Справа № 127/5430/24
Суддя: Гриневич В. С.
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Cправа № 127/5430/24
Провадження № 2-а/127/31/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 березня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Гриневича В.С.,

секретар судового засідання: Гевко В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративну справу №127/5430/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа Поліцейський батальйону №1 роти №3 взводу №2 Управління патрульної поліції у Вінницькій області рядовий поліції Торчило Оксана Віталіївна, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом, який мотивовано тим, що постановою від 05.02.2024 поліцейського батальйону №1 роти №3 взводу №2 УПП у Вінницькій області рядового поліції ОСОБА_2 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Вищевказану постанову позивач вважає необґрунтованою такою, що не відповідає нормам права, винесеною без з`ясування всіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню.

В позовній заяві, позивачем зазначається про те, що 05.02.2024 поліцейський звинуватив позивача в тому, що він начебто в м. Вінниця, по вул. Хмельницькому шосе, буд. №4, керуючи транспортним засобом здійснив зупинку ближче 3 м до суцільної лінії, чим порушив п. 15.9 д) ПДР України та виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Однак, як зазначається позивачем оскаржувана постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким була здійснена фіксація правопорушення, як і не містить доказів вчиненням позивачем порушення ПДР України.

Позивачем зазначається, що 05.02.2022 близько 03 год. 50 хв. керував автомобілем Volvo S80, державний номерний знак НОМЕР_1 в м. Вінниця по вул. Хмельницьке шосе та був зупинений поліцейським, який до речі вказав йому зупинитися на перехресті, що прямо заборонено ПДР України, однак позивач увімкнув правий покажчик повороту, зменшив швидкість до мінімальної та продовжив рух аби зупинитися як того вимагає п. 8.9 ПДР України у вказаному місці з дотриманням правил зупинки, але поліцейський розпочав переслідування автомобіля позивача та заблокував його подальший рух. Після зупинки поліцейський підійшов до автомобіля та спочатку звинуватив позивача в невиконанні вимоги про зупинку, на що останній заперечив що зупинявся з дотриманням вимог ПДР України, а на перехресті зупинка заборонена та за що передбачена адміністративна відповідальність. В ході спілкування поліцейський вирішив звинуватити позивача в тому, що він начебто зупинився ближче 3 метрів до суцільної лінії, на що останній також заперечив так як він не зупинявся ближче 3 метрів до суцільної розмітки, оскільки його подальший рух був заблокований службовим автомобілем патрульної поліції, а також пояснив, що являється законослухняним громадянином України та ніколи не порушую ПДР України і не здійснював жодних дій які б давали підставу взагалі для зупинки транспортного засобу. Крім того, позивач зауважив що ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» містить вичерпний перелік підстав для зупинки транспортного засобу і жодна з підстав, яка б давала підставу для зупинки транспортного засобу не настала. Крім того, на прохання позивача назвати причину зупинки та ознайомити з доказами, які дають право зупинити транспортний засіб поліцейський не надав ні доказів, ні жодних відомостей на предмет того чому він вирішив зупинити транспортний засіб. Разом з тим, поліцейський не реагував на пояснення позивача, а навпаки ставився зверхньо, проявляв явну зневагу та упереджене ставлення. Зневага та упереджене ставлення проявлялось в ненаданні можливості надати пояснення відносно інкримінованого позивачу правопорушення. Він неодноразово намагався пояснити, що не порушував ПДР України, однак відповідач ігнорував такі пояснення та виніс оскаржувану постанову. Сама ж постанова не містить жодного доказу про те, що позивач керуючи транспортним засобом здійснив зупинку з порушенням ПДР України.

Таким чином, відсутні належні та допустимі докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.03.2024 відкрито провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа Поліцейський батальйону №1 роти №3 взводу №2 Управління патрульної поліції у Вінницькій області рядовий поліції ОСОБА_2 , про скасування постанови серії ЕНА №1377445 від 05.02.2024 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. за адміністративне правопорушення. Також відповідачу було запропоновано протягом трьох днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази.

На виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі, представником відповідача було надіслано суду відзив. Зі змісту даного відзиву вбачається, що, на думку представника відповідача, вимоги позивача є безпідставними та такими що не підлягають задоволенню. Так, під час патрулювання 05.02.2024 о 03 год. 39 хв. на вул. Хмельницьке шосе, 4 в м. Вінниці, поліцейським роти №3 БУПП у Вінницькій області ДПП рядовою поліції Торчило О.В. було виявлено автомобіль VOLVO S80 днз НОМЕР_1 , водій якого ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом здійснив зупинку ближче 3 метрів суцільної лінії, чим порушив п. 15.9 д) ПДР України.

Встановивши всі обставини правопорушення, керуючись ст.ст. 33 та 284 КУпАП інспектором було прийнято рішення притягти водія до адміністративної відповідальності та в подальшому винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА №1377445 за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідачем зазначається, що оскаржувана постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, є обґрунтованою та законною.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, однак заявою від 20.03.2024 просив розгляд справи провести у його відсутність, зазначивши, що позовну заяву підтримує у повному обсязі.

Департамент патрульної поліції Національної поліції України явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином.

Згідно з частиною третьою статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Частиною четвертою статті 229 КАС України передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05.02.2024 інспектором 2 взводу 3 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області рядовим поліції ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичного режимі серії ЕНА №1377445, якою визнано винним ОСОБА_1 в тому, що він 05.02.2024 о 03:39 год. в м. Вінниці по вул. Хмельницьке шосе, 4, керуючи транспортним засобом «Volvo S80», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку ближче 3 м до суцільної лінії, чим порушив п. 15.9.д ПДР Порушення заборони зупинки у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки і ТЗ менше 3 м.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та правомірності рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення позивача до адміністративної відповідальності суд виходить з наступного.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з пунктом 15.9 д) Правил дорожнього руху України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, зупинка забороняється у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м.

Відповідно до частини першої статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, за диспозицією частини першої статті 122 КУпАП відповідальність наступає за порушення правил зупинки.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач керуючи транспортним засобом «Volvo S80», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку ближче 3 м. до суцільної лінії, чим порушив п. 15.9.д) ПДР.

В позовній заяві, позивач заперечував такі обставини, зазначаючи що не вчиняв адміністративного правопорушення.

Однак, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що будь яких доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, матеріали справи не містять.

Таким чином, будь яких доказів на підтвердження обставин, які слугували підставою для винесення поліцейським постанови про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., матеріали справи не містять.

Єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, є сама оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення. Однак, зазначена постанова є предметом спору між сторонами та не може розглядатися, як доказ, за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 7 КУпАП закріплено, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Положеннями статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Поряд з цим, положеннями частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищевикладене винесена відносно ОСОБА_1 постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. за частиною першою статті 122 КУпАП, підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином на користь позивача підлягають стягненню, за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 122, 247, 293 КУпАП, ст.ст. 72, 77, 118-119, 122, 143, 242-244, 246, 262, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Постанову серії ЕНА №1377445 від 05 лютого 2024 року, винесену інспектором 2 взводу 3 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області рядовим поліції ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. скасувати та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 605,60 грн. (шістсот п`ять грн. шістдесят коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 КАС України:

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

Третя особа інспектор 2 взводу 3 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області рядовий поліції Торчило Оксана Віталіївна адреса місця роботи: 21010, м. Вінниця, вул. Ботанічна, 24.

Суддя: