Справа № 420/15973/23
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 03.07.2023 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо відмови здійснити перерахунок грошової допомоги для оздоровлення з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди отриманої під час проходження військової служби за 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роки;

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889», під час проходження військової служби за 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роки з урахуванням раніше виплачених сум;

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити мені компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошової допомоги для оздоровлення, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військовій частині НОМЕР_1 від 03.09.2018 позивач був звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2018 № 239 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. В період проходження військової служби при виплаті грошової допомоги для оздоровлення за 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роки позивачу не нараховувалася та виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення передбачена пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889». Позивач звернувся до відповідача з клопотанням здійснити перерахунок грошової допомоги для оздоровлення за 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роки. Однак листом від 23.11.2022 № 3584 військової частини НОМЕР_1 йому було відмовлено. Лист військової частини НОМЕР_1 від 23.11.2022 № 3584, позивач отримав 15.03.2023, що підтверджується копією конверту. Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889» (яка діяла на момент мого звільнення з військової служби), зокрема пунктом 2 вказаної постанови Уряд встановив, з-поміж іншого, щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення. Отже в силу положень Закону № 2011-ХІІщомісячна додаткова грошова винагорода є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинні включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні.

Вважаючи зазначені дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою судді 10 липня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст. 262 КАС України.

Також, ухвалою від 10.07.2023 судом було витребувано у військової частини НОМЕР_1 відомості/інформацію щодо розміру та складових виплаченої ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення під час проходження служби за 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роки, із зазначенням підстав (нормативні положення та внутрішні розпорядчі документи) здійсненого розрахунку та належним чином засвідчені копії Карток особового рахунку ОСОБА_1 за 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роки.

19.07.2023 до суду надійшов (вх..№24213/23) відзив військової частини НОМЕР_1 з проханням відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначені Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 26.06.2018 за №745/32197. Щомісячна додаткова грошова винагорода, встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2022 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», яка набрала чинність 02.10.2010, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується грошова допомога для оздоровлення, передбачена пунктом 1 розділу ХХІІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260. Така винагорода мала окремий, особливий і разовий вираз виплати, оскільки виплачувалася лише тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у постанові Кабінету Міністрів України від 22.09.2022 № 889 та лише тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати, та лише на підставі наказу командира (начальника). Винагорода виплачувалася як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставилася в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Головною умовою для нарахування компенсації втрати частини грошових доходів є їх нарахування та одночасне не проведення їх виплати. Перерахунок коштів на виконання судового рішення не є доходом в розумінні статті 2 Закону №2050-III, а має характер разової виплати. Таким чином, оскільки така виплата має разовий характер, виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати у даному випадку не передбачено, що в свою чергу відповідає умовам визначених у пункті 3 Порядку №159. Також, вбачається, що суд не звернув увагу на те, що Закон №2050-III та Порядок №159 не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати певних коштів. Таким чином, виплата коштів на виконання рішення суду є ніщо іншим як зобов`язання виконати судове рішення на користь позивачка, що не регулюється матеріальними нормами, яким врегульовано питання виплати компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Виходячи з цього, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, що мало місце після того як ці грошові доходи були присуджені судом.

Ухвалою суду від 08.08.2023 повторно витребувано від військової частини НОМЕР_1 : - відомості/інформацію щодо розміру та складових виплаченої ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення під час проходження служби за 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роки, із зазначенням підстав (нормативні положення та внутрішні розпорядчі документи) здійсненого розрахунку; - належним чином засвідчені копії Карток особового рахунку ОСОБА_1 за 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роки.

17.08.2023 до суду надійшли (вх..№28232/23) витребувані у відповідача докази щодо спірних 2015-2018 роках.

Ухвалою суду від 08.09.2023 повторно витребувано у відповідача відомості/інформацію щодо розміру та складових виплаченої ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення під час проходження служби за 2013 та 2014 роки, із зазначенням підстав (нормативні положення та внутрішні розпорядчі документи) здійсненого розрахунку та належним чином засвідчені копії Карток особового рахунку ОСОБА_1 за 2013 та 2014 роки.

18.09.2023 до суду надійшов (вх..№ 31581/23) лист військової частини НОМЕР_1 в якому командир в/ч повідомляє, що надати витребувані документи не є можливим, адже у період з 2013 року по 2015 рік ОСОБА_1 військову службу у військовій частині НОМЕР_3 не проходив. Військова частина НОМЕР_1 наголошує, що не є розпорядником інформації в якій військовій частині проходив військову службу ОСОБА_1 та чи проходив військову службу у Збройних Силах України в даний період часу ОСОБА_1 взагалі.

Ухвалою суду від 21.09.2023 витребувано від Військової частини НОМЕР_1 відомості/інформацію щодо розміру та складових виплаченої ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення під час проходження служби за 2013 та 2014 роки, із зазначенням підстав (нормативні положення та внутрішні розпорядчі документи) здійсненого розрахунку та належним чином засвідчені копії Карток особового рахунку ОСОБА_1 за 2013 та 2014 роки.

16.10.2023 до суду надійшов лист в/ч НОМЕР_1 про відсутність інформації щодо проходження позивачем військової служби у період з 2013 року по 2015 рік.

Ухвалою суду від 22.11.2023 витребувано від оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відомості/інформацію щодо розміру та складових виплаченої ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) грошової допомоги на оздоровлення під час проходження служби за 2013 та 2014 роки, із зазначенням підстав (нормативні положення та внутрішні розпорядчі документи) здійсненого розрахунку та належним чином засвідчені копії Карток особового рахунку ОСОБА_1 за 2013 та 2014 роки.

11.12.2023 до суду надійшов лист (вх..№44099/23) в/ч НОМЕР_5 в якому військова частина повідомляє, що НОМЕР_6 окремий батальйон охорони та обслуговування ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у вказаний період (2013-2014 роки) знаходився на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_7 , яка на даний час залучена до виконання завдань з відсічі збройної агресії російської федерації.

Ухвалою суду від 13.12.2023 було задоволено клопотання (вх..№44099/23 від 11.12.2023) представника відповідача ОСОБА_2 , про продовження строку для надання витребуваних доказів. Продовжено військовій частині НОМЕР_5 строк на надання доказів відповідно до ухвали суду від 22.11.2023, який встановити до 12.01.2024.

12.01.2024 до суду надійшло клопотання представника відповідача про продовження строку для надання витребуваних доказів посилаючись на те, що 11.01.2024, на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшла відповідь від військової частини НОМЕР_7 (вих. №100/фес від 11.01.2024), відповідно до якої, надання зазначеної вище інформації не є можливим, у зв`язку із перебуванням військової частини в районі бойових дій на сході України та вивезенням документів з метою їх збереження. Орієнтовний термін надання запитуваної інформації до 31.01.2024.

Разом з цим, станом на день ухвалення рішення у справі відповідачами зазначені докази суду не надані, вимоги ухвали суду не виконанні.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази, суд дійшов наступного висновку.

ОСОБА_1 з листопада 1983 року по 03.09.2018 проходив військову службу у Збройних Силах України, що вбачається з його Довідки проходження військової служби, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , а саме:

- з вересня 2009 року по липень 2015 року командир автомобільного взводу автомобільної роти, 363 окремого батальйону охорони та обслуговування ОК «Південь»;

- з липня 2015 року по вересень 2018 року головний старшина батальйону, НОМЕР_6 окремий батальйон охорони та обслуговування ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с.11).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №211 від 03.09.2018 ОСОБА_1 , головного старшину військової частини НОМЕР_1 , виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 30.08.2018. Вислуга років у ЗСУ становить 31 рік 09 місяців 17 днів (а.с.11).

З довідки №3122 від 09.08.2023 військової частини НОМЕР_1 для нарахування та виплати грошової допомоги для оздоровлення за 20145, 2016 роки ОСОБА_1 , вбачається, що до складу грошового забезпечення з якого обчислювалась грошова допомога для оздоровлення не включено щомісячну додаткову грошову винагороду.

Так само, з довідки №3123 від 09.08.2023 військової частини НОМЕР_1 для нарахування та виплати грошової допомоги для оздоровлення за 2017, 2018 роки ОСОБА_1 , вбачається, що до складу грошового забезпечення з якого обчислювалась грошова допомога для оздоровлення у вказані роки не включено щомісячну додаткову грошову винагороду.

В той же час, з копій Карток особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки вбачається, що з липня 2015 року по лютий 2018 року включно позивачу нараховувалась та виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода.

16.11.2022 ОСОБА_1 звернувся до в/ч НОМЕР_1 з заявою щодо здійснення перерахунку та виплати грошової допомоги на оздоровлення отриманої під час проходження військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди під час проходження військової служби за 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роки з урахуванням раніше виплачених сум.

23.11.2022 військова частина НОМЕР_1 надала лист відповідь №3584 ОСОБА_1 в якому повідомила про відсутність підстав для здійснення перерахунку та виплати грошової допомоги на оздоровлення оскільки в даний час постанова №889 втратила чинність та дефініція щомісячної додаткової грошової винагороди відсутня в законодавстві (а.с.14-16).

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та відповідної виплати, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (у редакції, чинній у спірний період).

Відповідно до положень ч.1 ст.9 Закону України №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з положеннями частини 2 статті 9 Закону України №2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (частини третя, четверта статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 101 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

07 листопада 2007 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 1294), яка набрала чинності з 01 січня 2008 року.

Згідно з пунктом 1 Постанови № 1294 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 2 Постанови № 1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Про питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», (далі - Постанова № 889) закріплено питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.

Відповідно до приписів підпункту 2 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22 вересня 2010 року №899 (у редакції, чинній на спірний період), установити щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно з підпунктом 2.2 пункту 2 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року № 595 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 05 грудня 2012 року № 825), яка була чинною до 16 грудня 2016 року), щомісячна додаткова грошова винагорода для військовослужбовців, (крім зазначених у підпункті 2.1 цього пункту): з 1 квітня 2013 року - у розмірі до 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року у розмірі до 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі до 60 % місячного грошового забезпечення.

Судовим розглядом встановлено та відповідачем не заперечувалось, що позивач під час проходження служби у в/ч НОМЕР_1 отримував щомісячну грошову винагороду щонайменше з липня 2015 року по лютий 2018 року включно, оскільки з 01.03.2018 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою вказана щомісячна додаткова грошова винагорода була скасована.

На підставі наказу Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року № 550, затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (далі - Інструкція № 550, яка була чинною до 20 липня 2018 року), відповідно до пункту 1 якої Інструкція визначає порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці), які займають посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), щомісячної додаткової грошової винагороди (далі - винагорода).

Пунктами 5, 8, 9 Інструкції № 550 встановлено, що винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).

Винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.

Як встановлено судом, розрахунок та виплата позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2015-2018 роки здійснювалися без урахування щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 889, що не заперечує сам відповідач та підтверджується Довідками в/ч НОМЕР_1 №3122, №3123 від 09.08.2023 та наданими відповідачем Картками особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2015 2018 роки.

При цьому, судом встановлено, що у період з липня 2015 по лютий 2018 року позивачу виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 889, яка нараховувалася та виплачувалася йому безперервно кожного місяця.

Щодо порядку нарахування одноразової грошової допомоги для оздоровлення суд наголошує, що у даному випадку при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягають Закон № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанова № 889, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та не узгоджується з вимогами Закону № 2011-ХІІ.

Із цього приводу слід зазначити, що пунктом 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги для оздоровлення та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили.

Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

Зазначене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду щодо питання складу грошового забезпечення військовослужбовців, викладеній у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, згідно з якою до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За висновком Великої Палати Верховного Суду в цій справі, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Окрім того, 10 листопада 2021 року Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 825/997/17 вказала, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

Відтак, суд зазначає, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється грошова допомога на оздоровлення.

З огляду на фактичні обставини справи, суд приходить до висновки про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині перерахунку його грошової допомоги на оздоровлення отриманої ним від в/ч НОМЕР_1 у період з липня 2015 року по лютий 2018 року включно, та наявність підстав для їх задоволення в цій частині, оскільки відповідачем протиправно було відмовлено 23.11.2022 ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку.

Таким чином, у період з липня 2015 року по лютий 2018 року включно відповідач протиправно не включав до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховувалась грошова допомога на оздоровлення, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою № 889 та його посилання на те, що вказана Постанова вже не є чинною станом на день звернення позивача (16.11.2022) не відповідають приписам статті 19 Конституції України, оскільки порушене право особи повинне бути відновлене з урахуванням приписів нормативних актів, що діяли на момент порушення такого права.

В той же час, не можуть бути судом задоволенні позовні вимоги ОСОБА_1 щодо перерахунку грошової допомоги на оздоровлення за період з 2013 року по червень 2015 року включно з урахуванням щомісячної додаткової грошової допомоги оскільки у вказаний період грошове забезпечення позивача нараховувалось та виплачувалось військовою частиною НОМЕР_7 , що слідує з листа в/ч НОМЕР_5 від 07.12.2023 №2/7886 адресованому суду. А отже, відповідач в особі військової частини НОМЕР_1 не допускав порушення прав ОСОБА_1 у зазначений період та не може бути зобов`язаний відносити їх.

Також, судом враховується той факт, що з відповідною заявою про здійснення перерахунку грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди за період 2013 рік червень 2015 року, позивач до в/ч НОМЕР_7 не звертався, відмови у здійсненні такого перерахунку не отримував.

Адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених право осіб у сфері публічно-правових відносин. При цьому обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушення його прав та інтересів оскаржуваним рішенням.

У постанові від 12.12.2018 у справі №802/2474/17-а (провадження №К/9901/55094/18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Верховний Суд у постанові від 12.05.2021 у справі №640/11938/20 (провадження №К/9901/8532/21) вказав на те, що звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Отже, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Щодо вимоги здійснити нарахування та виплату належних позивачу сум із одночасною компенсацією втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення відповідно до Порядку №159, суд зазначає таке.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 цього Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Пунктами 2, 3 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:

- пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат);

- соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);

- стипендії;

- заробітна плата (грошове забезпечення).

Згідно із пунктом 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Тож основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Вказане питання вже розглядалося Верховним Судом. Так, у постанові від 24 січня 2023 року у справі № 200/10176/19-а сформульовано висновки про те, що оскільки позивачу не був нарахований та виплачений дохід у вигляді індексації страхової виплати, то позовні вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати індексації щомісячних страхових виплат є передчасними, а відтак правові підстави для їх задоволення відсутні. Застосовуючи вказаний підхід до обставин цієї справи, слід врахувати, що відповідачем щодо спірного періоду дохід у вигляді недоотриманих сум грошового забезпечення та грошової допомоги на оздоровлення нарахований ОСОБА_3 не був і не виплачувався. Відповідно, за відсутності нарахованого доходу, компенсація такого доходу у зв`язку з порушенням строку його виплати проводитися не могла. Отже вказана вимога сприймалась судами як передчасна.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом:

- визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо відмови здійснити перерахунок грошової допомоги для оздоровлення ОСОБА_1 з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди отриманої під час проходження військової служби за період з липня 2015 року по лютий 2018 року включно;

- зобов`язання військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889», під час проходження військової служби за період з липня 2015 року по лютий 2018 року включно, з урахуванням раніше виплачених сум.

Позивачем при зверненні до суду судовий збір не сплачувався на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відтак підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо відмови здійснити перерахунок грошової допомоги для оздоровлення ОСОБА_1 з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди отриманої під час проходження військової служби за період з липня 2015 року по лютий 2018 року включно.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889», під час проходження військової служби за період з липня 2015 року по лютий 2018 року включно, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА