Справа № 240/28844/23
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Житомир

справа № 240/28844/23

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 01.12.2022 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, викладене у формі листа №0600-0217-8/105437 від 09.12.2022;

- зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити з 12.11.2022 пенсію із зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як потерпілій внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, виходячи із наявного страхового стажу роботи, який становить більше 20 років.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернулася до органу Пенсійного фонду України із відповідною заявою про призначення пенсії за віком на умовах, визначених Законом України "Про загальнобов"язкове державне пенсійне страхування" зі зниженням пенсійного віку згідно зі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Однак, відповідач листом від 09.12.2022 повідомив про відмову у призначенні пенсії у зв"язку з відсутністю необхідного страхового стажу, внаслідок відмови зарахувати період роботи позивача з 15.09.1988 по 20.12.1986 та з 17.10.1988 по 19.08.2002.

Позивач зазначає, що вказаний період роботи підтверджується належними та допустимими доказами, а саме, записами у трудовій книжці та архівними довідками.

Вважаючи, що має право на зарахування вказаного стажу та призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі надіслав до суду відзив на позовну заяву (за вх.№74854/23).

Зазначає, що позивачу було правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки згідно з поданими документами страховий стаж позивача є недостатнім для призначення пенсії за віком, оскільки не зараховано до страхового стажу період роботи з 15.09.1988 по 20.12.1986, з підстав відсутності довідки про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудоднів та період з 17.10.1988 по 19.08.2002, з підстав відсутності відбитку печатки, що засвідчує запис про звільнення.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надіслало до суду відзив на позовну заяву (за вх.№76059/23), у якому також вказує про правомірність відмови позивачу у призначенні пенсії за віком, з аналогічних підстав, зазначених Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має посвідчення серії НОМЕР_1 , громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), видане Житомирською обласною державною адміністрацією від 13.03.2009.

Згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки №1261 від 19.09.2023 та довідки №1954 від 17.11.2022, виданих Кишинським старостинським округом Олевської міської ради Житомирської області, ОСОБА_1 зареєстрована та проживала в с.Кишин з 26.04.1986 по 21.11.2022, що відноситься до зони посиленого радіоекологічнго контролю згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 (а.с. 14, 50).

25.11.2022 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та 01 грудня 2022 року прийнято рішення №64 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв"язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

В зазначеному рішенні вказано, що страховий стаж роботи заявниці на день звернення складає 05 років 11 місяців 14 днів.

Також зазначено, що не зараховано до страхового стажу період роботи 15.09.1988 по 20.12.1986, з підстав відсутності довідки про встановлений мінімум та відпрацьовані вихододні та період з 17.10.1988 по 19.08.2002, з підстав відсутності відбитку печатки, що засвідчує запис про звільнення.

Листом від 09.12.2022 №0600-0217-8/105437 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивачу про відмову в призначенні їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з тих підстав, що недостатньо необхідного страхового стажу.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII (далі - Закон №796-XII) пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Положеннями ст.15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII визначено умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом №796-XII або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до абз. 1 ст.55 Закону №796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абз.5 п.2 ст.55 Закону №796-XII встановлено, зокрема, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше 5 років.

Із аналізу наведеної правової норми встановлено, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 4 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" від 23.07.1991 №106 с.Кишин Олевського району Житомирської області відносилося до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до довідки №1261 від 19.09.2023 та довідки №1954 від 17.11.2022, виданих Кишинським старостинським округом Олевської міської ради Житомирської області, ОСОБА_1 зареєстрована та проживала в с.Кишин з 26.04.1986 по 21.11.2022, що відноситься до зони посиленого радіоаекологічного контролю згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 (а.с. 14, 50).

Суд вказує, що в межах розгляду даної справи судом не досліджується наявність чи відсутність підстав для підтвердження факту проживання позивача за місцем реєстрації (зони посиленого радіоекологічного контролю) станом на 01.01.1993 протягом понад чотирьох років, оскільки під час прийняття оскаржуваного рішення територіальним органом Пенсійного фонду України не було надано правової оцінки вказаним обставинам.

Отже, відповідачем не досліджено всі необхідні умови, яким має відповідати позивач для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Вчинення таких дій входить до безпосередньої компетенції територіального органу Пенсійного фонду України.

При цьому, суд зауважив, що також обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796 є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Таким чином, на момент досягнення необхідного віку, а саме станом на 2021 рік, страховий стаж позивача повинен становити не менше 28 років, а з урахуванням зменшення на 5 років, страховий стаж повинен становити не менше 23 років.

Відповідач у спірному рішенні вказав, що страховий стаж позивача становить 05 років 11 місяців 14 днів.

Водночас, відмовляючи у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідачі вказують про незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи:

- 15.09.1988 по 20.12.1986 з підстав відсутності довідки про встановлений мінімум та відпрацьовані вихододні;

- з 17.10.1988 по 19.08.2002 з підстав відсутності відбитку печатки, що засвідчує запис про звільнення.

Щодо наявності підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи з 15.09.1988 по 20.12.1986, суд вказує наступне.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Частиною 1 статті 24 Закон №1058-ІV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із ч.2 ст.24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 56 Закону України №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Наведені норми свідчать про те, що єдиною підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 затверджено Основні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (Основні положення), згідно з пунктом 1 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.

Відповідно до пунктів 5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи.

Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Пунктом 13 Основних положень передбачено, що відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 30.07.1985 ОСОБА_1 в період з 15.09.1986 по 20.12.1986 була прийнята у члени колгоспу "Україна" Мелітопольського району Запорізької області на загальні роботи (а.с. 12 зворот).

Вказані записи внесені уповноваженою особою, про що свідчить підпис та печатка, містять посилання на дату на номер наказу, що слугували підставою вчинення запису про прийняття та звільнення.

Водночас, записи про встановлений мінімум вихододнів, як і про відпрацьовані дні, відсутні, що й слугувало підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодучленства в колгоспі з 15.09.1986 по 20.12.1986.

Однак суд вказує, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань призначення пенсії за віком.

У постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17 зазначив, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи.

З урахування наведеного, наявні правові підстави для зарахування до стажу позивача періоду роботи з 15.09.1986 по 20.12.1986 у колгоспі імені "Україна".

Щодо підстав відмови територіального органу Пенсійного фонду України в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду її роботи з 17.10.1988 по 19.08.2002, з підстав відсутності печатки, що засвідчує запис про звільнення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України та статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Тобто, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами тільки у випадках відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 №637 (далі - Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Абзацами 1-2 п. 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі №235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі №500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.

Судом встановлено, що на момент внесення у трудову книжку позивача записів була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20 червня 1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162).

Відповідно до пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС «Про трудові книжки робітників і службовців» від 06 вересня 1973 року № 656, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_3 позивач працювала в період з 17.10.1988 по 19.08.2002 машиністом на підприємстві "Олевський хлібозавод" та звільнена за власним бажанням, про що міститься відповідні записи, підпис уповноваженої особи та номер, дата наказів на підставі яких здійснено такі записи (а.с. 13).

Достовірність записів сумніву не викликає. Крім того суд вказує, що на підтвердження спірного трудового стажу позивачем надано довідку №25 від 28.09.2023 видану Приватним акціонерним товариством "Олевський хлібозавод" (реорганізований з орендного підприємства "Олевський хлібозавод" - довідка №26 від 28.09.2023), у якій зазначена аналогічна інформація про період трудової діяльності позивача на підприємстві "Олевський хлібозавод", а саме з 17.10.1988 по 19.08.2022 (а.с. 18, 19).

Враховуючи зазначене, суд вважає, що відсутність печатці, якою завірено запис про звільнення не може бути підставою для відмови в зарахуванні до її трудового стажу спірних періодів роботи, оскільки трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача та підтверджуються додатковими доказами.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що позивач надала докази, які не спростовані відповідачами, про те, що періоди її роботи з 15.09.1986 по 20.12.1986 в колгоспі імені "Україна" та з 17.10.1988 по 19.08.2002 на підприємстві "Олевський хлібозавод" підлягають зарахуванню до страхового стажу та мають бути враховані територіальним органом Пенсійного фонду України при призначенні пенсії за віком.

Суд звертає увагу на те, що права, свободи або законні інтереси особи підлягають судовому захисту в адміністративному суді за наявності наступних обов`язкових умов - безпосереднього порушення прав, свобод або законних інтересів особи, вчинення такого порушення законодавчо визначеним суб`єктом, а саме суб`єктом владних повноважень, та у разі порушення прав, свобод або законних інтересів особи у спосіб встановлений законодавством, а саме рішенням, дією чи бездіяльністю такого суб`єкта.

З цього приводу суд зазначає, що захист прав позивача шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії може відбуватись, виключно, внаслідок визнання відповідних рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними.

Підсумовуючи наведене, для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд вважає за можливе визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, оформлену листом за №0600-0217-8/105437 від 09.12.2022 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №64 від 01.12.2022 щодо відмови позивачу у зарахуванні до страхованого стажу періоду роботи з 15.09.1986 по 20.12.1986 в колгоспі імені "Україна" та з 17.10.1988 по 19.08.2002 на підприємстві "Олевський хлібозавод" та зобов"язати суб`єкта владних повноважень - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, який уповноважений вчиняти дії, спрямовані на відновлення порушених прав позивача, зарахувати вказані періоди роботи та повторно розглянути заяву позивача від 25.11.2022 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням висновків суду в даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

У силу приписів ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.Ольжича, буд. 7, м.Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н,10003, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром 3 під"їзд, 2 поверх, м.Харків, 61000, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, оформлену листом за №0600-0217-8/105437 від 09.12.2022, та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №64 від 01.12.2022 щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхованого стажу періоду роботи з 15.09.1986 по 20.12.1986 в колгоспі імені "Україна" та з 17.10.1988 по 19.08.2002 на підприємстві "Олевський хлібозавод".

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхованого стажу періоди роботи з 15.09.1986 по 20.12.1986 в колгоспі імені "Україна" та з 17.10.1988 по 19.08.2002 на підприємстві "Олевський хлібозавод" та повторно розглянути заяву від 25.11.2022 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням висновків суду в даній справі.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 536 (п"ятсот тридцять шість) грн 80 (вісімдесят) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 27 березня 2024 року.

Суддя А.В. Горовенко