Справа № 620/1834/24
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 року Чернігів Справа № 620/1834/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУ ПФУ в Чернігівській області), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 11.01.2024 № 13 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 04.01.2024, зарахувавши до стажу періоди роботи з 01.09.1987 по 10.01.1991, з 22.01.1991 по 08.06.1992, з 22.06.1992 по 05.11.1993 та з 30.11.1993 по 04.01.1997 з розрахунку рік за два.

Позов мотивовано тим, що належним чином оформленими документами підтверджується право ОСОБА_1 на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Однак, відповідач всупереч вимог чинного законодавства відмовив в такому призначенні пенсії, посилаючись на відсутність пільгового стажу у заявника, зважаючи на те, що в наказі про підсумки атестації від 31.07.1997 №1147 не зазначено, що атестація робочих місць проведена вперше, а довідку від 07.07.2014 №86 у пенсійного органу не має законних підстав врахувати, оскільки остання видана підприємством, що знаходиться на окупованій території. Такі дії відповідача вважає протиправними та такими, що порушують його право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою судді від 08.02.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, установлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі на надання відзиву на позов.

У встановлений судом строк відповідачем надано відзив на позов, у якому зазначено про те, що позов не підлягає задоволенню, оскільки за відсутності підтверджуючих документів про пільговий стаж роботи, зарахувати такий у територіального органу Пенсійного фонду відсутні законні підстави.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд враховує таке.

04.01.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся через вебпортал електронних послуг Пенсіи?ного фонду Украі?ни із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком1 (а.с. 14).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 11.01.2024 №13 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах в зв`язку з відсутністю пільгового стажу. Так, в рішенні вказано, що період проходження строкової служби не зараховано через наявні виправлення, які не завірені належним чином. Водночас, період роботи з 22.01.1991 по 08.06.1992 та з 30.11.1993 по 04.01.1997 не зарахований до пільгового стажу, зважаючи на те, що в наказі про підсумки атестації від 31.07.1997 №1147 не зазначено, що атестація робочих місць проведена вперше, а врахувати довідку від 07.07.2014 №86 не має законних підстав, оскільки будь-який акт виданий органом, що знаходиться на тимчасово окупованій території не створює правових наслідків (а.с. 12-13).

Вважаючи рішення про відмову в призначенні пенсії протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів із відповідним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який був прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».

Отже, оскільки і Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і Закон України «Про пенсійне забезпечення» регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд зазначає, що згідно із пунктом «а» статті 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Пункт перший частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має аналогічну норму, а саме на пільгових умовах пенсія за віком призначається: 1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Водночас, суд зазначає, що згідно із пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII, тобто з урахуванням його застосування відповідно до рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 №1-р/2020) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Із оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач не заперечує щодо загального страхового стажу позивача 33 роки 3 місяці 27 днів, а вік заявника на час звернення до пенсійного органу становив 52 повних роки. Отже, у правовідносинах, що склалися між сторонами, спірним є наявність пільгового стажу роботи ОСОБА_1 .

Так, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в оскаржуваному рішенні зазначає про відсутність у позивача пільгового стажу та вказує на незараховані такі періоди: з 22.01.1991 по 08.06.1992 та з 30.11.1993 по 04.01.1997, а також період проходження строкової військової служби.

Вирішуючи питання наявного пільгового стажу у позивача, суд зазначає, що питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій урегульовано «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України № 13-1 07.07.2014) (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Довідка повинна містити три підписи: керівника, начальника відділу кадрів та головного бухгалтера (додаток № 5 Порядку № 637).

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442, атестація проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Пунктом 3 «Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383) встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Зважаючи на викладене, в разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, проведеної до 31.07.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442), до пільгового стажу зараховується весь період роботи у виробництвах, на роботах, за професіями та посадами, передбаченими Списками № 1 і № 2, тобто період до дати видання наказу по підприємству про результати проведення атестації і подальший період роботи впродовж 5 років після вперше проведеної атестації, за умови, що впродовж цього часу не змінювались виробництво, робота, професія, посада, робоче місце, умови праці працівника, що дають йому право на цю пільгу.

Судом встановлено, що атестація робочих місць на Шахті імені ОСОБА_2 проведена 31.07.1997, що свідчить про підтвердження права на пенсію на пільгових умовах, працівникам Шахти за переліком посад, визначених в наказі від 31.07.1997 №1147 та, як наслідок, право на врахування до пільгового стажу всього періоду роботи на зазначених посадах до 31.07.1997 та період роботи впродовж наступних 5 років.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Отже, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Подібна правова позиція зазначена Верховним Судом у постановах від 04.02.2021 у справі № 439/905/17, від 09.06.2021 у справі № 488/3973/13-а.

Таким чином, основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжна. Відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

З огляду на трудову книжку ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 27-34), остання містить всі періоди трудової діяльності позивача, записи в трудові книжці виконані чітко та зрозуміло, без дефектів та узгоджуються між собою за черговістю та змістом.

Разом з тим, у спірний період діяли Списки:

Список N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 р. N 162.

Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР N 1173 22.08.1956.

Так, вказані списки включають всіх робітників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах.

Із довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній №86 від 07.07.2014, що видана відокремленим підрозділом «Шахта імені Михайла Івановича Калініна» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» вбачається, що ОСОБА_1 в період з 22.01.1991 по 08.06.1992, а також з 30.11.1993 по 04.01.1997 працював повний робочий день на підземних роботах на посаді підземний електрослюсар на участку по видобутку вугілля. Довідка містить посилання на Списки, що діяли в період роботи позивача, накази по особовому складу та наказ про проведення атестації робочих місць від 31.07.1997 №1147. Крім того, вказано, що у відпустці без збереження заробітної плати не перебував, шахта займається видобутком вугіллі підземним способом (а.с. 26).

Зайнятість повний робочий день на підземних роботах підтверджується і відповідними записами в трудовій книжці позивача.

Проведення атестації підтверджується наказом відокремленого підрозділу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» від 31.07.1997 №1147, яким затверджено перелік професій працівників, підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, в якому значиться посада позивача (а.с. 21-22).

Суд критично ставиться до посилання відповідача на те, що в наказі про проведення атестації робочих місць не вказано, що така проведена вперше, оскільки довідка про підтвердження трудового стажу містить посилання саме на наказ від 31.07.1997 №1147 й період роботи, підтверджуваної роботодавцем починається з 1991 року, іншого наказу про проведення атестації робочих місць немає. Таким чином, сукупність наявних в матеріалах справи доказів, які також були подані до пенсійного органу, дає можливість підтвердити, що робота ОСОБА_1 в Шахті імені М.І. Калініна є роботою з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, а отже цей період роботи зараховується до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Окрім того, з огляду на перелік поданих позивачем документів для призначення пенсії, останнім було надано диплом серії НОМЕР_2 від 11.01.1991, відповідно до якого ОСОБА_1 10 січня 1991 року закінчив повний курс СПТУ №10 та отримав професію електрослюсар підземний (а.с. 15).

Відомості про навчання позивача містить й трудова книжка особи, запис №1 в якій навчання в СПТУ №107 в період з 01.09.1987 по 10.01.1991. Разом із тим, згідно із записом № 2 трудової книжки позивача, 22.01.1991 ОСОБА_1 прийнятий на роботу в шахту імені ОСОБА_3 на посаду підземного електрослюсаря із повним робочим днем (а.с. 28).

Своєю чергою, згідно зі статтею 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Зважаючи на те, що позивач розпочав роботу за отриманою спеціальністю в тримісячний строк після закінчення навчання, то наявні підстави для зарахування періоду його навчання до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто, відповідно до змісту наведеної норми, обов`язковою умовою зарахування часу проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, є, зокрема, робота особи за професією або на посаді, що дає право на призначення такої пенсії, на момент призову на строкову військову службу.

Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 у справі №450/3061/16-а.

Так, згідно із військовим квитком серії НОМЕР_3 , що виданий 19.06.1992, позивач проходив військову службу в період з 22.06.1992 по 05.11.1993 (а.с. 23-25).

Разом із тим, з огляду на записи в трудовій книжці, на момент призову позивача на службу, останній працював на посаді електрослюсаря 3 розряду з повним робочим днем в Шахті ім. М.І. Калініна (запис №2 про прийняття на роботу 22.01.1991). Згідно запису №3, позивач звільнений за пунктом 3 статті 36 КЗпП України, у зв`язку з призовом працівника на військову службу. Запис №4 містить вказівку на службу в армії в період з 22.06.1992 по 05.11.1993. Вказаний запис внесений роботодавцем на підставі військового квитка працівника серії НОМЕР_3 . Далі, 30.11.1993 позивач знов прийнятий до Шахти імені ОСОБА_3 на посаду підземного електрослюсаря з повним робочим днем, де й працював до 04.01.1997 (а.с. 29).

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 , на момент призову на військову службу займав посаду, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, час проходження строкової військової служби зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Щодо твердження відповідача про наявність виправлення в даті народження позивача у військовому квитку останнього, суд зазначає, що трудова книжка ОСОБА_1 містить записи із посиланням на військовий квиток позивача, серія та номер якого повністю співпадають із серією та номер цього квитка. Крім того, записи в трудовій книжці містять і період проходження служби позивачем, що також повністю співпадає із записами військового квитка, що містить також номера та дати наказів командирів військових частин та районного військового комісаріату. Отже, сукупність доказів, що були надані позивачем із заявою про призначення пенсії, дає можливість встановити період військової служби позивача, момент призову та звільнення, а співставлення записів трудової книжки виключає підстави для сумнівів щодо належності військового квитка позивачеві.

Таким чином, можна дійти висновку, що відповідачем під час дослідження наданих ОСОБА_1 документів для призначення пенсії на пільгових умовах не надано належної, повної та об`єктивної оцінки всім доказам, що були долучені до заяви від 04.01.2024.

У той же час, сукупність наданих позивачем доказів (диплом, військовий квиток, трудова книжка, наказ про атестацію робочих місць за умовами праці, довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній №86 від 07.07.2014, що видана на підставі первинних документів та з посиланнями на конкретні накази) дає підстави для висновку, що останні в повній мірі відображають всі обов`язкові відомості про повну зайнятість ОСОБА_1 на посаді, період роботи на якій зараховується до стажу за Списком №1.

Щодо твердження відповідача про відсутність законних підстав прийняти до уваги довідку про підтвердження пільгового стажу позивача, з огляду на її видачу юридичною особою тимчасово окупованої території України, суд зазначає таке.

У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 ЄСПЛ було констатовано, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами.

Отже, з огляду на викладене вище, суд вважає, що позивач не може бути позбавлений свого права щодо зарахування періодів трудової діяльності зі шкідливими умовами праці, підтверджених належними та допустимими доказами й подальше призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Разом з тим, суд зазначає, що позивач набув трудовий стаж до окупації території Донецької області й більш того до введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Так, всі первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, враховуючи стаж, який вона заробила на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україною у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором та неможливістю надати запит до установи, що видала певний доказ щодо підтвердження достовірності викладеної в ньому інформації.

Крім того, суд зауважує, що в даному випадку відповідач не має зауважень щодо трудової книжки позивача та наявних в ній записів.

У постанові від 21.02.2020 у справі № 291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що « перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії».

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії та частин першої, третьої статті 46 Конституції України працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку із окупацією частини території України, а також повномасштабним вторгненням 24.02.2022 Російської Федерації на територію України та військовою агресією першої по відношенню до громадян України - органом державної влади позивачу - фізичній особі у реалізації її права на отримання пенсії з підстави місцезнаходження підприємства, що розташоване на окупованій території, порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що суб`єкт владних повноважень повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, суд констатує, що обрані адміністративним органом у даному конкретному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують норм Конституції України та не містять висновку за результатами дослідження всіх поданих особою документів в сукупності й надають мотиви по кожному документу, розглянутому окремо від інших. Така оцінка доказів не відображає змісту правовідносин вцілому.

За таких обставин, період навчання ОСОБА_1 в професійно-технічному училищі №107 м. Донецька з 01.09.1987 по 10.01.1991, період роботи в Шахті імені М. І. Калініна з 22.01.1991 по 08.06.1992 та з 30.11.1992 по 04.01.1997, а також період строкової військової служби з 22.06.1992 по 05.11.1993 слід зарахувати до стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки цей період повною мірою підтверджується наявними доказами.

Вказаний вище період роботи складає в сукупності 9 років 2 місяці 19 днів, тобто більше половини стажу на зазначених роботах, в той час як загальний страховий стаж за підрахунками пенсійного органу 33 роки 3 місяці 27 днів, що також є достатнім за нормами ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому ОСОБА_1 має право на пенсію зі зменшенням пенсійного віку на 1 рік за кожний повний рік роботи зі шкідливими умовами.

Таким чином, можна дійти висновку про наявність у позивача права на пенсію при досягненні останнім 51 років. З огляду на те, що позивач звернувся із заявою від 04.01.2024, то на момент звернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилось 52 роки.

Згідно із ч. 3 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Таким чином, період роботи ОСОБА_1 з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 слід зарахувати додатково до страхового стажу по одному року за кожний повний рік такої роботи.

Ухвалюючи рішення в даній справі, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

У зазначеному випадку, задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача з 04.01.2024 призначити пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням його застосування відповідно до рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 №1-р/2020, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 11.01.2024 № 13.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , як такий, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1: період навчання в професійно-технічному училищі №107 м. Донецька з 01.09.1987 по 10.01.1991, період роботи в Шахті імені М. І. Калініна з 22.01.1991 по 08.06.1992 та з 30.11.1992 по 04.01.1997, а також період строкової військової служби з 22.06.1992 по 05.11.1993.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області кожний повний рік стажу роботи ОСОБА_1 на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 зарахувати до страхового стажу додатково по одному року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968,96 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, 14005, .

Дата складення повного рішення суду - 27.03.2024.

Суддя Ю. О. Скалозуб