Справа № 420/33155/23
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інституту Військово Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Інституту Військово Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», в якому позивач просить:

визнати дії Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» відносно несвоєчасного розрахунку при звільненні з позивачем за період 28.08.2020 року по 30.10.2023 року протиправними.

зобов`язати Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» виплатити позивачу грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, в розмірі середнього грошового забезпечення за останні два місяці.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.02.2023 року по справі № 420/12831/22 30.10.2023 року йому було виплачено 24203,73 грн.

Позивач вважає дії відповідача щодо несвоєчасного розрахунку з позивачем протиправними, відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Ухвалою суду від 05.12.2023 року відкрито провадження по справі №420/33155/23 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Від відповідача по справі №420/33155/23 до суду 22.12.2023 року за вх №ЕС/19672/23 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що на виконання рішення суду по справі № 420/16032/21 Інститутом виплачено позивачу компенсацію за затримку розрахунку з ним при звільненні у розмірі 7 тис (сім тисяч) грн. (з урахуванням зборів та податків), чим виконано рішення суду у повному обсязі та підтверджується розрахунково-платіжною відомістю № 386 за серпень 2020 року, відомістю зарахувань заробітної плати (грошового забезпечення) за серпень 2022 року та платіжним дорученням від 22.08.2022 № 1556.

Відповідач у відзиві також зазначає, що позивач зазначений факт у позовній заяві по справі № 420/33155/23 не зазначив факт того, що судом вже розглянута справа із подібними позовними вимогами за його позовом до Інституту, рішення по якій набрало законної сили та виконано Інститутом у повному обсязі. Особа не може бути розрахована при звільненні остаточно декілька разів.

Також до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Інституту Військово Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», в якому позивач просить:

визнати дії Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» відносно несвоєчасного розрахунку при звільненні з позивачем за період 28.08.2020 року по 22.12.2023 року протиправними;

зобов`язати Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» виплатити позивачу грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, в розмірі середнього грошового забезпечення за останні два місяці.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2023 року по справі № 420/16700/22 22.12.2023 року йому було виплачено 71987,07 грн.

Позивач вважає дії відповідача щодо несвоєчасного розрахунку з позивачем протиправними, відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Ухвалою суду від 15.01.2024 року відкрито провадження по справі №420/1127/24 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Від відповідача по справі №420/1127/24 до суду 25.01.2024 року за вх №ЕС/3793/24 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що виконання рішення суду по справі № 420/16032/21 Інститутом виплачено позивачу компенсацію за затримку розрахунку з ним при звільненні у розмірі 7тис (сім тисяч) грн. (з урахуванням зборів та податків), чим виконано рішення суду у повному обсязі та підтверджується розрахунково-платіжною відомістю № 386 за серпень 2020 року, відомістю зарахувань заробітної платні (грошового забезпечення) за серпень 2022 року та платіжним дорученням від 22.08.2022 № 1556.

Відповідач у відзиві також зазначає, що позивач зазначений факт у позовній заяві по справі № 420/1127/24 не зазначив факт того, що судом вже розглянута справа із подібними позовними вимогами за його позовом до Інституту, рішення по якій набрало законної сили та виконано Інститутом у повному обсязі. Особа не може бути розрахована при звільненні остаточно декілька разів.

Ухвалою суду від 05.03.2024 року в задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі відмовлено та об`єднано в одне провадження адміністративні справи №420/33155/23 та №420/1127/24 під загальним номером №420/33155/22.

Ухвалою суду від 27.03.2024 року в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду відмовлено.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу з липня 1995 року по серпень 2020 року. Звільнений в запас наказом Командувача ВМС ЗСУ від 22.06.2020 №174 за ст.26 част.5 п.2 п.п. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту). Виключений із списків особового складу з 02 серпня 2020 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.11.2021, яке залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2022: адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано дії начальника Інституту Військово-Морських Національного університету «Одеська морська академія» щодо передчасного виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» до повного з ним розрахунку протиправними; зобов`язано Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» внести зміни до наказу Начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (по стройовій частині) від 08.07.2020 року № 131 щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» 28.08.2020 року; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідно до витягу з наказу начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» від 08.07.2020 №131 (у редакції наказу начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» від 02.08.2022 року №208), наказано: «Капітана 2 рангу ОСОБА_1 , начальника науково-дослідного управління розвитку системи оперативного (бойового) забезпечення Військово-Морських Сил науково-дослідного центру Збройних Сил України "Державний океанаріум" Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія", звільненого наказом Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від "22" червня 2020 року № 174 з військової служби у запас за підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті, з правом носіння військової форми одягу, вважати таким, що "08" липня 2020 року справи та посаду начальника науково-дослідного управління розвитку системи оперативного (бойового) забезпечення Військово-Морських Сил науково-дослідного центру Збройних Сил України Державний океанаріум" Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" здав.

Відповідно до пункту 15 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" надати щорічну основну відпустку за 2020 рік в м. Харків, строком на 23 (двадцять три) доби з "09" липня по 402 " серпня 2020 року (з урахуванням двох діб необхідних для проїзду до місця проведення відпустки та назад, відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"), з послідуючим виключенням із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з "28" серпня 2020 року та направленням для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.02.2023 року у справі №420/12831/22, яке залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.06.2023: адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправною бездіяльність Інституту Військово-Морських Національного університету «Одеська морська академія» щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 02.08.2020 по 28.08.2020 включно; зобов`язано Інститут Військово-Морських Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 02.08.2020 по 28.08.2020 включно з урахуванням норм абз.2 ч.3 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

На виконання зазначеного рішення Одеського окружного адміністративного суду на картковий рахунок позивача 30.10.2023 року перераховані грошові кошти в розмірі 24203,73 грн.

Також рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.02.2022 року по справі №420/16700/22: адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 28.08.2020 р. включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078; зобов`язано Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 28.08.2020 р. із застосуванням березня 2018 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та урахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078, з урахуванням раніше виплачених сум індексації; закрито провадження по справі №420/16700/22 в частині: визнання бездіяльності Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з березня по листопад 2015 року (включно), виходячи з суми індексації, збереженої з попереднього місця служби за останній місяць, протиправною; зобов`язання Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з березня по листопад 2015 року (включно), виходячи з суми індексації, збереженої з попереднього місця служби за останній місяць, з урахуванням раніше виплачених сум; визнання дій Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 року, з врахуванням базового місяця для нарахування індексації липня 2015 року, протиправними; зобов`язання Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 року, з врахуванням базового місяця для нарахування індексації січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2023 року по справі №420/16700/22: апеляційну скаргу Інституту Військово-морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" задоволено частково: рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.02.2023 р. змінено з підстав, зазначених у даній постанові; абзац другий та третій резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2023 року викладено в наступній редакції:

«Визнати протиправною бездіяльність Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2018 р. по 28.08.2020 р. включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078.

Зобов`язати Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2018 р. по 28.08.2020 р. із застосуванням березня 2018 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та урахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078, з урахуванням раніше виплачених сум індексації».

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2023 року залишено без змін.

На виконання вказаних рішень по справі №420/16700/22 на картковий рахунок позивача 22.12.2023 року перераховані грошові кошти в розмірі 71987,07 грн.

Зважаючи на те, що позивач має право у відповідності до ст. 117 КЗпП України на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між учасниками справи, регулюються Конституцією України та Кодексом законів про працю України (надалі - КЗпП України).

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм вбачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

Суд зазначає, що Верховний суд України у постанові від 15.09.2015 по справі № 21-1765а15, усуваючи розбіжності у застосуванні касаційними судами вищезазначених норм матеріального права, виклав таку правову позицію: «Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум», яка є обов`язковою для суду апеляційної інстанції при вирішенні цього спору.

Враховуючи, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати грошового забезпечення за період з 02.08.2020 по 28.08.2020 включно з урахуванням норм абз.2 ч.3 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Суд зауважує, що 19.07.2022 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 №2352-IX, яким внесено зміни до статті 117 КЗпП України за змістом яких роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Разом з цим, на час виникнення спірних правовідносин та звернення позивача до суду Закон №2352-IX набрав чинності, тому у даному випадку належить застосовувати положення статті 117 КЗпП України у редакції станом після 19.07.2022.

Отже, оскільки позивачеві при звільненні не виплачено належні суми грошового забезпечення, є обґрунтованими позовні вимоги про визнання протиправними дії Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 за період 28.08.2020 року по 30.10.2023 року та з 28.08.2020 року по 22.12.2023 року.

Так, за змістом статті 117 КЗпП України обов`язок щодо визначення розміру відшкодування за час затримки проведення остаточного розрахунку покладено саме на орган, який виносить рішення по суті спору, тобто в цьому випадку - на суд.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), відповідно до п. 2 якої її дія поширюється на підприємства, установи і організації незалежно від форми власності, а також на фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників. Роз`яснення з питань обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження надаються Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, а у разі коли виплати за середньою заробітною платою провадяться з бюджету або громадських фондів споживання, - за участю Міністерства фінансів і відповідних фондів.

Також, пунктом 1 розділу 1 Порядок № 100 визначено, що цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду; інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Отже, з урахування положень ст. 117 КЗпП України, у спірних відносинах підлягає застосовуванню Порядок № 100, як такий що визначає порядок обчислення середньої заробітної плати.

Чинне законодавство не містить жодних положень щодо неможливості застосування постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 для обчислення середньої заробітної плати військовослужбовців, більш того, п. 4 розділу ІІІ Порядку № 100 врегульовано особливості виплати заробітної плати військовослужбовцям, які були звільнені в запас з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та повторно призвані для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, що спростовує позицію відповідача про неможливість застосування Порядку № 100 до військовослужбовців.

Згідно з абзацом першим пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з абз 2 п. 7 Порядку № 260 середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Відповідно до витягу з наказу №174 від 22.06.2020 року, остаточною датою закінчення проходження військової служби вважається 28.08.2020 року.

Таким чином 2 повних місяці, відпрацьованих позивачем до звільнення є червень 2020 та липень 2020 року.

Так, відповідно до довідки про доходи, наданої відповідачем разом з відзивом, грошове забезпечення ОСОБА_1 у червні 2020 року склало 28541,29 грн, а у липні 2020 року 28890,62 грн.

Отже, середньоденний заробіток позивача складає 941,51 грн. ((28541,29 +28890,62)/61).

Як вже було зазначено вище в день виключення позивача зі списків особового складу Інституту Військово Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» 28.08.2020 року, відповідачем не було виплачено всі суми, що підлягали виплаті при звільненні, а саме грошове забезпечення за період з 02.08.2020 по 28.08.2020 включно з урахуванням норм абз.2 ч.3 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2018 р. по 28.08.2020 р. із застосуванням березня 2018 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та урахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078, з урахуванням раніше виплачених сум індексації.

Виплата вказаних грошових сум податку в сумі 24203,73 грн та 71987,07 грн. позивачу була виплачена лише 30.10.2023 року та 22.12.2023 року відповідно, що відповідачем не заперечується.

Враховуючи дату виключення позивача зі списків особового складу Інституту Військово Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (28.08.2020) та дату проведення остаточного розрахунку (22.12.2023), кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 1212 днів.

Між тим, як на момент звернення позивача із даним позовом, так і на час вирішення спору, редакція ст. 117 КЗпП України передбачає виплату працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

В свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

З огляду на приписи ст. 117 КЗпП України в редакції від 01.07.2022, зазначений період обмежено шістьма місяцями, у зв`язку із чим позивачу належить до виплати компенсація у вигляді середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку в періоді з 28.08.2020 року по 28.02.2021 включно.

В зазначеному періоді 185 календарних днів, у зв`язку із чим розмір середнього заробітку за час затримки складає 174179,35 грн (185 днів х 941,51 грн).

При цьому, суд зазначає, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Такий висновок суду відповідає правовим позиціям викладеним у Постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30.11.2020 по справі № 480/3105/19, у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За обставин цієї справи суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

Істотність частки невиплачених позивачу сум при звільненні в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає (24203,73 грн. + 71987,07 грн.) / 174179,35 грн. (загальна сума невиплачених коштів на момент звільнення/середній заробіток за весь час затримки розрахунку) * 100% = 55,22%.

За таких умов, із врахуванням принципу справедливості та співмірності, пропорційності, суд вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь, як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 96181,84 гривень із розрахунку 941,51 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 55,22% (істотності частки недоплаченої суми) х 185 (днів затримки розрахунку).

Також, суд враховує, що зобов`язуючи відповідача виплатити на користь позивача вже після його звільнення зі служби суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція зазначена в п. 39-41 постанови Верховного Суду 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.

На підставі вищезазначеного, враховуючи правові позиції Верховного Суду щодо істотної частки невиплаченої суми при звільненні в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку, а також з метою повного та ефективного захисту прав позивача, враховуючи приписи ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити вимоги позивача шляхом:

визнання протиправними дії Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 за період 28.08.2020 року по 30.10.2023 року та з 28.08.2020 року по 22.12.2023 року;

зобов`язання Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.08.2020 року по 28.02.2021 року в розмірі 96181,84 гривень з вирахуванням із вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні та оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI "Про судовий збір".

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесення сторонами судових витрат, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат та компенсації судових витрат за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, відсутні.

Керуючись статтями 9, 12, 139, 242-246, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інституту Військово Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 за період 28.08.2020 року по 30.10.2023 року та з 28.08.2020 року по 22.12.2023 року.

Зобов`язати Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.08.2020 року по 28.02.2021 року в розмірі 96181,84 гривень з вирахуванням із вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Інститут Військово Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (, адреса: вул. Дідріхсона, буд. №8, м. Одеса, 65029).

Суддя П.П. Марин