Справа № 420/22356/23
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/22356/23

Перша інстанція: суддя Свида Л.І.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій щодо обмеження максимальним розміром пенсії з 01.12.2019, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату призначеної з 01.12.2019 пенсії без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум,

В С Т А Н О В И В:

13.02.2024 ОСОБА_1 подав до Одеського окружного адміністративного суду заяву в порядку ст. 382 КАС України, про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яка полягає у не виконані Рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/22356/23 від 23 жовтня 2023 року, яке набрало законної сили, встановлення судового контролю за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду №420/22356/23 від 23 жовтня 2023 року за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у 10- ти денний строк після отримання ухвали суду подати звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду № 420/22356/23 від 23 жовтня 2023 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 заява повернута заявнику без розгляду.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просить її скасувати та постановити нову, якою задовольнити подану ним заяву.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неправильно надав оцінку доводам заяви щодо обставин, з якими позивач пов`язує невиконання пенсійним органом судового рішення.

Відповідач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Апеляційний суд встановив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2023, яке набрало законної сили 23.11.2023, позовна заява ОСОБА_1 задоволена.

Визнані протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження призначеної ОСОБА_1 пенсії максимальним розміром при перерахунку пенсії з 01.12.2019 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01.12.2019 року перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимального розміру, з урахуванням раніше проведених виплат.

На підставі виконавчого листа, виданого Одеським окружним адміністративним судом 29.11.2023, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № 73750698 з примусового виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 у справі № 420/22356/23, що підтверджується постановою від 08.01.2024 (а.с. 45).

23.01.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило позивача про те, що на виконання рішення пенсійним органом проведений перерахунок його пенсії. З 01.02.2024 пенсія виплачується з урахуванням рішення суду, різницю в пенсії нараховану на виконання рішення суду за період з 01.04.2019 по 31.01.2024 буде виплачено в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат (а.с. 44).

Постановляючи ухвалу про повернення без розгляду заяви про встановлення судового контролю, суд першої інстанції виходив з того, що вказана заява не відповідає вимогам ст. 167 КАС України, оскільки не подана в письмовій формі (окремими документами) та, відповідно не містить обов`язкових реквізитів, встановлених для подання такого роду заяв.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 124, ч. 3 ст. 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, а обов`язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Обов`язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін. Якщо органи влади відмовляються виконувати чи затримують виконання судових рішень, гарантії статті 6, якими користується особа на час судової стадії розгляду, втрачають зміст.

Наслідком набрання законної сили рішенням суду є набуття цим рішенням, зокрема, ознак обов`язковості (що передбачає обов`язок його виконання усіма органами, організаціями та посадовими особами) та виконуваності (тобто забезпечення законом права особи на примусове виконання рішення). Іншими словами, законна сила рішення суду є його правовою дією, яка проявляється в тому, що установлена рішенням наявність чи відсутність прав і фактів, на яких ці права ґрунтуються, є остаточною, а встановлені рішенням права та обов`язки підлягають беззаперечному здійсненню на вимогу правомочних осіб.

Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Так, Конституційний Суд України неодноразово наголошував, що виконання судового рішення є невід`ємним складовим елементом права кожного на судовий захист; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом; держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абз. 3 п. 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012, перше речення абз. 2 п. 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012, перше речення абз. 8 пп. 2.1 п. 2 мотивувальної частини рішення від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019, мотивувальна частина рішення №10-р/2020 у справі №1-14/2020(230/20) від 28 серпня 2020 року).

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 248 КАС України ухвала, що викладається окремим документом, складається, зокрема, з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Як встановив апеляційний суд, повертаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що подана заява не відповідає вимогам ст. 167 КАС України, оскільки не подана в письмовій формі (окремими документами) та, відповідно не містить обов`язкових реквізитів, встановлених для подання такого роду заяв.

Дослідивши матеріали справи та подану заяву, апеляційний суд дійшов висновку, що зазначені доводи суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не відповідають дійсності з огляду на наступне.

Статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частин 1, 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Апеляційний суд зазначає, що приписами ст. 382 КАС України не визначено спеціальних вимог до форми та змісту письмової заяви про встановлення судового контролю.

Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення визначено ст. 167 КАС України.

Так, відповідно до ст. 167 КАС України, будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити:

1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

2) найменування суду, до якого вона подається;

3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі;

4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника;

5) підстави заяви (клопотання, заперечення);

6) перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення);

7) інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

Вимога вказати в заяві по суті справи, скарзі, заяві, клопотанні або запереченні ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стосується лише юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України. Іноземна юридична особа подає документ, що є доказом її правосуб`єктності за відповідним законом іноземної держави (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо).

До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 167 КАС України якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

З аналізу вищевказаних приписів слідує, що заява підлягає поверненню заявнику без розгляду, зокрема у випадку наявності недоліків, які не дають можливості її розглянути.

Апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не було зазначено, яким саме вимогам ст. 167 КАС України не відповідає подана заява та не обґрунтована відсутність можливості розглянути її судом.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам, зазначеним вище, оскільки постановлена без зазначення мотивів (без зазначення конкретних недоліків та висновків щодо неможливості їх усунення), з яких суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення заяви без розгляду.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 29 вересня 2020 року у справі № 300/1858/19, від 18 жовтня 2018 року у справі №825/1892/17.

За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, апеляційним судом встановлено помилкове застосування судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до безпідставного повернення позовної заяви, у зв`язку з чим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду..

Керуючись ст.ст. 294, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року у справі №420/22356/23 скасувати та направити справу до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С.Д. Домусчі
Судді Г.В. Семенюк О.І. Шляхтицький