Справа № 521/26055/23
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 521/26055/23

Перша інстанція: суддя Бобуйок І.А.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

секретар Афанасенко Ю.М.,

за участю: представника позивача адвоката Руснакової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2024 року у справі № 521/26055/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення (порушення митних правил),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову Одеської митниці в справі про порушення митних правил №1331/50000/22 від 24 листопада 2022 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 485 Митного кодексу України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 248 955,12 грн.., та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не мав жодного умислу щодо надання неправдивих відомостей з метою ухилення від сплати податків та зборів або зменшення їх розміру, оскільки надав до митного органу усі наявні документи.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що постанова Одеської митниці в справі про порушення митних правил №1331/50000/22 від 24 листопада 2022 року винесена законно з повним та об`єктивним з`ясуванням всіх обставин справи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Малиновський районний суд м. Одеси рішенням від 05 лютого 2024 року позов задовольнив частково.

Постанову Одеської митниці в справі про порушення митних правил №1331/50000/22 від 24 листопада 2022 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 485 Митного кодексу України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 248 955,12 (двісті сорок вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 12 копійок скасував в частині стягнення.

Ухвалив у справі рішення, яким змінив захід стягнення, визначений постановою Одеської митниці №1331/50000/22 від 24 листопада 2022 року з штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що склало 248 955,12 (двісті сорок вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 12 копійок на штраф розміром 150 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 124 477, 56 (сто двадцять чотири тисячі чотириста сімдесят сім) гривень 56 копійок

В задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що до матеріалів справи не доданий доказ законної легалізації офіційного документа (лист від митних органів Республіки Польща від 18.05.2022№ 26/26-04/11/698 (0201-IGM.541.545.2022.4JC), що робить цей доказ неналежним та недопустимим у розумінні діючого законодавства України;

- суд першої інстанції не врахував, що при складанні постанови митним органом не з`ясовано, чи мав позивач умисел ухилитись від сплати митних платежів, надаючи документи на транспортний засіб при ввезені автомобіля на митну територію України;

- суд першої інстанції проігнорував, що в діях позивача не було прямого умислу, водночас щодо необхідності доведеності наявності саме прямого умислу в особи при встановлення складу адміністративного правопорушення передбаченого статтею 485 Митного кодексу України наголосив і Верховний Суд у постановах від 06 червня 2018 року по справі № 607/1866/17 та № 607/2391/17;

- апелянт не погоджується з визначеним судом першої інстанції позивачу заходу стягнення у вигляді штрафу в розмірі 150 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме 124 477,56 грн., так як виходячи із засад верховенства права, справедливості та розумності, щоб стягнення не було посилено, позивачу захід стягнення у вигляді штрафу не повинен перевищувати 50 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 02.11.2021 до відділу митного оформлення №1 м/п «Одеса-автомобільний» Одеської митниці для митного контролю та митного оформлення декларантом ТОВ «Компанія-Титан» громадянин України ОСОБА_2 , який діє на підставі договору про митне оформлення, було подано МД типу «ІМ 40 АА», яка була прийнята та зареєстрована за номером № UA500030/2021/234049.

В якості підстави для переміщення товарів через митний кордон України та їх подальшого митного оформлення декларантом ОСОБА_2 до Одеської митниці були надані: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_1 від 05.06.2014, посвідка на постійне проживання ІН НОМЕР_2 видана 15.11.2018 органом 4801, інформаційна довідка №102302 від 31.10.2021, договір купівлі-продажу б/н від 29.09.2021, довідка зняття з обліку т/з №K.5416.1.849.2021.ACZ від 29.09.2021, заява на зміну режиму б/н від 30.10.2021, заява на посвідчення б/н від 30.10.2021.

Відповідно до інформації, зазначеної у МД №UA500030/2021/234049 та товаросупровідних документах встановлено, що продавцем транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», кузов (VIN): НОМЕР_3 ; є громадянин Польщі ОСОБА_3 , а покупцем та одержувачем є громадянин Азербайджану ОСОБА_1 .

Відповідно граф 31, 33 МД №UA500030/2021/234049 заявлено товар «легковий автомобіль, що був у використанні марки «Volkswagen Passat», кузов (VIN): НОМЕР_3 ; Календарний рік виготовлення: 2001 модельний рік 2002; двигун внутрішнього згорання: дизель або напівдизель; робочий об?єм циліндрів двигуна: 2496 куб. см; тип кузова: седан та ін.», код товару УКТ ЗЕД визначено та заявлено .

Митна вартість автомобілю, згідно договору купівлі-продажу від 29.09.2021 склала 800 EURO (24 348,64 грн.).

Митні платежі за транспортний засіб по МД №UA500030/2021/234049 із застосуванням преференції « 310» було нараховані та сплачені в розмірі 27 363 грн. (без врахування добровільного внеску в сумі 8500 грн.)

Після здійснення митного оформлення за МД від 02.11.2021 № UA500030/2021/234049 вищевказаний транспортний засіб було випущено у вільний обіг.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, транспортний засіб «Volkswagen Passat» (кузов № НОМЕР_4 ), не мав право оформлюватися в митному режимі «імпорт» з використанням преференції на зменшення митних платежів, а тому відповідач дійшов обґрунтованого висновку щодо надання ОСОБА_1 неправдивих відомостей про зняття з обліку уповноваженим органом у Польщі вказаного транспортного засобу і застосування пільгового режиму, преференції у сплаті митних платежів, що свідчить про вчинення порушення митних правил, передбаченого ст.485 Митного кодексу України.

Разом з тим, суд першої інстанції з урахуванням того, що на момент розгляду справи про порушення митних правил положення абз. 2 ст. 485 Митного кодексу України був визнаний неконституційним, проте відповідач був позбавлений можливості визначити розмір штрафу в іншій, ніж зазначено в оскаржуваній постанові сумі, з огляду на встановлення строку втрати чинності вказаною нормою закону, дійшов висновку про визначення позивачу заходу стягнення у вигляді штрафу в розмірі 150 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме 124 477,56 грн.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення митних правил регулюється Митним кодексом України (надалі МК України), а в частині, що не регулюється ним Кодексом України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП).

Відповідно до частини 1 статті 458 Митного кодексу України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно із частиною 1 статті 485 Митного кодексу України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Статтею 485 Митного кодексу України унормовано, що склад вказаного вище правопорушення обумовлює наявність у діях декларанта особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів або зменшення їх розміру, та вини у формі прямого умислу. Диспозиція цієї статті передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей - неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Наявність спеціальної протиправної мети однозначно вказує на те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки на момент подачі митної декларації декларант повинен усвідомлювати факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві дані вплинули на розмір митних платежів, які йому доведеться сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару.

Відповідно до статті 486 Митного кодексу України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

За положеннями статті 489 Митного кодексу України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень частини 1 статті 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно із частиною 1 статті 494 МК України про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до частин 9-10 статті 494 МК України якщо при складенні протоколу особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не була присутня, до протоколу вноситься відповідний запис, який підписується посадовою особою органу доходів і зборів, яка склала протокол, та свідками, якщо вони є, після чого один примірник протягом трьох робочих днів надсилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, за повідомленою нею або наявною в органах доходів і зборів адресою (місце проживання або фактичного перебування).

Протокол вважається врученим у тому числі у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не перебувала за повідомленою нею або наявною в органах доходів і зборів адресою або місце проживання чи фактичного перебування, повідомлене такою особою, є недостовірним.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у цій справі є перевірка правомірності постанови Одеської митниці в справі про порушення митних правил №1331/50000/22 від 24 листопада 2022 року, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, відповідальність за яке передбачена статтею 485 МК України, а як наслідок накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу, розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що на день вчинення порушення становив 248 955,12 грн.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, що позивачем під час митного оформлення раніше ввезеного в Україну автомобіля заявлено у митній декларації неправдиві відомості про зняття цього автомобіля з обліку уповноваженим органом у Республіці Польщі, що стало підставою для безпідставного застосування преференцій при сплаті митних платежів в Україні.

Вказана інформація про зняття ввезеного автомобіля з обліку уповноваженим органом у Республіці Польщі, з боку позивача, підтверджена документом про зняття з обліку транспортного засобу номером №K.5416:1.849.2021.ACZ, який надавався для здійснення митного оформлення автомобіля позивача.

Водночас, у протоколі про порушення митних правил від 29.11.2022 № 1331/50000/22 зазначено, що Департамент міжнародної взаємодії Держмитслужби України від 06.09.2022 №26/26-04/7.10/1357 повідомив Одеську митницю листом про те, що за результатами опрацювання отриманої відповіді митних органів Республіки Польща від 28.07.2022 №0201-IGM.541.545.2022.4.JC (вхід. Держмитслужби від 16.08.2022 року №158/9/11) встановлена невідповідність документів та інформації, які надавались митному органу під час митного контролю та митного оформлення легкового транспортного засобу «Volkswagen Passat» (VIN): НОМЕР_3 .

Згідно відповіді палати фіскальної адміністрації у Вроцлаві Республіки Польща встановлено, що відповідно ст. 79, пт. 1 Закону Польщі від 20.06.1997 «Закон про дорожній рух», транспортний засіб підлягає зняттю з обліку у відповідному органі, який був містом останньої реєстрації транспортного засобу, по заяві його власника. Тобто, даний орган, який знімає з обліку повинні бути ідентичні з назвою органу, який видавав реєстраційний паспорт.

Крім того, під час перевірки оформлених в Одеській митниці транспортних засобів встановлено, що більш ніж на 40 різноманітних транспортних засобів для митного контролю та митного оформлення надавався документ про зняття з обліку за однім і тим же номером №K.5416:1.849.2021.ACZ, але за різними датами видачі, що не відповідає законності даного документа.

Тобто, митний орган дійшов висновку, з яким погодився суд першої інстанції , що транспортний засіб марки «Volkswagen Passat» (кузов Ng НОМЕР_3 ), не був знятий його власником з обліку в уповноваженому органі у Польщі.

Між тим, колегія суддів зазначає, що будь-яких доводів щодо спростування викладеної в листах митного органу Республіки Польща інформації, як і будь-яких доказів достовірності документа про зняття з обліку транспортного засобу №K.5416:1.849.2021.ACZ, апелянтом до суду не надано.

Отже, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про те, що ним не вчинено жодних умисних дій з метою уникнення обов`язку щодо сплати митних платежів та зборів, а як наслідок в його діях відсутній склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 485 МК України.

В даному випадку, як зазначено вище, позивачем заявлено в митній декларації та подано до митного органу заяву з неправдивими відомостями щодо зняття з реєстрації в іншій країні ввезеного ним автомобіля, що безпідставно надало позивачу пільги при сплаті митних платежів.

Тобто, саме надання неправдивих відомостей та документів позивачем, з метою отримання митних пільг, стало підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Щодо процедури притягнення до адміністративної відповідальності.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що листом Одеської митниці від 20.10.2022 № 7.10-5/20-01/10/16812 направлено ОСОБА_1 , за повідомленою ним адресою, у відповідності до статті 336 МК України, виклик для надання пояснень згідно зі стаиттею 342 МК України. Вказаний лист повернуто у зв`язку із тим, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 67,об.,68).

Листом Одеської митниці від 02.11.2022 № 7.10-5/20-01/10/17361 направлено ОСОБА_1 , за повідомленою ним адресою, протокол про порушення митних правил №1331/50000/22 від 24.11.2022. Вказаний лист повернуто у зв`язку із тим, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.68 об.- 70).

Листом Одеської митниці від 24.11.2022 № 7.10-5/20-01/10/18348 направлено ОСОБА_1 , за повідомленою ним адресою, постанову у справі про порушення митних правил від 24.11.2022 № 1331/50000/22. Вказаний лист позивач отримав (а.с. 74, об).

Положеннями частин 1-2, 4 статті 526 МК України встановлено, що справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.

Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи.

Митним органом вищевказані документи направлялись на адресу, заявлену самостійно позивачем, яка є адресою його реєстрації рекомендованою кореспонденцією.

Колегія суддів зазначає, що направлення позивачу виклику для надання пояснень, протоколу та постанови про порушення митних правил на заявлену ним адресою, яка водночас є адресою його реєстрації та є дійсною адресою позивача, рекомендованою кореспонденцією є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку митного органу.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 19.03.2023 у справі № 911/3142/19.

При цьому, будь-яких доказів залишення місця проживання з поважних причин, або зміни місця проживання позивачем під час розгляду справи не надано.

Митним органом у протоколі про порушення митних правил від 29.10.2022 № 1331/50000/22 повідомлено позивача про розгляд справи про порушення митних правил 24.11.2022 о 11:30 за місцезнаходженням Одеської митниці, тобто митним органом дотримано вимоги статті 526 МК України щодо своєчасності сповіщення про місце і час розгляду справи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, а тому у Одеської митниці були правові підстави для розгляду вказаної справи без участі позивача.

При цьому позивач, будучи належно повідомленим про розгляд справи про порушення митних правил, будь-яких пояснень та відповідних доказів щодо вказаних обставин до митного органу не надав.

Положеннями ч. ч. 1-2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас позивачем не надано належних та допустимих доказів про зняття транспортного засобу з реєстрації у відповідних компетентних органах в Республіці Польщі.

Натомість відповідачем долучено до матеріалів справи докази, які в достатній мірі свідчать про надання позивачем недостовірних відомостей про зняття вищевказаного транспортного засобу з реєстрації в Республіці Польща.

Таким чином колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що транспортний засіб «Volkswagen Passat» (кузов № НОМЕР_4 ), не міг бути поміщений в митний режим імпорт з використанням преференції на зменшення митних платежів, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо надання ОСОБА_1 неправдивих відомостей про зняття з обліку уповноваженим органом у Республіці Польща вказаного транспортного засобу і застосування пільгового режиму, преференції у сплаті митних платежів, що свідчить про вчинення порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України.

Разом з тим, суд першої інстанції змінюючи захід стягнення взяв уваги, що на момент розгляду справи про порушення митних правил положення абзаца 2 статті 485 Митного кодексу України були визнані неконституційним, проте відповідач був позбавлений можливості визначити розмір штрафу в іншій, ніж зазначено в оскаржуваній постанові, сумі з огляду на встановлення строку втрати чинності вказаною нормою закону.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності стягнення з позивача стягнення у вигляді штрафу в розмірі 150 відсотків несплаченої суми митних платежів, з огляду на те, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення, суд першої інстанції мав достатні підстави для зміни розміру стягнення, накладеного на позивачку спірною постановою, із урахуванням зворотної дії в часі положень статті 485 Митного кодексу України в редакції від 15.12.2022 в силу наведених положень статті 58 Конституції України.

Враховуючи викладене, а також вищевказані правові позиції Конституційного Суду України, виходячи з засад верховенства права, справедливості та розумності, враховуючи принципи домірності (пропорційності), а також необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами суспільства і захистом законних прав позивача, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність зміни заходу стягнення накладеного на ОСОБА_1 постановою від 24.11.2022 у справі про порушення митних правил № 1331/50000/22.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. В апеляційній скарзі апелянт, як на підставу для задоволення поданої скарги, посилається лише на висновки оскаржуваного рішення. Водночас, як вже зазначалось вище такі висновки спростовуються матеріалами справи та судом усім наведеним висновкам надано оцінку.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що до матеріалів справи не доданий доказ законної легалізації офіційного документа (лист від митних органів Республіки Польща від 18.05.2022№ 26/26-04/11/698 (0201-IGM.541.545.2022.4JC), що робить цей доказ неналежним та недопустимим у розумінні діючого законодавства України, з огляду на таке.

Так, апелянт обґрунтовуючи свою правову позицію посилається на статтю 13 Закона України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року № 2709-IV, якою визначено, що документи, видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнають дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Колегія суддів акцентує увагу, що відповідно до преамбули Закона України «Про міжнародне приватне право» - цей Закон встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, тоді як спірні правовідносини які виникли між сторонами у цій справі є публічно- правовими.

Доречно зауважити, що Міжнародними договорами України про правову допомогу може передбачатися надання іноземних офіційних документів без консульської легалізації. Зокрема, Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів ( 995_082 ) (Гаага, 1961), якою передбачено спрощений порядок засвідчення документів шляхом проставлення на них спеціальної печатки - апостиля, ратифікована Верховною Радою України відповідно до Закону України від 10.01.2002 N 2933-III ( 2933-14 ) "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів" і діє на території України з часу набрання чинності зазначеним Законом. При цьому згідно з пунктом "b" частини 3 статті 1 названої Конвенції ( 995_082 ) її дія не поширюється на адміністративні документи, що мають пряме відношення до комерційних або митних операцій.

Водночас, колегією суддів встановлено, що лист від митних органів Республіки Польща від 18.05.2022№ 26/26-04/11/698 (0201-IGM.541.545.2022.4JC надано Одеській митниці відповідно до статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Республіки Польща (вчинено у м. Варшава 18 грудня 1995 року), якою унормовано, що митні органи будуть надавати допомогу один одному у спосіб і за умов, передбачених цією Угодою, з метою забезпечення вірного застосування митного законодавства шляхом взаємодопомоги у сфері запобігання, виявлення та розслідування порушень митного законодавства. Допомога, передбачена пунктом 1 цієї статті, буде надаватися в адміністративному та судовому провадженнях, а також у провадженні за участю органів прокуратури або під її наглядом.

Слід наголосити, що у вищезазначеній Угоді не унормовано необхідність легалізації документів, які надаються у рамках цієї Угоди.

При цьому колегія суддів враховує, що представниця апелянта не долучила до матеріалів справи доказів зняття транспортного засобу марки «Volkswagen Passat» з реєстрації у відповідних компетентних органах в Республіці Польщі, та у судовому засіданні не спростувала цей факт.

Посилання апелянта на те, що захід стягнення у вигляді штрафу не повинен перевищувати 50 відсотків несплаченої суми митних платежів, колегія суддів вважає необґрунтованим та зазначає, що захід стягнення у вигляді штрафу в розмірі 150 відсотків несплаченої суми митних платежів є пропорційним сумі штрафу, яка була визначена митницею початково у постанові Одеської митниці в справі про порушення митних правил №1331/50000/22 від 24.11.2022, якою було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2024 року у справі № 521/26055/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді С.Д. Домусчі Г.В. Семенюк