Справа № 161/3997/24
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2024-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/3997/24
Провадження № 2-а/161/87/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі: головуючого судді Рудської С.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Вілівчука Тараса Дмитровича про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

28.02.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 20.02.2024 року інспектором роти № 1 БУПП у Волинській обл. ДПП ст. лейтенатом поліції Вілівчуком Т.Д. було винесено щодо нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1482565, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн. (далі постанова). Вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасування з огляду на наступне. Вказує, що працівники поліції не дослідили усіх обставин справи та не розібралися у дорожній обстановці, яка покладена в основу оскаржуваного рішення, не взяли до уваги його пояснення та не допитали свідків. Стверджує, що він не порушував вимоги п. 18.4 ПДР України та навпаки, під час свого руху за кермом автомобіля виконав їх у повній мірі. Відтак, інспектором було порушено вимоги ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП під час притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Просить суд визнати незаконною та скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі щодо нього закрити (а.с. 10-12).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.03.2024 року було відкрито провадження у справи, її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та на підставі наявних матеріалів у справі (а.с. 15).

20.03.2024 року представником відповідачів було подано до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень щодо позову остання зазначає, що працівники поліції під час здійснення патрулювання виявили транспортний засіб FORD Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не знизив швидкість, не зупинився та не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких буде створена перешкода чи небезпека у русі, коли інший автомобіль зупинився у сусідній смузі, що є порушенням п. 18.4 ПДР України. Вказаний автомобіль було зупинено та встановлено особу його водія ОСОБА_1 . Останньому було повідомлено про причину зупинки, а також розпочато розгляд справи. Позивачу роз`яснено його процесуальні права, а також у повній мірі забезпечено можливість реалізувати їх. Усі обставини зафіксовані за допомогою засобів відеофіксації. Вважає, що оскаржувана постанова в повному обсязі відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому у задоволенні позову просить відмовити повністю (а.с. 21-23).

28.03.2024 року позивачем було подано письмові пояснення по справі (по своїй суті відповідь на відзив). На обґрунтування своїх доводів останній зазначає, що при під`їзді до пішохідного переходу його автомобіль почав знижувати швидкість, жодного пришвидшення він не здійснював. Натомість, проїзд пішохідного переходу він здійснив після того як переконався, що не створить загрози пішоходам. На його переконання, дії патрульних були спрямовані на навмисне складення щодо нього постанови (а.с. 31-32).

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 20.02.2024 року інспектором роти № 1 БУПП у Волинській обл. ДПП ст. лейтенатом поліції Вілівчуком Т.Д. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1482565, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн. (а.с. 25).

Зі змісту вищевказаної постанови слідує, що 20.02.2024 року о 13:11, в м. Луцьку по вул. В. Чорновола, 2, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом FORD Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 , перед нерегульованим пішохідним переходом не знизив швидкість, не зупинився та не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких буде створена перешкода чи небезпека у русі, коли інший автомобіль зупинився у сусідній смузі, чим порушив п. 18.4 ПДР України.

Відповідно до п. 18.4 ПДР України якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення правил проїзду пішохідних переходів та ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Як вбачається зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1482565 від 20.02.2024 року, у такій наявне посилання на відеозаписи із двох технічних приладів (відеореєстратор службового автомобіля, нагрудна боді-камера поліцейського).

Із відеозапису з відеореєстратора службового автомобіля вбачається наступне. Працівники поліції рухалися у м. Луцьку по вул. Чорновола у напрямку вул. Липинського. Попереду них рухалися транспортні засоби в наступній послідовності: VOLKSWAGEN LT35, д.н.з. НОМЕР_2 (білого кольору), SKODA Fabia, д.н.з. НОМЕР_3 (червоного кольору) та FORD Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 (яким керував ОСОБА_1 ). Автомобілі VOLKSWAGEN LT35, та SKODA Fabia, здійснили перестроювання з лівої смуги у праву та надалі зупинилися перед пішохідним переходом. У цей час на нерегульований пішохідний перехід вийшли пішоходи, які розпочали перетин проїжджої частини. Натомість, водій автомобіля FORD Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 , який продовжував рухатися у лівій смузі не здійснив жодних заходів для зменшення швидкості (достовірно підтверджуються не загоранням задніх світлових стоп-сигналів) та навпаки пришвидшився, що беззаперечно вбачається візуально. Вказаний маневр останній здійснив тоді, коли пішоходи підходили до смуги руху, яку він займав (а.с. 26).

Вищевказаний доказ беззаперечно свідчить про порушення ОСОБА_1 вимог п. 18.4 ПДР України.

У свою чергу, із відеозапису з нагрудної боді-камери поліцейського вбачається таке. Внаслідок наявності підстав стверджувати, що позивач порушив вимоги п. 18.4 ПДР України, працівники поліції прийняли рішення зупинити його. Після зупинки автомобіля FORD Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 , поліцейські підійшли до ОСОБА_1 , встановили його особу, а також повідомили про причину його зупинки. Надалі, інспектор повідомив про початок розгляд справи за ознаками вчинення позивачем адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. ОСОБА_1 було роз`яснено його процесуальні права, а також забезпечено можливість скористатися ними. Останній надав свої пояснення з приводу інкримінованого правопорушення та заявив клопотання про відкладення розгляду справи, проте пізніше від такого відмовився. Позивач також просив допитати свідків (пішоходів), проте у задоволенні такого клопотання йому було відмовлено. Як пояснив поліцейський, йому було достатньо відеозапису з відеореєстратора службового автомобіля для підтвердження наявності в діях водія складу інкримінованого правопорушення. Також, ОСОБА_1 надано можливість ознайомитися з таким відеозаписом. Інші клопотання останній не заявляв. За наслідками проведення розгляду справи, інспектором було прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Після формування оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 ознайомлено з її змістом та роз`яснено порядок оскарження такої (а.с. 26).

Із наведеного слідує, що при здійсненні провадження відносно позивача ч. 1 ст. 121 КУпАП, інспектором у повному обсязі було з`ясовано, а відтак й враховано усі обставини справи, оскаржувана постанова містить доказ, на підставі якого можливо достовірно встановити наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому правопорушення.

Вищевказане свідчить про законність дій інспектора роти № 1 БУПП у Волинській обл. ДПП ст. лейтената поліції Вілівчука Т.Д. при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 122 КУпАП щодо ОСОБА_1 , а тому оскаржувана постанова винесена із повним дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень без змін.

Оскільки позивачу у задоволені позову відмовлено, судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 139 КАС України слід залишити за ним.

На підставі ч. 1 ст. 122, ст.ст. 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 121, 139, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Вілівчука Тараса Дмитровича про скасування постанови відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 29 березня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська