Справа № 565/72/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 565/72/24 пров. № А/857/3372/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

з участю секретаря Гриньків І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 30 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

суддя в 1-й інстанції Зейкан І.Ю.,

час ухвалення рішення 30.01.2024 року,

місце ухвалення рішення м.Вараш,

дата складання повного тексту рішення 30.01.2024 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 30 січня 2024 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що що повістку про явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 не отримував та не був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце апеляційного розгляду справи, і оскільки їхня явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний розгляд справи проведено у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

27.12.2023 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 виніс постанову № 576 про накладення адміністративного стягнення. Зі змісту постанови випливає, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 1,3 п. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме був оповіщений щодо прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 02.12.2023 на 12 год 00 хв. Однак, на вище вказану дату ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, причину своєї неявки не повідомив. Правопорушення виявлено під час дії особливого режиму. У зв`язку з цим на нього накладене адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП у сумі 5 100,00 грн.

Так, диспозиція правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП, є бланкетною та передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується порушення вимог п.1,3 п. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Так, відповідно до зазначених норм громадяни, зокрема, зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період та під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин.

З правового аналізу зазначених норм випливає, що відповідальність за ст. 210-1 КУпАП, у зв`язку з порушенням вимог п.п. 1,3 п.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» настає за умови отримання особою виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, або належне інформування про виклик із зазначенням дати, часу та місця необхідної явки.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до копії акту про проведення оповіщення військовозобов`язаного від 02.12.2023, представники ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , склали цей акт про те, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 , 1988 р.н., проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , оповіщений про явку 02.12.2023 на 12 год, однак розписуватись в повістці відмовився. Викладені відомості, про оповіщення позивача ОСОБА_1 о 8 год 30 хв 02.12.2023 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 12 год 00 хв. цього ж дня підтверджується копіями рапортів інструктора ОСОБА_6 від 02.12.2023 та начальника відділення ОСОБА_2 від 04.12.2023.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 визнав зустріч та спілкування з працівником ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з 8 до 9 год 02.12.2023 за місцем свого проживання. Такі обставини викладені у акті про проведення оповіщення військовозобов`язаного від 02.12.2023, рапортах ОСОБА_6 та ОСОБА_2 та повністю є аналогічними за змістом. Позивач лише не визнає, що його оповіщено про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 12 год 00 хв. 02.12.2023. Оцінюючи пояснення ОСОБА_1 у судовому засіданні щодо його дій після того, коли працівник ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулась до нього, суд визнає їх недостовірними, оскільки вони є непослідовними та такими, що не відповідають обстановці події.

Викладене дає підстави суду взяти до уваги докази, викладені в акті про проведення оповіщення військовозобов`язаного від 02.12.2023, у частині належного оповіщення позивача ОСОБА_1 про необхідність його явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 12 год 00 хв. 02.12.2023 року. В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 визнав, що 02.12.2023 року не з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 , всупереч вимог п.п. 1 п. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не з`явився за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а отже вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Таким чином у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення вірно вірно відмовлено судом першої інстанції за безпідставністю.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 268, 271, 272, 286, 310, 315, 317, 321, 322, КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 30 січня 2024 року у справі № 565/72/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 27 березня 2024 року.