Справа № 640/24748/20
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 року № 640/24748/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Буковинської митниці Держмитслужби з вимогами:

- визнати протиправними дії Буковинської митниці Держмитслужби щодо відмови у застосуванні митної вартості, заявленої ФОП ОСОБА_1 , за першим методом митної оцінки - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються;

- скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені виписку чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA408020/2020/00228;

- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA408000/2020/000011/2 від 01.10.2020.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.10.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

На виконання вимог Закону України від 13.12.2022 №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративну справу № 640/29491/20 скеровано за належністю до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року прийнято адміністративну справу до провадження та ухвалено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначає, що оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості товарів є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Зокрема, позивач вважає, що в оскаржуваному рішенні не наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та не визначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом. Також, на переконання позивача, оскаржуване рішення є незаконним, прийнятим без достатніх правових підстав, оскільки позивачем поданий вичерпний перелік документів для митного оформлення товарів, які підтверджують митну вартість товарів, а тому підлягає скасуванню.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки в документах, які надані позивачем до Буковинської митниці Держмитслужби разом з митною декларацією містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена та підлягає сплаті за ці товари, а декларантом або уповноваженою особою декларанта не подано всіх додаткових документів, які витребувані митницею згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 ст. 53 Митного кодексу України. На думку відповідача, позивач безпідставно вважає твердження митного органу про відсутність інформації щодо операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами таким, що не відповідає дійсності, і посилається на митні оформлення товару МД № UA100380/2020/713436, МД № UA100380/2020/713934 та МД № UA100380/2020/714129, проведені Київською митницею Держмитслужби, оскільки жодна із трьох декларацій, наданих позивачем в обґрунтування своєї позиції, не відповідає наведеним показникам максимально, що б дало можливість застосування зазначеної ним митної вартості для подальшого митного оформлення. Наприкінці, відповідач зазначає, що митниця діяла виключно на підставі та відповідно до вимог чинного законодавства України, а також в межах своїх повноважень, а тому наполягає на правильності власної позиції та на необґрунтованості та невмотивованості позиції позивача.

Своєю чергою, позивач надав відповідь на відзив, в якій зазначає, що митне оформлення товару повинно бути здійснено як у випадку, коли оплата за договором здійснена вчасно, так і у випадку, коли оплата за товар здійснена з порушенням встановлених строків або не сплачена взагалі. При цьому, несвоєчасність оплати партії товару не вказує на розбіжність даних, які містяться у наданих для митного оформлення документах, а лише вказує на порушення умов господарського договору. Позивач зазначає, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості також відсутні усі відомості про конкретні факти чи обставини, встановлені під час митного оформлення, оцінивши які в сукупності, митниця прийняла рішення про неможливість застосування першого методу для визначення митної вартості імпортованого позивачем товару. На думку позивача, однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і в чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості. Крім того, ненадання документів, які відсутні в декларанта, не свідчить про неналежне виконання вимог митниці надати додаткові документи та в цілому не може свідчити про наявність розбіжностей у наданих документах. Посилання митниці в рішенні про коригування митної вартості товару на відомості з довідкової інформації не є доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару, тому, виявлені митним органом розбіжності є формальними та несуттєвими, які не впливають на рівень заявленої митної вартості. Отже, доводи відповідача про те, що подані позивачем документи не дозволяли у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості товарів та відомості щодо їх ціни, не відповідають встановленим фактичним обставинам справи.

28.01.2021 Буковинська митниця Держмитслужби подала до суду клопотання про заміну відповідача на правонаступника.

В обґрунтування вказаного клопотання представник відповідача зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 № 895 «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби» та наказу Міністерства фінансів України від 30.12.2020 р. «Про внесення змін до Класифікатора Державної митної служби України, її територіальних органів та їх структурних підрозділів», наказу Державної митної служби України від 30.06.2021 № 472 «Про початок здійснення митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України покладених на них функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи» з 01.07.2021 функції митного контролю в Чернівецькій області виконує Чернівецька митниця як відокремлений структурний підрозділ Державної митної служби України, що є правонаступником Буковинської митниці Держмитслужби.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для здійснення заміни відповідача на правонаступника суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Постановою Кабінету міністрів України від 30.09.2020 № 895 «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби» передбачено, що територіальні органи Державної митної служби, що реорганізуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною митною службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень і функцій територіальних органів, що реорганізуються. Таке рішення приймається Державною митною службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної митної служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови як відокремлені підрозділи юридичної особи.

Відповідно до наказу Державної митної служби України від 30.06.2021 № 472 «Про початок здійснення митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України покладених на них функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи» з 01.07.2021 функції митного контролю в Чернівецькій області виконує Чернівецька митниця як відокремлений структурний підрозділ Державної митної служби України.

Згідно з відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Буковинська митниця Держмитслужби (адреса: вулиця Героїв Майдану, 248-М, місто Чернівці, ) перебуває в стані припинення.

Відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Чернівецька митниця (адреса: вулиця Героїв Майдану, 248-М, місто Чернівці, код ЄДРПОУ ВП 43971359) з 03.12.2020 зареєстрована як філія (відокремлений підрозділ) Державної митної служби України.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що Чернівецька митниця є правонаступником Буковинської митниці Держмитслужби, отже клопотання представника відповідача про заміну сторони у справі є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом замінити відповідача - Буковинської митниці Держмитслужби (адреса: 58023, м. Чернівці, вул. Руська, 248-М, ідентифікаційний код 43332555) на правонаступника Чернівецьку митницю (адреса: 58023, м. Чернівці, вул. Руська, 248-М, ідентифікаційний код 43971359).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.06.2016 між ФОП ОСОБА_1 (Покупець) та The company «Reifenwelt» (Німеччина) (Продавець) укладено зовнішньоекономічний договір № GMBH-1306, відповідно до умов якого Продавець відвантажує, а Покупець приймає та оплачує вантажні шини, що були у вжитку, придатні для подальшого використання, у кількості та по цінам, вказаним у Інвойсах, що є невід`ємною частиною договору. Ціна за товар визначена у Євро за одиницю товару та вказана у Інвойс, умови поставки визначаються на умовах FCA (Zwickau) Інкотермс 2010.

Відповідно до Інвойсу № 200111 від 24.09.2020 Продавцем та Покупцем узгоджено номенклатуру, ціну та кількість Товару. Загальна кількість товару складає - 304 штуки, загальна вартість товару умовах FCA (Zwickau) 5 156,00 Євро.

Для здійснення митного оформлення товару позивачем подана до Буковинської митниці Держмитслужби електронна митна декларація № UA408020/2020/023648 від 29.09.2020. Митна вартість товару визначена за першим методом за ціною договору на рівні від 21,13 до 21,50 Євро/шт. в залежності від ваги (розміру) шини (або 0,34 Євро/кг. нетто).

Одночасно, з вказаною електронною митною декларацією декларантом подано до митного органу перелік документів, що підтверджує заявлену митну вартість товарів, передбачених ч. 2 статті 53 МК України, а саме: пакувальний лист № 200111 від 24.09.2020; рахунок-фактуру (інвойс) № 200111 від 24.09.2020; автотранспортну накладну № б/н від 24.09.2020; декларацію про походження товару № 200111 від 24.09.2020; документ на підтвердження вартості перевезення товару № 1 від 25.09.2020; прейскурант (прайс-лист) виробника товару № б/н від 24.09.2020; зовнішньоекономічний договір (контракт) № GMBH-1306 від 13.06.2016; договір про надання послуг митного брокера № ЛТШ-2244 від 01.01.2019; заяву декларанта або уповноваженої ним особи, в вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари, що включені до Зеленого переліку відходів № 14/14-03/468-20 від 28.08.2020; інформацію про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, інших держав № 6009015 від 25.09.2020; декларацію-інвойс, складену експортером № 200111 від 24.09.2020; копію митної декларації країни відправлення № 20DE00E5 від 24.09.2020.

На виконання вимог п. 6 ст. 54 Митного кодексу України, Буковинською митницею Держмитслужби відмовлено позивачу у митному оформленні задекларованих товарів, у зв`язку з чим оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UА408020/2020/00228.

Крім того, Буковинською митницею Держмитслужби прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA408000/2020/000011/2 від 01.10.2020, яким митну вартість товару визначено за резервним (6) методом на рівні від 58,83 до 65,66 Євро /шт. залежності від ваги (розміру) шини, або 1,04 Євро/за кг. нетто.

У графі 33 вказаного рішення про коригування митної вартості, зокрема, зазначено, що «Відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ документи, які підтверджують митну вартість, містять розбіжності, а саме: 1) відповідно до п. 3.1 поданого до митного оформлення контракту від 13.06.2016 № GMBH-1306 покупець оплачує придбані товари шляхом перерахування грошей на рахунок продавця. Оплата здійснюється протягом 30 днів з дати отримання товару покупцем, якщо інше не зазначено в інвойсі, проте у поданому до митного оформлення інвойсі від 24.09.2020 № 200111 вказано, що можлива передоплата або ж відтермінування платежу. Також у рахунку-фактурі (інвойсі) відсутні дані про рік та тиждень виготовлення товару, сезонність а також % ступеня зносу, що впливає на числові значення при визначенні митної вартості; 2) у поданій до митного оформлення автотранспортній накладній (CRM) від 24.09.2020 б/н зазначено «інвойс» 200111, проте відсутній номер та дата документу, що не дає можливість прив`язати дану автотранспортну накладну саме до поданого до митного органу інвойсу; 3) подана до митного оформлення копія експортної митної декларації від 24.09.2020 № MRN20DE00E5 не містить дані про числові значення щодо вартості даної партії товарів.

Митну вартість визначено за резервним методом. За основу для визначення митної вартості взято раніше визначену митним органом вартість товару №1 МД №UА100380/2020/715942 від 15.09.2020, рівень митної вартості 1,21 дол/кг (1,04 EUR/кг); товару №2 МД №UА100490/2020/836104 від 21.08.2020, рівень митної вартості 1,21 дол/кг (1,04 EUR /кг); товару №3 МД № UА100490/2020/836104 від 21.08.2020, рівень митної вартості 1,21 дол/кг (1,04 EUR/кг); товару №4 МД №UА209310/2020/010236 від 07.09.2020, рівень митної вартості 1,21 дол/кг (1,04 EUR/кг); товару №5 МД № UА100490/2020/836104 від 21.08.2020, рівень митної вартості 1,21 дол/кг (1,04 EUR/кг); товару №6 МД №UА100490/2020/836104 від 21.08.2020, рівень митної вартості 1,21 дол/кг (1,04 EUR /кг)».

01.10.2020 позивач подав до Митниці нову МД № UА408020/2020/023852 за якою товар випущений у вільний обіг під гарантійні зобов`язання відповідно до розділу X Митного кодексу України.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням Буковинської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості і відмовою у прийняті митної декларації, звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у його постанові від 14.04.2021 у справі № 2340/3024/18.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

За приписами ч. 1 ст. 1 Митного кодексу України законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) інші документи.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Отже, стаття 53 Митного кодексу України містить опис двох підстав, за яких митний орган може зобов`язати декларанта надати додаткові документи: 1) у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

У першому випадку (ч. 3. ст. 53 Митного кодексу України) вимагається надання документів згідно переліку: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України).

Відповідно до ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (ч. 7 ст. 54 Митного кодексу України).

Отже, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою визначається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості митний орган зобов`язаний доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для коригування митної вартості митним органом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Тож, право митного органу на витребування у декларанта додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до ч. 8 ст. 57 Митного кодексу України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Суд встановив, позивач надав Буковинській митниці Держмитслужби для підтвердження заявленої митної вартості товару при здійсненні його митного оформлення:

пакувальний лист № 200111 від 24.09.2020;

рахунок-фактуру (інвойс) № 200111 від 24.09.2020;

автотранспортну накладну № б/н від 24.09.2020;

декларацію про походження товару № 200111 від 24.09.2020;

документ на підтвердження вартості перевезення товару № 1 від 25.09.2020;

прейскурант (прайс-лист) виробника товару № б/н від 24.09.2020;

зовнішньоекономічний договір (контракт) № GMBH-1306 від 13.06.2016;

договір про надання послуг митного брокера № ЛТШ-2244 від 01.01.2019;

заяву декларанта або уповноваженої ним особи, в вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари, що включені до Зеленого переліку відходів № 14/14-03/468-20 від 28.08.2020;

інформацію про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, інших держав № 6009015 від 25.09.2020;

декларацію-інвойс, складену експортером № 200111 від 24.09.2020;

копію митної декларації країни відправлення № 20DE00E5 від 24.09.2020.

З аналізу вказаних документів, судом встановлено, що подані позивачем до митного оформлення товару документи, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів № GMBH-1306 від 13.06.2016 та рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) № 200111 від 24.09.2020 за назвою і змістом відповідали вимогам п. 2-3 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

У свою чергу, Буковинська митниця Держмитслужби не надала суду жодного доказу, який би спростував зміст вказаного вище зовнішньоекономічного договору (контракту) купівлі-продажу товарів № GMBH-1306 від 13.06.2016 та вказаного рахунку-фактури.

Щодо документів, визначених п.п. 4-6, 8 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України (банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні документи про його оплату) відносно яких мав відповідні зауваження відповідач, суд вважає такі зауваження безпідставними та необґрунтованими, з наступних підстав.

В оскаржуваному рішенні відповідач дійшов висновку, що відповідно до п.3.1 поданого до митного оформлення контракту від 13.06.2016 №СМВН-1306 покупець оплачує придбані товари шляхом перерахування грошей на рахунок продавця. Оплата здійснюється протягом 30 днів з дати отримання товару покупцем, якщо інше не зазначено в інвойсі. Проте у поданому до митного оформлення інвойсі від 24.09.2020 №200111 вказано що можлива передоплата або ж відтермінування платежу.

Суд зазначає, що у процедурі контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються.

Обставини здійснення платежу, в свою чергу, можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) покупцем умов зовнішньоекономічного договору. Разом з цим вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації.

У зв`язку із цим, відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, тому суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Суд вважає, що умови і обставини оплати оцінюваного товару у взаємозв`язку з тими доказами, що подавались позивачем до митного контролю, не давали обґрунтованих підстав Буковинській митниці Держмитслужби вважати, що позивачем заявлені неповні чи недостовірні відомості про фактурну вартість оцінюваного товару.

Щодо доводів відповідача про те, що у рахунку-фактурі (інвойсі) відсутні дані про рік та тиждень виготовлення товару, сезонність, а також % ступеня зносу, що впливає на числові значення при визначенні митної вартості, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки відповідно до положень зовнішньоекономічного договору від 13.06.2016 №GMBH-1306 ціна Товару не поставлена в залежність від року та тижня виготовлення товару, сезонності а також % ступеня зносу. Тому, ця інформація в даному випадку не є ціноутворюючим фактором. А відсутність такої інформації в Інвойсі не може свідчити про заниження митної вартості товару.

Що стосується твердження відповідача про те, що у поданій до митного оформлення автотранспортній накладній (CMR) від 24.09.2020 б/н зазначено «інвойс», проте відсутній номер та дата документу, що не дає можливість прив`язати дану автотранспортну накладну саме до поданого до митного оформлення інвойсу, то суд вважає його безпідставним, оскільки у наданій до митного оформлення автотранспортній накладній (CMR) від 24.09.2020 № б/н, зазначено: найменування Товару шини, що були у вжитку; кількість одиниць Товару 304 шт.; вага Товару - 19200 кг., номер автотранспортного засобу який здійснив доставку № НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ; данні про постачальника - «Reifenwelt» (Німеччина); данні про отримувача Товару - ФОП ОСОБА_1 ; данні про перевізника: ФОП ОСОБА_2 , що в повній мірі співпадають з даними, зазначеними в митній декларації UA408020/2020/023648 від 29.09.2020 та поданих позивачем до митного оформлення документах, зокрема у пакувальному листі № 200111 від 24.09.2020; рахунку - фактурі (інвойс) № 200111 від 24.09.2020; довідці про транспортні витрати № 1 від 25.09.2020.

Також необґрунтованим є аргумент відповідача про відсутність в копії експортної митної декларації від 24.09.2020 №MRN 20DE00E5 даних про числові значення рівня митної вартості товару, адже Експортна декларація ЕХ-А - це митний документ, який складений, в цьому випадку, постачальником товару і підтверджує експорт товарів з країн Європейського Союзу законність вивезення продукції з країни-експортера і ввезення в країну-імпортер та в поданій декларантом експортній декларації є посилання на інвойс, за яким позивачу поставлений товар (графа « 44» містить дані « 380/200111» де «380» - код документа (інвойса), а « 200111» номер інвойсу), а також на інші данні про постачальника «Reifenwelt» (Німеччина), покупця ФОП ОСОБА_1 , вагу, найменування кількість товару, що в повній мірі співпадають з даними зазначеними в інших поданих до митного оформлення документах.

Щодо обраного відповідачем методу визначення митної вартості (резервний), суд зауважує наступне.

Як встановлено судом, у відповідь на запит митниці щодо підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом надано відповідачу декларації щодо митного оформлення ідентичних товарів №UA100380/2020/714129 від 20.08.2020, №UA100380/2020/713934 від 18.08.2020, №UA100380/2020/713436 від 12.02.2020, у яких визначена митна вартість ідентичного товару, що був поставлений на митну територію України тим самим постачальником та для того самого покупця (позивача), на тих самих комерційних умовах, за тим самим контрактом (а.с.49).

Проте, такі декларації відповідачем не були взяті до уваги в порушення ст. 57 Митного кодексу України і в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару необґрунтовано зазначено, що у митного органу відсутня інформація стосовно операцій з ідентичними та побідними ( аналогічними ) товарами, внаслідок чого застосовано саме резервний (6) метод.

Крім того, суд також критично оцінює посилання представника відповідача на використання відповідачем, як джерела інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, відомостей, що зазначені в митних деклараціях: МД №UА100380/2020/715942 від 15.09.2020; МД №UА100490/2020/836104 від 21.08.2020; МД № UА100490/2020/836104 від 21.08.2020; МД №UА209310/2020/010236 від 07.09.2020; МД № UА100490/2020/836104 від 21.08.2020; МД №UА100490/2020/836104 від 21.08.2020, оскільки в зазначених деклараціях митна вартість визначена за резервним (6) методом. В той же час суду не надано належних та достовірних доказів, що товар за такою (певною) митною вартістю дійсно ввезений в Україну, що рішення про коригування митної вартості товарів не оскаржувалось та не скасовано судом.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, як вже встановлено, згідно з умовами зовнішньоекономічного договору від 13.06.2016, продавець відвантажує, а покупець (позивач) приймає та оплачує вантажні шини, що були у вжитку, придатні для подальшого використання.

Отже, імпортованому позивачем товару (шини бувші у використанні) властива наявність певних характеристик, які суттєво можуть вплинути на його вартість, адже у залежності від зносу шин чи/або дати їх виробництва, може зменшуватись і їх вартість.

З огляду на викладене, навіть у випадку ввезення на митну територію України шин бувших у використані однакового розміру та від одного і того ж виробника, їх вартість може різнитись в залежності від зносу чи/або дати їх виробництва.

При цьому, суд звертає увагу на те, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Така позиція суду узгоджується із обов`язковою для врахування практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема у постанові від 04 квітня 2018 року по справі № 826/27058/15 (№К/9901/35148/18).

Судом встановлено, що в рішенні про коригування митної вартості товарів відповідачем всупереч вказаним вище правовим нормам не зазначені обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості товарів за наслідками яких розпочалась процедура консультацій та причини, через які митна вартість імпортованого позивачем товару не може бути визначена за ціною договору.

Більш того, матеріалами справи документально не підтверджено факту надання декларантом позивача документів, що містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Не наведення митницею у рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішень щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

При цьому, сам лише факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась у постановах Верховного Суду України, зокрема, від 29 травня 2012 року у справі № 21-91а12 та від 31 березня 2015 року у справі № 21-127а15.

Виходячи з наведеного у сукупності, суд дійшов висновку про те, що надані позивачем документи підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, тому у контролюючого органу були відсутні підстави для визначення митної вартості ввезеного товару не за ціною договору, а за резервним методом, відповідно до статті 64 МК України.

У той же час, посилання відповідача на неподання декларантом всіх необхідних документів, які підтверджують заявлену митну вартість, як на доказ правомірності оскаржуваних рішень, оцінюються судом критично, адже в даному випадку судом встановлено, що навіть додатково подані позивачем документи, а саме: лист від 01.10.2020, залишились поза увагою відповідача, разом з тим відсутність будь - яких інших документів не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами.

Суд наголошує, що однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA408000/2020/000011/2 від 01.10.2020 не відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, оскільки на час прийняття картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA408020/2020/00228 були відсутні підстави, передбачені ч. 6 статті 54 МК України, зазначене рішення суб`єкта владних повноважень також є протиправним та підлягає скасуванню.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду викладене та виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги у вказаній частині (скасування рішення та картки відмови) підлягають задоволенню.

Проте, у частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у застосуванні митної вартості, заявленої ФОП ОСОБА_1 , за першим методом митної оцінки - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, на переконання суду, слід відмовити, адже відповідач, здійснюючи перевірку заявленої декларантом митної вартості, діяв відповідно до положень МК України, які дають йому на це право, однак, судом визнаються протиправними та скасовуються саме наслідок таких дій, що виразилось у прийнятті рішень, які вже не можуть визнаватись законними, тобто, захист прав позивача охоплюється саме визнанням протиправними та скасуванням картки відмови та рішення про коригування митної вартості товарів.

Тож, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, судовий збір сплачений позивачем підлягає стягненню на його користь з відповідача, пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені виписку чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA408020/2020/00228.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA408000/2020/000011/2 від 01.10.2020.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької митниці (адреса: 58023, Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Руська, буд. 248-М, ) шляхом їх безспірного списання на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 2 555 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн 98 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.