Справа № 640/25903/20
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Єжелі А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Футбольний клуб "Металіст" та ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року, головуючий суддя: Щавінський В.Р., судді: Василенко Г.Ю., Лапій С.М., у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Футбольний клуб "Металіст" до Кабінету Міністрів України, третя особа: Харківська обласна державна адміністрація, про визнання протиправними та скасування розпорядження,-

У С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Футбольний клуб "Металіст" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України, в якому просило визнати протиправним та скасувати розпорядження до Кабінету Міністрів України від 11.04.2018 №234-р "Про визначення органу управління майновими комплексами та корпоративними правами, конфіскованими за рішенням суду".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Харківську обласну державну адміністрацію (61002, м. Харків, вул. Сумська, буд. 64, ).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2022 зобов`язано Кабінет Міністрів України надати докази віднесення розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.04.2018 №234-р "Про визначення органу управління майновими комплексами та корпоративними правами, конфіскованими за рішенням суду" до нормативно-правових актів та включення його до Єдиного державного реєстру нормативних актів, а також опублікування зазначеного рішення в офіційному виданні, витребувані документи надати до суду у п`ятиденний строк з моменту отримання даної ухвали суду.

Законом України від 13.12.2022 №2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон №2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону №2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання вимог зазначених приписів, Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративну справу №640/25903/20 скеровано за належністю до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 прийнято до провадження матеріали адміністративної справи №640/25903/20, визначено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2023 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, Публічне акціонерне товариство "Футбольний клуб "Металіст" та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У судовому засіданні представником ОСОБА_1 заявлено клопотання про залучення ОСОБА_1 (в особі представника адвоката Юрченка Юрія Івановича) до участі в справі № 640/25903/20 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача

Протокольною ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2024 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як убачається із матеріалів справи, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Представником Кабінету Міністрів України у відзиві на позовну заяву заявлено клопотання про залишення позовної заяви в адміністративній справі №640/25903/20 без розгляду.

Вказане клопотання обґрунтував тим, що оскаржуване розпорядження не є нормативно-правовим актом, а є актом індивідуальної дії та стосується прав та інтересів визначеного кола осіб, тому позивач повинен був звернутись до суду з такою позовною заявою у шестимісячний строк, який обчислюється з дня коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У позовній заяві позивач зазначає, що про існування оскаржуваного розпорядження стало відомо Левкович О.К. коли її призначили арбітражним керуючим 02.12.2019. Позовна заява подана до суду 23.10.2020, тобто через 2 роки і 6 місяць після публікації розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.04.2018 №234-р «Про визначення органу управління майновими комплексами та корпоративними правами, конфіскованими за рішенням суду», та через рік після того як позивач дізнався про існування оскаржуваного розпорядження, тому така позовна заява подана з пропущеним строком звернення на шість місяців.

Разом з тим, позивач проти залишення позовної заяви без розгляду заперечував, оскільки вважає, що оскаржуване розпорядження є нормативно-правовим актом та має триваючий характер.

Також у позовній заяві позивачем зазначено, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.12.2019 по справі №922/1513/17 (з урахуванням ухвали про виправлення описки), крім іншого, призначено арбітражного керуючого Левкович Олену Кононівну (свідоцтво №575 від 19.03.2013) розпорядником майна - керівником боржника ПАТ ФК "Металіст". В даній ухвалі відсутнє посилання на існування оскаржуваного розпорядження.

Окрім того, після призначення розпорядником майна - керівником боржника ПАТ «ФК «Металіст» арбітражним керуючим Левкович О.К. надіслано запит до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області (лист від 05.02.2020 ВП НОМЕР_1 «Щодо надання копій документів»), на що були надані копії документів, які містяться у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1 про застосування спецконфіскації у відношенні ПАТ «ФК «Металіст» та з Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 06.02.2020 щодо об`єкта нерухомого майна, з яких стало відомо про оформлення 21.12.2019 та 26.12.2019 державним реєстратором Іващенко Оленою Іванівною, Пересічанська селищна рада Дергачівського району Харківської області права власності на об`єкти нерухомого майна які належали ПАТ «ФК «Металіст» за Державою Україна в особі Харківської обласної державної адміністрації, . Як підставу виникнення права власності державним реєстратором було зазначено: Розпорядження, серія та номер: 400, виданий 30.05.2018, видавник: Харківська обласна державна адміністрація; Вирок іменем України, серія та номер: справа №712/9154/17, виданий 21.01.2017, видавник: Соснівський районний суд м. Черкаси; Розпорядження, серія та номер: 234-р, виданий 11.04.2018, видавник: Кабінет Міністрів України.

При цьому, як зазначено позивачем, ПАТ «ФК «Металіст», інші особи, які мають відношення до ПАТ «ФК «Металіст» (пов`язані із ПАТ «ФК «Металіст» особи), не були учасниками кримінального провадження, судового провадження у кримінальній справі №712/9154/17, стосовно них не пред`являлось обвинувачення. ПАТ «ФК «Металіст» не було повідомлено про здійснення вищевказаного провадження. Під час досудового розслідування та судового провадження у даній справі арешт на майно ПАТ «ФК «Металіст» не накладався, оцінка майна не здійснювалася. Тому ПАТ «ФК «Металіст» не мало можливості дізнатись про здійснення вищевказаного провадження. Крім того, Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси на підставі положень 4.12.5 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом Служби безпеки України від 12 серпня 2005 року №440, надано гриф секретності «Таємно». Будь-яка інформація про Вирок відсутня в Єдиному реєстрі судових рішень. Станом на сьогоднішній день у позивача є тільки копія витягу з вироку Соснівського районного суду м. Черкаси, яка була надана Відділом примусового виконання рішень 05.02.2020. у якому зазначений лише зміст вступної та резолютивної частини вироку.

Таким чином, позивач стверджує, що вищезгадані документи підтверджують, що про існування оскаржуваного розпорядження стало відомо позивачу 06.02.2020 з інформації з державних реєстрів речових прав де є посилання на оскаржуване розпорядження, тобто вже після переоформлення реєстратором нерухомого майна ПАТ «ФК «Металіст».

Разом з тим, позивачем заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду, у якому зазначено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширення на території України респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом», Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 (далі - СОVID-19), з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 Кабінет Міністрів України постановив установити з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин.

Вказані рекомендації та заборони Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 арбітражним керуючим було дотримано, що в свою чергу перешкодило перебуванню в офісі та отриманню кореспонденції у відділеннях поштового зв`язку, а отже і перешкодило зверненню до адміністративного суду в шестимісячний термін з позовною заявою про визнання протиправним та скасування Розпорядження Кабінету Міністрів України № 234-р «Про визначення органу управління майновими комплексами та корпоративними правами, конфіскованими за рішенням суду».

Представник позивача у судовому засіданні просив суд першої інстанції адміністративний позов задовольнити у повному обсязі та відмовити у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2023 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України.

Залишаючи без розгляду адміністративний позов, суд першої інстанції, виходив із того, що позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду, а матеріали позовної заяви не містять належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, ураховуючи, що про оскаржуване розпорядження позивач дізнався 06.02.2020, а звернувся до суду з позовом про його скасування лише 23.10.2020, тоді як крайнім днем на його оскарження було 06.08.2020.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Стаття 171 КАС України передбачає, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 ст. 122 КАС України, встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з статтею 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 3 статті 123 КАС України передбачено, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, з аналізу статті 123 КАС України слідує, що звернення до адміністративного суду з позовом після закінчення строків, установлених законом, не має безумовним наслідком повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Як убачається із матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство "Футбольний клуб "Металіст" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України, в якому просило визнати протиправним та скасувати розпорядження до Кабінету Міністрів України від 11.04.2018 №234-р "Про визначення органу управління майновими комплексами та корпоративними правами, конфіскованими за рішенням суду".

Відповідно до частини першої та третьої статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.

Організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про Кабінет Міністрів України» від 27 лютого 2014 року № 794-VII (далі - Закон № 794-VII).

Так, частинами першою - третьою статті 49 Закону № 794-VII передбачено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Відповідно до частини восьмої статті 49 Закону № 794-VII акт Кабінету Міністрів України може бути оскаржений до суду в порядку та у випадках, установлених законом.

При цьому, згідно із пунктом 18 частини першої статті 4 КАС України нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який установлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті (рішенні) особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

Нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру. Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою, розрахований на невизначене коло осіб і на багаторазове застосування.

Натомість індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

З огляду на викладене, нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує своєї дії фактами його застосування, тоді як дія акта застосування норм права закінчується у зв`язку з припиненням конкретних правовідносин.

Вказаний правовий висновок сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 лютого 2020 у справі № 9901/520/19.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, оскаржуване розпорядження за своєю суттю є актом індивідуальної дії, оскільки: адресоване конкретним особам, (тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів) ПАТ «Футбольний клуб «Металіст», ТОВ «Металіст Холдинг» і «Металіст- Арена», Харківська ОДА; вміщує індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів право Харківської ОДА на управління майновими комплексами (рухоме та нерухоме майно, земельну ділянку, товарні знаки), та корпоративними правами, конфіскованими у ПАТ «Футбольний клуб «Металіст», ТОВ «Металіст Холдинг»; розраховане на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації необхідність визначення органу управління майновими комплексами та корпоративними правами, конфіскованими за рішенням суду.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.04.2018 №234-р «Про визначення органу управління майновими комплексами та корпоративними правами, конфіскованими за рішенням суду» є актом індивідуальної дії, оскільки воно не встановлювало, не змінювало та не припиняло загальних правил регулювання однотипних відносин та стосується прав та інтересів визначеного кола осіб.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що на спірні відносини поширюються загальні строки звернення до адміністративного суду, визначені положеннями статті 122 КАС України, а тому позивач повинен був звернутись до суду з позовною заявою у шестимісячний строк, який обчислюється з дня коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 березня 2023 року у справі №826/16107/18.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що Розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.04.2018 №234-р «Про визначення органу управління майновими комплексами та корпоративними правами, конфіскованими за рішенням суду» опубліковано в Урядовому кур`єрі 27.04.2018, видання № 82, тоді як позовна заява подана до суду 23.10.2020, тобто через 2 роки і 6 місяць після публікації оскаржуваного розпорядження та через дев`ять місяців після того як представник позивача дізнався про існування оскаржуваного розпорядження, тобто зі спливом шестимісячного терміну на звернення до суду з таким позовом.

Щодо клопотання про поновлення пропущеного строку, яке обґрунтоване тим, що з 11.03.2020 було оголошено карантин на усій території України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» із наступними змінами та доповненнями, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12.03.2020 до 31.10.2020 на всій території України встановлено карантин.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Вказаний Закон № 540-IX набрав чинності 02.04.2020.

Таким чином, процесуальні строки були продовжені на строк дії карантину в силу Закону. Зазначена редакція пункту 3 розділ VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України діяла до 17.07.2020.

17.07.2020 набрав чинності Закон України від 18.06.2020 № 731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Вказаним Законом №731-ІХ пункт 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України викладено в такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Так, 17 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 18 червня 2020 року №731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі також - «Закон №731-ІХ»), згідно пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень якого встановлено, зокрема, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Водночас пунктом 3 вищезазначеного Закону пункт 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України викладено в такій редакції: «під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Колегія суддів зазначає, що запроваджений Законом №731-ІХ механізм поновлення строку може бути реалізований виключно за умови, якщо особа, доведе, що неможливість вчинення процесуальної дії була пов`язана з обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином (пункт 60 постанови Верховного Суду від 28 лютого 2023 року у справі №760/4516/20).

Згідно з частиною 3 статті 3 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, позивачем в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду не зазначено про наявність дійсних істотних перешкод чи труднощів для своєчасного подання позовної заяви до суду в межах встановлених законом строків, які б були об`єктивними та не залежали від волевиявлення сторони.

Окрім того, позивачем не надано суду жодних доказів про неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк саме внаслідок обмежень, впроваджених у зв`язку з карантином.

При цьому, органи місцевої виконавчої влади, інші державні органи, поштові відділення, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, продовжували свою роботу з рекомендованим гнучким режим робочого часу, який, передбачає різні години початку і закінчення роботи для працівників тощо.

Крім того позивач не був позбавлений можливості подати позовну заяву через підсистему «Електронний суд», перебуваючи вдома, або засобами поштового зв`язку.

Щодо доводів представника позивача Левкович О.К. про те, що саме їй як особі, яка була призначена розпорядником майна, стало відомо про наявність вироку суду, застосування спеціальної конфіскації та оскаржуваного розпорядження Кабінету Міністрів України 05.02.2020 після отримання відповіді і документів з виконавчої служби, то колегія суддів не може взяти їх до уваги, так як вони є безпідставними.

Сам факт призначення іншого розпорядника майном товариства не свідчить про той факт, що саме товариство як юридична особа або ж попередні особи, яким було надано парво управляти майгном, не було обізнано з відповідним вироком суду щодо застосування спеціальної конфіскації та прийняття Кабінетом Міністрів України спірного рішення.

Призначення нового розпорядника майном не свідчить про поважність пропуску товариством строку звернення до суду з даним позовом, оскільки призначення таких розпорядників може мати багаторазовий характер.

Виконавчий лист, виданий на підставі вироку Соснівського районного суду м. Черкаси про застосування спецконфіскації з примусовим вилученням у власність держави усього майна ПАТ «Футбольний клуб «Металіст» видано 04.10.2017.

Боржником у виконавчому листі зазначено ПАТ «Футбольний клуб «Металіст».

Із долученого до матеріалів справи ухвали Східного апеляційного господарського суду (м. Харків) від 30 листопада 2020 у справі №922/1513/17 за заявою ОСОБА_3 до ПАТ «Футбольний клуб «Металіст» про визнання банктуром убачається, що Харківська обласна державна адміністрація була визначена уповноваженим органом управління корпоративними правами, конфіскованими у ПАТ «Футбольний клуб» «Металіст». Окрім того, 11 квітня 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято оскаржуване розпорядження про віднесення конфіскованого майна в товариства до сфери управління Харківською облдержадміністрацією.

Отже, уповноважений орган управління корпоративними правами ПАТ «Футбольний клуб «Металіст» достовірно знав про наявність оскаржуваного розпорядження Кабінету Міністрів України.

Також суд вважає безпідставними доводи представника позивача, надані в судовому засіданні, про те, що строк звернення нею - як розпорядником майна був пропущений у зв`язку з ковідом, що унеможливило подачу до суду позовної заяви, так як люди хворіли, вона та її батьки також хворіли, не їздив громадський транспорт, оскільки як вже вище зазначено судом, дана обставина не позбавляла права юридичну особу звернутись до суду з відповідним позовом у будь-який інший спосіб, ніж особисто подати позовну заяву.

Отже, матеріали позовної заяви не містять належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, ураховуючи, що про оскаржуване розпорядження позивач дізнався 06.02.2020, а звернувся до суду з позовом про його скасування лише 23.10.2020.

Щодо доводів особи, яка не приймала участі у розгляді справи, проте вважає, що її права та інтереси порушено оскаржуваним розпорядженням, колегія суддів зазначає, що у даній справі третя особа не заявляла самостійних вимог, а колегія суддів переглядає законність судового рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи за позовом ПАТ «Футбольний клуб «Металіст».

Як вже зазначено колегією суддів вище позивач пропустив строк звернення до суду з позовом, а поважні причини пропуску такого строку відсутні.

Тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги особи, що не брала участі у розгляді справи.

Колегія суддів зауважує, що скаржник не позбавлений права самостійно звернутись до суду з відповідним позовом.

Також колегія суддів зазначає, що фактично вимоги апеляційної скарги зводяться до незгоди ОСОБА_1 з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.04.2018 №234-р, хоча в апеляційній скарзі скаржник посилається і на ту обставину, що позивач не пропустив строк звернення до суду та представник скаржника підтримував в судовому засіданні доводи представника позивача.

Частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому, практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа "Олександр Шевченко проти України", п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Таким чином, суду першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення адміністративного позову Публічного акціонерного товариства "Футбольний клуб "Металіст" без розгляду на підставі пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, підстави для її скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши доводи позивача, викладені у заяві, прийняв законну ухвалу у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Футбольний клуб "Металіст" та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.

Повний текст виготовлено: 28 березня 2024 року.