Справа № 260/739/24
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2024 рокум. Ужгород№ 260/739/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого Дору Ю.Ю. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дій, -

ВСТАНОВИВ:

15 лютого 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) через уповноваженого представника звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач-1) та до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі-відповідач-2) якою просить: 1) визнати протиправними дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах №80 від 23.10.2023; зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу позивачу період роботи з 04.07.1984 по 31.01.1994; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на підставі частини 2 п.6 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах.

Вимоги мотивовані тим, що згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.05.1984 ОСОБА_2 згідно Наказу №123 від 04.07.1984 прийнята на роботу у ткацький відділ №1 та працювала там до 19.04.2010 тобто до прийняття Наказу №90 від 19.04.2010 про звільнення з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників.

Перед зверненням до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії позивачка 27.07.2023 звернулась із заявою до малого приватного виробничо- комерційного підприємства фірми «РІПЕКС», яка згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань являється юридичною особою-правонаступником Іршавської бавовняно-ткацької фабрики про надіслання позивачу довідки про період роботи на пільгових умовах (текстильниці) в Іршавській бавовняно-ткацькій фабриці з 04.07.1984 по 31.01.1994.

Однак, на вказану заяву, мале приватне виробничо-комерційне підприємство фірми «РІПЕКС» не надало відповідь. Вказана заява з додатками повернулась позивачеві Укрпоштою за закінченням терміну зберігання, що підтверджується довідкою Укрпошти про причини повернення/досилання.

Позивач вказує, що чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах. Відтак, вважає, що наявні підстави, передбачені пунктом 6 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Ухвалою суду від 12 березня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено строк для подання учасниками справи заяв по суті справи.

21 березня 2024 року від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області рішенням № 80 від 23.10.2023 відмовило у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи у розмірі 20 років.

Враховуючи те, що позивачем не були виконанні обов`язкові вимоги для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, передбачені п. 6 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії є обґрунтованим та правомірним.

Окрім цього, у поданому відзиві представник відповідача -1 вказує, що підтвердження спірного пільгового періоду з 30.11.1984 по 31.01.1994 мало відбуватися через комісії, що створені при головному управлінню.

25 березня 2024 року від представника відповідача -2 надійшов відзив на позовну заяву. Згідно поданого відзиву заперечує проти заявлених позовних вимог та вказує, що на підтвердження спірного періоду пільгового стажу позивачем було надано до Головного управління трудову книжку серії НОМЕР_2 від 06.07.1984. При цьому, така трудова книжка не містить відомостей про характер виконуваних робіт протягом періоду з 30.11.1984 по 31.01.1994 та наявність права на зарахування такого періоду до пільгового стажу. Зокрема, зауважує, що згідно із пунктом 10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (надалі - Порядок № 637).

Позивачем не було надано до Головного управління ПФУ в Одеській області виписок із наказу про проведення атестації на відповідних робочих місцях за період з 21.08.1992 по 31.01.1994. Також, позивачем не було надано до Головного управління ПФУ в Одеській області довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за віком відповідно до п. 20 Порядку № 637.

Враховуючи те, що жодними належними документами не підтверджується зайнятість позивача у період з 30.11.1984 по 31.01.1994 на роботах, що дають право на призначення пенсії відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, відповідач- 2 вважає, що правомірно відмовив у зарахуванні такого періоду до пільгового стажу позивача та відповідно позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки з урахуванням норм чинного законодавства та наявних у справі документів, позивачем документально не підтверджено право на зарахування періоду роботи з 30.11.1984 по 31.01.1994 до пільгового стажу.

Відповідно до положень ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Позивачка 16.10.2023 року звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії №2703.

До вказаної заяви позивачем було долучено необхідні документи, зокрема, надано копію трудової книжки НОМЕР_2 від 06.05.1984 . Судом встановлено, що згідно запису №1 від 04.07.1984 року позивач прийнята на ткацьку ділянку №1 заряжальницею батареї 1-го розряду. Наказ №123 від 04.07.1984 року та під записом № 5 містяться відомості про те, що 31.01.1994 року звільнена за переводом. Наказ №8 від 20.01.1994 року.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 23.10.2023 №80 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно вказаного рішення стаж особи становить 37 років 10 місяців 19 днів; пільговий стаж особи становить 16 років 1 місяць 29 днів. За доданими документа до стажу роботи зараховано всі періоди. За доданими документами до пільгового стажу роботи не зараховано період роботи з 30.11.1984 по 31.01.1994, згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 06.07.1984, оскільки відсутня пільгова довідка згідно додатку 5 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України Про пенсійне забезпечення.

Як передбачено Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України (його територіальні органи) входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Одними з основних завдань Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску; керівництво та управління солідарною системою загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; призначення (перерахунок) пенсій, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до покладених завдань і функцій, саме Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень у сфері правовідносин щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому згідно з вимогами частини 2 статті 4 КАС України їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ(далі - Закон №1788-ХІІ), Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV(далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 114 Закону №1058-IVна пільгових умовах пенсія за віком призначається: робітницям текстильного виробництва, зайнятим на верстатах і машинах, - за списком виробництв і професій, затвердженим у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і за наявності стажу зазначеної роботи не менше 20 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті.

Статтею 13 Закону №1788-ХІІвизначено категорії осіб, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.

За змістом пункту «є» статті 13 цього Закону на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, робітниці текстильного виробництва, зайняті на верстатах і машинах, - за списком виробництв і професій, затверджуваним у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників2. На пільгових умовах пенсія за віком призначається:6) робітницям текстильного виробництва, зайнятим на верстатах і машинах, - за списком виробництв і професій, затвердженим у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і за наявності стажу зазначеної роботи не менше 20 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті;

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд зауважує, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

Щодо відмови відповідача зарахувати до пільгового стажу позивачки за Списком №2 спірні періоди з 04.07.1984 по 31.01.1991, так як відсутня пільгова довідка згідно Порядку 5, суд зазначає наступне.

Як вже встановлено судом та зазначено вище, згідно записів трудової книжки позивача сер. НОМЕР_2 від 06.07.1984 ОСОБА_3 працювала: з 04.07.1984 на ткацькій дільниці №1 заряжальницею батареї 1-го розряду; 30.11.1984 присвоєно 3-ій розряд ткачихи; 07.03.1985 присвоєно 5-ий розряд ткачихи; 31.01.1994 звільнена по переводу в СП «Сандерс Іршава»( а.с.23)

Тобто, у період з 04.07.1984 по 31.01.1994 позивач працювала на ткацькій дільниці за професією ткачихи.

Відповідно суд наголошує, що трудова книжка позивача містить достатні дані для визначення періодів роботи в якості пільгового стажу без надання відповідних уточнюючих довідок.

Поряд з цим, суд зауважує, що відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01.09.1992 №41, основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах. При цьому, відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Згідно зі статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Аналіз норм Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Аналогічний висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 25.02.2020 у справі №705/4946/16-а.

Питання щодо наявності у особи права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах у разі непроведення атестації робочого місця було предметом розгляду у Великій Палаті Верховного Суду.

З даного приводу, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 (справа №520/15025/16-а, провадження №11-1207апп19) здійснивши аналіз зазначених норм дійшла висновку про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Сукупність правових норм, про які йшлося у параграфах 32, 34, 36, 37, 45, 50, 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 дозволяє дійти висновку, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства та встановлені обставини справи, суд зазначає, що відповідачем неправомірно не зараховано періоди роботи з 30.11.1984 по 31.01.1994 до пільгового стажу позивача.

Оскільки відповідно до наявних в матеріалах справи документів на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах їй виповнилося 55 років, загальний страховий стаж становив 30 років 01 місяць 02 дні та 24 роки 01 місяць 26 днів пільгового стажу, що відповідає вимогам п. а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, суд дійшов висновку, що позивач набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Наведене вище свідчить про протиправність відмови відповідача-2 у призначенні пенсії з підстав відсутності пільгової довідки, оформленої рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 80, отже позовні вимоги є обґрунтованими.

З огляду на викладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 80 від 23.10.2023 року про відмову в призначенні пенсії відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 245 частини 4 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Таким чином, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є необхідність зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію відповідно до положень частини 2 ст. 114 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню

Керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м.Ужгород, пл.Народна, буд.4, та до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) від 23.10.2023 №80 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 06.07.1984 року з 04.07.1984 по 31.01.1994 до пільгового стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області на підставі частини 2 п.6 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) пенсію за віком на пільгових умовах.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяЮ.Ю.Дору