Справа № 420/28861/23
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення - рішення №15356/15-32-07-06 від 28.06.2023р. ГУ ДПС в Одеській області.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачем було проведено фактичну перевірки ФОП ОСОБА_1 , якою було встановлено порушення з боку позивача п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України. На підставі встановленого порушення податковим органом винесено спірне податкове повідомлення-рішення №15356/15-32-07-06 від 28.06.2023 року на суму штрафних санкцій 1020 грн. Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки згідно листа ДПС в Одеській області від 25.05.2023 року до наказу ГУ ДПС в Одеській області №3635-п останнім були надані всі наявні документи згідно переліку документів, які необхідно було надати до 30.05.2023 року, крім тих, які позивач не міг надати, а саме: ліцензії на право роздрібної торгівлі, роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, адже позивач не здійснює діяльність з реалізації вказаних товарів та не здійснює іншої ліцензійної діяльності; торгового патенту, який позивач не міг надати, оскільки торгові патенти були скасовані з 01.01.2015 року, також позивачем не було надано свідоцтво про сплату єдиного податку, оскільки такого документу на момент проведення перевірки не існує, до контролюючого органу було надано витяг з реєстру платників податку; книги реєстрації прибуткових накладних (реєстр податкових накладних), касові книги підприємства, прибуткові та видаткові касові ордери, наказу про встановлення ліміту на підприємстві, зворотно-сальдові відомості по рахункам 10, 203, 28, 26, 301, 311, 372, товарні звіти, інвентаризація ТМЦ, оскільки на підстав п. 296.1 Податкового кодексу України, фізичні особи-підприємці платника єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів, а отже перевірячим були надані книги обліку доходів за 2022-2023 рік; трудові угоди, штатний розклад на підприємстві, відомості про виплачену заробітну плату, табель робочого часу, довідку про заробітну плату працівників не були надані через відсутність найманих працівників. Позивач наголошує, що ним були надані всі наявні документи, які стосувалися предмету перевірки, що підтверджується супровідним листом №1 від 30.05.2023 року. При цьому в акті перевірки податковий орган вказує лише про надання документів не в повному обсязі не зазначаючи, які саме документи позивачем надано не було, що призвело до порушення п. 85.2 ст. 85 ПКУ.

Відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов, згідно якого відповідач зазначив, що з доводами викладеними в адміністративному позові не погоджується. В обґрунтування своєї позиції останній зазначив, що Головним управлінням ДПС в Одеській області відповідно до наказу від 22.05.2022 року №3635-п та направлень було здійснено перевірку позивача. Відповідно до умов та порядку допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичних перевірок, передбачених законодавством, посадовими особами Головного управління ДПС в Одеській області на адресу господарського об`єкту позивача здійснено виїзд на фактичну перевірку, були пред`явлені службові посвідчення, відповідні направлення та копію наказу.

Після ознайомлення з наказом та направленнями позивач розписалася у відповідних направленнях та було розпочато фактичну перевірку. За результатами перевірки було складено акт фактичної перевірки від 05.06.2023 року №15406/15/28/РРО/ НОМЕР_1 та встановлено порушення, зокрема: п.85.2 ст. 85 ПКУ. В термін проведення перевірки контролюючому органі позивачем не були надані документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. За результатами розгляду матеріалів перевірки відповідачем винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 28.06.2023 року №15356/15-32-07-06 на суму штрафних санкцій 1020,00 грн.

На думку податкового органу спірне рішення винесено в межах повноважень за фактом виявлених порушень, а отже скасуванню воно не підлягає, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є необґрунтованими.

Представником позивача подана відповідь на відзив, в якій позивач підтримує адміністративний позов та доводи викладені у відзиві вважає необґрунтованими. Представник позивача наголошує, що наданий відповідачем акт надання не в повному обсязі (відмови від надання) платником податків документів для перевірки не складався перевіряючими під час перевірки, оскільки а ні в акті перевірки, а ні в Рішенні ДПС України від 19.09.2023 року немає жодних посилань на складений відповідачем Акт від 02.06.2023 року.

Ухвалою суду від 30.10.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що 22.05.2023 року Головним управлінням ДПС в Одеській області (ГУ ДПС в Одеській області - далі) на підставі пп.19-1.1.4, пп.19-1.1.8 п. 19-1.1 ст. 19-1, ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2. п. 80.2 ст. 80, пп. 69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами) (далі - ПКУ), у зв`язку з отриманням листа ДПС України від 28.04.2023 року №9374/7/99-00-07-04-02-07 про проведення фактичних перевірок господарських об`єктів щодо не забезпечення режиму програмування із зазначенням коду товарної під категорії згідно з УКТ ЗЕД, видано наказ № 3635-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 )».

У період з 24.05.2023 року по 02.06.2023 року Головним управління ДПС в Одеській області на підставі наказу від 22.05.2023 року № 3635-п, направлень від 22.05.2023 року №6998, 6999 проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) «Інтернет-магазину», за адресою: АДРЕСА_1 з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками.

За результатом проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) складено акт про результати фактичної перевірки від 05.06.2023 року № 15406/15/28/РРО/ НОМЕР_1 у якому зафіксовані порушення позивачем вимог п.1, п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та п. 85.2 ст. 85 ПКУ.

Так, перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 перебувала у фінансово-господарських взаємостосунках з ТОВ «Новапей» () на підставі заяви від 11.10.2022 року №12441 «Про приєднання до умов договору на переказ коштів для суб`єктів господарювання». Згідно п. 1.2 Договору на переказ коштів для суб`єкта господарювання, що розміщено на офіційному сайті фінансової установи https://novapay/ua/dogov зазначається, що сторони підтверджують, що фінансова установа не є учасником операції з купівлі-продажу товарів (послуг), робіт або іншого правочину, укладеного між платником та отримувачем, не здійснює продаж товарів, робіт або послуг які надаються (продаються) отримувачем. Таким чином, якщо фінансова установа (посерендник) здійснює переміщення товарів та не є учасником відносин з купівлі-продажу, продавець зобов`язаний проводити розрахункові операції через реєстратор розрахункових операцій (програмний реєстратор розрахункових операцій) (далі РРО/ПРРО), зі створенням у паперовій та /або електронній формі відповідних розрахункових документів у порядку, передбаченому Законом України від 06.07.1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі та громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями), та обов`язковою їх видачею (направленням електронною поштою, вкладенням у поштові відправлення). На підставі надано банківської виписки було виявлено, що за період з 25.10.2022 року по 28.12.2022 рік ФОП проводив розрахункові операції без застосування РРО/ПРРО на загальну суму 2800161, 18 грн. (перший випадок 27.10.2022 року на суму 1176 грн.) В термін проведення перевірки контролюючим органом не надані у повному обсязі документи (що належать або пов`язані з предметом перевірки).

ФОП ОСОБА_1 12.06.2023 року, не погоджуючись з висновками акта фактичної перевірки від 05.06.2023 року, до Головного управління ДПС в Одеській області були подані письмові заперечення акт фактичної перевірки.

22.06.2023 року Головним управлінням ДПС в Одеській області за результатами розгляду вказаних вище заперечень прийнято рішення «Про розгляд заперечень» №9052/КПР/15-32-07-06-06 відповідно до якого, комісією з питань розгляду заперечень платників податків та пояснень до актів перевірок Головного управління ДПС в Одеській області за результатами голосування 22.06.2023 залишено висновок акту фактичної перевірки від 02.06.2023 року, зареєстрованого 05.06.2023 року за №15406/15/28/РРО/ НОМЕР_1 .

На підставі акту перевірки від 05.06.2023 року №15406/15/28/РРО/, Головним управлінням ДПС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення від 28.06.2023 року № 15356/15-32-07-06 про застосування до ФОП ОСОБА_1 за порушення п. 82.5 ст. 82 ПК України штрафу у розмірі 1020,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним вище податковим повідомленням-рішення позивач 14.07.2023 оскаржив його до ДПС України.

31.07.2023 року ДПС України прийняла рішення про продовження розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 до 21.09.2023 року.

19.09.2023 року за результатами розгляду скарги позивача ДПС України було прийнято рішення «Про результати розгляду скарги» №27630/6/99-00-06-03-02-06, яким спірне податкове повідомлення рішення залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням від 28.06.2023 року № 15356/15-32-07-06, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема щодо порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах передбачених законом. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (ч.1 ст.19 Конституції України).

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 19-1 ПК України, визначені функції контролюючих органів.

Так, зокрема, контролюючі органи виконують такі функції:

- здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів (п.п.19-1.1.4 п.19-1.1 ст.19-1 ПК України, тут і надалі в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного наказу);

- здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері (п.п.19-1.1.14. п.19-1.1 ст.19-1 ПК України).

Як зазначено у п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки встановлений ст.80 ПК України.

Відповідно до п.80.1. ст.80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Пунктом 80.2 ст.80 ПК України встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (п.п.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (п.п.80.2.5. п.80.2 ст.80 ПК України).

Відповідно до п.80.5 ст.80 ПК України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Згідно із п.80.7 ст.80 ПК України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Відповідно до п. 81.1 ст.81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

З встановлених обставин вбачається, що позивачем було допущено посадових осіб Головного управління ДПС в Одеській області до проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 «Інтернет-магазин» за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами проведення якої в подальшому було складено Акт (Довідка) фактичної перевірки та прийняті оскаржувані рішення суб`єкта владних повноважень.

Судом встановлено, що відповідачем в ході проведення перевірки були встановлені порушення з боку позивача п.1, п.2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуги» та п. 85.2, ст. 85 ПКУ.

При цьому на підставі акту фактичної перевірки винесено податкове повідомлення-рішення №15356/15-32-07-06 від 28.06.2023 року на суму штрафних санкцій 1020 грн. за порушення п. 85.2 ст. 85 ПКУ, а саме: не надання в повному обсязі первинних документів, що «належать або пов`язані з предметом перевірки», що в даному випадку оскаржується позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що 25.05.2023 року під час проведення перевірки перевіряючими керуючись приписами пп.20.1.3 п. 20.1 ст. 20 ПКУ та наказом Головного управління ДПС в Одеській області від 22.05.2023 року №3635-п для проведення фактичної перевірки запитом витребувано у ФОП ОСОБА_1 у термін до 30.05.2023 року документи, а саме: реєстраційні документи на РРО; свідоцтво про державну реєстрацію юридичної або фізичної особи; ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами (ліцензії та інші види діяльності); книги обліку розрахункових операцій; розрахункові книги, контрольні стрічки; торговий патент або свідоцтво про сплату єдиного податку; прибуткові накладні на товари, акти списання, документи підтверджуючі переміщення товару; книгу реєстрації прибуткових накладних (реєстр податкових накладних); касову книгу підприємство, прибуткові та видаткові касові ордери, відомості на виплату заробітної плати; книгу обліку доходів та витрат (ф.№10); наказ про встановлення ліміту на підприємстві (з розрахунком), або довідку про його відсутність; товарний звіт на останню звітну дату; товарний звіт на дату початку перевірки; зворотно-сальдова відомість по рахунку 10, 203, 28, 26, 301, 311, 372; трудові договори (накази на призначення керівників) найманих працівників; документи на право власності приміщення (будівлі, земельної ділянки), договір оренди (суборенди); штатний розклад підприємства; довідку по заробітній платі працівників; табель робочого часу; виписки банку; інвентаризація наявних готівкових коштів, що знаходяться на місці проведення розрахунків; інвентаризація ТМЦ; відомості на видачу пального.

Згідно супровідного листа №1 від 30.05.2023 року отриманого разом з пакетом документів перевіряючим ОСОБА_2 , що підтверджується його особистим підписом, податковому органу позивачем були надані наступні документи: виписка з ЄДР; витяг з реєстру платників податків; повідомлення-20-ОПП на реєстрацію ПРРО; виправлене Повідомлення 20-ОПП про реєстрацію ПРРО; книга обліку доходів за 2022 рік; книга обліку доходів за 2023 рік; платіжні доручення на сплату податків; х-звіт на 25.05.2022 рік; Z-звіти за період 2022 рік; Z-звіт за період 2023 рік; декларація за 2022 рік платника Єдиного податку; виписка банку за 2022 рік; виписка банку за 2023 рік; реєстри отриманих накладних платежів; заява про приєднання до умов договору Новапей на переказ коштів.

При цьому в акті фактичної перевірки від 05.06.2023 року перевіряючими встановлено, серед іншого порушення, з боку позивача п.85.2 ст. 85 ПКУ, а саме в термін проведення перевірки контролюючим органом не надані в повному обсязі документи (що належать або пов`язані з предметом перевірки). Будь яких посилань на конкретні документи які позивачем не були надані до перевірки, вказаний акт не містить.

Як вже зазначалося вище, позивач не погоджуючись з висновками акту фактичної перевірки оскаржив його до Головного управління ДПС в Одеській області та за результатами оскарження Головним управлінням ДПС в Одеській області було винесено рішення «Про розгляд заперечень» №9052/КПР/15-32-07-06-06 від 22.06.2023 року, в яких податковий орган вказує про не надання позивачем під час проведення фактичної перевірки документів, а саме: Z-звіти, фіскальні чеки за перевіряє мий період у паперовому та/або електронному вигляді, прибуткові (супровідні) документи на товар, який підтверджує або спростовує придбання та подальший продаж без зазначення коду УКТ ЗЕД підакцизних товарів (Мотоцкл Bambi M 3687 AL-4, дитячий мотоцикл Baby Tilly T-7224 RED, дитячий квадро цикл Bambi HB-ATV800AS-10 зелений камуфляж та дитячий квадро цикл Profi HB-EATV800N-19, тощо).

Також разом з відзивом на адміністративний позов відповідачем був наданий акт надання не в повному обсязі (відмови від надання) платником податків документів для перевірки від 02.06.2023 року №2171/15-32-07-06 відповідно до якого вказаний акт було складено про те, що ФОП ОСОБА_1 не надано у повному обсязі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, а саме: Z-звіти, фіскальні чеки за перевіряємий період у паперовому та/або електронному вигляді, прибуткові (супровідні) документи на товар, який підтверджує або спростовує придбання та подальший продаж без зазначення коду УКТ ЗЕД підакцизних товарів (Мотоцкл Bambi M 3687 AL-4, дитячий мотоцикл Baby Tilly T-7224 RED, дитячий квадро цикл Bambi HB-ATV800AS-10 зелений камуфляж та дитячий квадроцикл Profi HB-EATV800N-19, тощо.

Позивач вказує, що вказаний акт їй під час проведення перевірки для ознайомлення не надавався, в акті фактичної перевірки та в рішення про розгляд заперечень на висновки акту фактичної перевірки, посилань на вказаний акт відсутні.

Відповідно п.85.2 ст. 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Пунктом 85.4 статті 85 ПК України передбачено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності). Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Згідно з пунктом 85.6 статті 85 ПК України, у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акту в ньому вчиняється відповідний запис.

Відповідно до пункту 85.7 статті 85 ПК України, отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.

Пунктом 85.8 статті 85 Податкового кодексу України встановлено, що посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Матеріалами справи підтверджено, що ФОП ОСОБА_1 перебувала на спрощеній системі оподаткування та була платником єдиного податку другої групи.

Відповідно п.291.2. ст. 291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з п. 296.1. ст. 296 ПК України, фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів.

Згідно з п. 296.2. ст. 296 ПК України, платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу, а також відомості про суми єдиного внеску, нарахованого, обчисленого і сплаченого в порядку, визначеному законом для даної категорії платників.

Відповідно до п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Згідно з п. 121.1 ст. 121 ПК України, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Так, пунктом 44.1 статті 44 ПКУ визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За приписами пункту 44.6 статті 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Як вже зазначалося судом, позивачем на запит контролюючого органу стосовно надання копій документів, були надані всі наявні у позивача, згідно витребуваного переліку, документи, будь які інші документи податковим органом не витребовувалися.

Акт фактичної перевірки не містить посилань на документи які позивачем не були надані податковому органу під час її проведення.

Крім того, акт надання не в повному обсязі (відмови від надання) платником податків документів для перевірки від 02.06.2023 року №2171/15-32-07-06 про не надання позивачем у повному обсязі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, не містить підпису платника податків або відмітки про його відмову від підписання як то передбачено п.85.6 ст. 85 ПКУ.

Як вбачається з вказаного акту від 02.06.2023 року №2171/15-32-07-06, позивачем до перевірки не були надані Z-звіти, фіскальні чеки за перевіряє мий період у паперовому та/або електронному вигляді, прибуткові (супровідні) документи на товар, який підтверджує або спростовує придбання та подальший продаж без зазначення коду УКТ ЗЕД підакцизних товарів (Мотоцкл Bambi M 3687 AL-4, дитячий мотоцикл Baby Tilly T-7224 RED, дитячий квадро цикл Bambi HB-ATV800AS-10 зелений камуфляж та дитячий квадро цикл Profi HB-EATV800N-19, тощо.

Разом з чим, відповідно до супровідного листа від 30.05.2023 року №1 позивачем надавалися до перевірки Z-звіти.

Стосовно не надання до перевірки фіскальних чеків за перевіряємий період у паперовому та/або електронному вигляді, прибуткові (супровідні) документи на товар, який підтверджує або спростовує придбання та подальший продаж без зазначення коду УКТ ЗЕД підакцизних товарів (Мотоцкл Bambi M 3687 AL-4, дитячий мотоцикл Baby Tilly T-7224 RED, дитячий квадро цикл Bambi HB-ATV800AS-10 зелений камуфляж та дитячий квадро цикл Profi HB-EATV800N-19) суд вважає за необхідне зазначити, що згідно наданих до суду декларацій відповідності код товарів (іграшки дитячіі) за УКТ ЗЕТ - 9503.

При цьому ст. 215 ПКУ визначені підакцизні товари та ставки податку, зокрема, відповідно до пп. 215.1 визначено, що до підакцизних товарів належать: спирт етиловий, спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво (крім квасу "живого" бродіння); тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну; тютюнова сировина, тютюнові відходи; рідини, що використовуються в електронних сигаретах; пальне, у тому числі товари (продукція), що використовуються як пальне для заправлення транспортних засобів, обладнання або пристроїв з двигунами внутрішнього згоряння із запалюванням від стиснення, з двигунами внутрішнього згоряння з іскровим запалюванням, з двигунами внутрішнього згоряння з кривошипно-шатунним механізмом та коди яких згідно з УКТ ЗЕД не зазначені у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 цієї статті (крім газу природного у газоподібному стані за кодом 2711 21 00 00 згідно з УКТ ЗЕД); автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб i більше, транспортні засоби для перевезення вантажів; електрична енергія.

З наданих позивачем до суду документів вбачається, що позивачем здійснювалась реалізація іграшок дитячих та відповідно до декларацій походження код вказаних товарів за УКТ ЗЕД 9503, що не підпадає під дію цієї статті, а отже посилання податкового органу на ненадання позивачем вказаних фіскальних чеків є безпідставними. Крім того, суд звертає увагу, що позивачем вимоги податкового органу стосовно надання документів були виконання, на запит контролюючого органу ФОП ОСОБА_1 надала всі необхідні первинні документи, які були в неї наявні.

З урахуванням викладеного суд дійшов про необґрунтованість висновків акту фактичної перевірки про порушення з боку позивача п. 85.2 ст. 85 ПКУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення №15356/15-32-07-06 від 28.06.2023 року не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст. 2 КАС України, тобто прийняте відповідачем необґрунтовано, безпідставно, без з`ясування та врахування усіх обставин, що мають значення для їх прийняття, а відтак є протиправним і підлягає скасуванню.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа Руїз Торіха проти Іспанії (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку що позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

За подання даного адміністративного позову позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 1073,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, слід стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,00 грн.

Позивач в адміністративному позові просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. Згідно наданого до суду розрахунку таких витрат вони складають 3300 грн.

Частинами 1, 2 ст.132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Частиною 1 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із п.3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 4, 5 ст. 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Зазначене відповідає алгоритму дій викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 9901/350/18.

Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем наданий до суду договір про надання правової допомоги №10/23 від 10.10.2023 року, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 04.12.2023 року, рахунок-фактура №П/П/02 від 16.11.2023 року та платіжні інструкції.

Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 року по справі №61-3416св18.

В постанові від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 3300 грн., що складаються з написання адміністративного позову у розмірі 2500 та складання відповіді по справі №420/28861/23 у розмірі 800 грн. є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242, 245, 255, 295 КАС України суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №15356/15-32-07-06 від 28.06.2023р. ГУ ДПС в Одеській області.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати на правову допомогу у розмірі 3300,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: фізична особа підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: Головне управління ДПС в Одеській області (, адреса: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044).

Суддя П.П.Марин