Справа № 279/8166/23
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 279/8166/23

Головуючий у 1-й інстанції: Волкова Н.Я.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

26 березня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сапальової Т.В. Капустинського М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції міста Києва про визнання дій протиправними, скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач звернувся із позовом до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області в якому просив визнати протиправними дії поліцейського, скасувати постанову серії ЕНА №10803389 від 06.12.2023 по справі про адміністративне правопорушення за ст.126 ч.2 КУпАП, та закрити провадження у справі.

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17.01.2024 позов задоволено. Постанову серії ЕНА № 10803389 від 06.12.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.126 ч.2 КУпАП визнано протиправною та скасовано, справу про адміністративне правопорушення закрито.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження обставин та фактів вчиненого правопорушення, спірна постанова серії ЕНА № 1080389 від 06.12.2023 не містить посилання на докази, на основі яких було винесено відповідне рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що у позивача з моменту отримання посвідки на постійне проживання в Україні (13.04.2016) виник обов`язок замінити посвідчення водія російської федерації (до 12.06.2016), що він не зробив. А тому інспектор дійшов вірного висновку, що водій немає права керування транспортними засобами. Внаслідок чого позивач був притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою суду від 14.03.2024 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду на 26.03.2024 на 10:10 год.

25.03.2024 до суду надійшла заява представника відповідача про розгляд справи без участі представника Департаменту патрульної поліції.

При цьому позивачу ОСОБА_1 на додаток Viber за номером телефону НОМЕР_1 було направлено повістку про виклик з додатками від 14.03.2024, оскільки у зв`язку з недостатнім фінансуванням витрат суду відсутня можливість здійснювати відправку поштової кореспонденції.

Інших електронних засобів зв`язку у матеріалах справи не було, також неодноразово здійснювались телефонні дзвінки за вищевказаним абонентським номером, проте відповіді від позивача не було.

Вказане підтверджується довідкою секретаря судового засідання від 26.03.2024.

Відтак судом вжито всіх заходів з метою повідомлення позивача про час і місце розгляду справи.

Разом з тим колегія суддів враховує скорочені строки розгляду даної категорії справ, встановлені ч. 5 ст. 286 КАС України, згідно якої суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Уповноваженою особою відповідача 06.12.2023 о 23:59 год. було винесено постанову серії ЕНА №1080389 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень за ч. 2 ст. 126 КУпАП за керування транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим позивач порушив п.2.1.а ПДР.

Позивач оскаржив прийняте відповідачем рішення з тих підстав, що правопорушень він не вчиняв, оскільки пред`явив посвідчення водія Європейського зразка з відкритими категоріями, які надають право на керування вказаним транспортним засобом.

VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР).

Положенням п. 1.3 ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Підпунктами а, б та ґ пункту 2.1 ПДР визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, а також чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно ч.2 ст.126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з тим, що він керував транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії.

При цьому позивач мав при собі водійське посвідчення видане російською федерацією, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , має право керування транспортними засобами наступних категорій: В, В1, С, С1, ВЕ, СЕ, С1Е, М. При цьому право керування вказаними категоріями транспортних засобів діє до 21.11.2027.

Вказані обставини підтверджуються наданим відповідачем відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції. Про долучення вказаного додатку зазначено в п.7 оскаржуваної постанови.

Відповідно до вимог статті 41 «Водійські посвідчення» Конвенції про дорожній рух (від 08.11.1968), ратифікованої із застереженнями і заявами Указом Президії Верховної Ради УРСР від 25.04.1974, з поправками від 03.03.1992 та 28.09.2004:

2.а) Договірні Сторони будуть визнавати: будь-яке міжнародне водійське посвідчення, що відповідає вимогам додатку 7 до цієї Конвенції за умови, що воно пред`являється разом з відповідним національним водійським посвідченням, діючим на своїй території для керування транспортним засобом, відповідної категорії або категоріям транспортних засобів, на керування котрими видані посвідчення, за умови, що вказані посвідчення є дійсними та що вони видані другою Договірною стороною або одним із територіальних підрозділів або об`єднанням, уповноваженим на те цією Договірною стороною; водійські посвідчення, видані одною з Договірних Сторін, повинні визнаватися на території іншої Договірної Сторони до моменту, з якого дана територія становиться звичайним місцем проживання володільця посвідчення.

6. Положення цієї статті не зобов`язують Договірні Сторони: а) визнавати дійсними національні посвідчення, видані на території іншої Договірної Сторони особам, які мали на їх території звичайне місце проживання в момент видачі цього водійського посвідчення або які перенесли своє звичайне місце проживання на їх територію після видачі цього посвідчення; визнавати дійсність національних водійських посвідчень, виданих водіям, звичайне місце проживання яких в момент видачі посвідчені, знаходилось не на території, де були видані посвідчення, або які перенесли своє місце проживання після видачі посвідчень на іншу територію.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами (далі - Положення) яке є обов`язковим для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства.

Відповідно до пункту 2 Положення особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Пунктом 30 Положення передбачено, що особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Зазначені особи під час керування транспортними засобами можуть мати українське посвідчення водія, видане в установленому цим Положенням порядку.

Посвідчення водія, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає заміні. Заміна таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів.

Таким чином, особа, яка має постійне місце проживання на території України має право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні.

Згідно матеріалів справи у позивача з моменту отримання посвідки на постійне проживання в Україні (13.04.2016) виник обов`язок замінити посвідчення водія російської федерації (до 12.06.2016).

Проте на момент винесення спірної постанови серії ЕНА №10803389 від 06.12.2023 позивачем не замінено посвідчення водія.

Таким чином, на момент винесення оскаржуваної постанови позивач не мав права керування транспортними засобами на території України, відтак відповідачем правомірно винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №10803389 від 06.12.2023, за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено штраф в розмірі 3 400 грн., через що позов є безпідставним та необґрунтованим, відтак задоволенню не підлягає.

Разом з тим, стосовно тверджень скаржника про те, що згідно ч. 5 ст. 162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, що не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі слід зазначити, що особливості провадження у даних категоріях справ встановлені ст. 286 КАС України, якою встановлено скорочені терміни розгляду цієї категорії справ.

VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити повністю.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 січня 2024 року скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сапальова Т.В. Капустинський М.М.