521/8367/23 закрито провадження відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Однак, суд також приймає до уваги, що наказ від 31.03.2023 не є рішенням про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, а є рішенням про притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, встановленої у ході службового розслідування.

Як вбачається з акту службового розслідування (а.с.28-35) та відзиву відповідача, ОСОБА_1 , який від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, після повернення до військової частини, про надзвичайну подію свого безпосереднього командира не повідомив.

В свою чергу, ст.12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Позивачем не доведено там не надано відповідних доказів які б свідчили про дотримання позивачем військової дисципліни, порушення якої встановлено під час службового розслідування .

При цьому, згідно вказаного наказу №84 від 31.03.2023, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, зокрема, за порушення позивачем ст.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно якої кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Тобто, не виконання обов`язку повідомити свого безпосереднього керівника про вказані події (зупинку військовослужбовця патрульною поліцією, відмова військовослужбовця від проведення огляду на стан сп`яніння ) є порушенням службових обов`язків передбачених ст.16 та деталізованих ст.12 Статуту.

Аналізуючи обставини справи в частині дотримання порядку проведення службового розслідування суд виходить з позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 22.05.2020 року справа №825/2328/16 де вказано, що: «порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування в разі коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires actic invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів (не зазначення конкретної норми Статуту, що порушена військовослужбовцем) не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» i, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що роздiляє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, с встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 року у справа №813/1790/18.

Таким чином, керуючись наведеними висновками Верховного Суду, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем не надано суду належних та беззаперечних доказів в спростування порушення ним військової дисципліни, які б звільняли його від дисциплінарної відповідальності, передбаченої Дисциплінарним статутом ЗС України, відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 31.03.2023 року №84 Про результати проведення службового розслідування керування автотранспортом з ознаками наркотичного сп`яніння військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 в зоні виконання бойового завдання під час військового стану, яким техніка 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, накладено стягнення сувора догана та позбавлено виплати щомісячної премії та додаткової винагороди за березень місяць 2023 року, зобов`язання відповідача виплатити позивачу ОСОБА_1 щомісячну премію та додаткову винагороду за березень місяць 2023 року.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги позивача, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 -відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.