Справа № 120/13087/23
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2024-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/13087/23

Головуючий у 1-й інстанції: Чернюк Алла Юріївна

Суддя-доповідач: Курко О. П.

27 березня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Шидловського В.Б. Боровицького О. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу та поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу та поновлення на посаді.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №57 о/с від 11.07.2023 року про звільнення майора поліції ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України.

Поновлено ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України на посаді старшого оперуповноваженого 1-го відділу управління Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області з 12.07.2023 року.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 12.07.2023 року по 12.02.2024 року в сумі 199102 (сто дев`яносто дев`ять тисяч сто дві) гривні 32 копійки, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів до бюджету.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідач зазначив, що 11.07.2023 на адресу ГУНП у Вінницькій області надійшов рапорт старшого оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно-технічних заходів ГУНП у Вінницькій області про звільнення за власним бажанням з 11.07.2023. Оскільки позивач наполягав на звільненні саме з 11.07.2023 і звільнення ОСОБА_1 в такий строк не перешкоджало виконанню завдань та повноважень поліції (тобто сторони дійшли згоди), Головним управлінням Національної поліції у Вінницькій області було видано наказ від 11.07.2023 №57 о/с дск про звільнення позивача за власним бажанням. Також вказано, що лише 12.07.2023 на адресу ГУНП у Вінницькій області (поштовим листом) надійшов рапорт ОСОБА_1 про відкликання рапорту на звільнення датованого 11.07.2023.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого 1-го відділу управління Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області.

11.07.2023 року позивач звернувся до керівництва ГУ НП у Вінницькій області з рапортом про звільнення зі служби в Національній поліції України за власним бажанням.

При цьому, 11.07.2023 позивач підготував рапорт, в якому просив залишити без розгляду його рапорт від 11.07.2023 року щодо звільнення.

Вказаний рапорт було направлено відповідачу 11.07.2023 року засобами поштового зв`язку «Нова пошта», що підтверджується ТТН №8881.

Даний рапорт як вхідна кореспонденція зареєстрований ВДЗ ГУ НП у Вінницькій області 12.07.2023 року, що підтверджується відтиском печатки ВДЗ ГУ НП у Вінницькій області з вх. № 3402/101/11/2023.

При цьому, наказом ГУНП у Вінницькій області від 11.07.2023 року № 57 о/с, відповідно до Закону України "Про Національну поліцію", звільнено зі служби в поліції за п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 майора поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого 1-го відділу управління Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області з 11.07.2023 року, на підставі рапорту від 11.07.2023 року.

Не погоджуючись з вказаним наказом ГУ НП у Вінницькій області, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що волевиявлення позивача під час написання рапорта не було вільним, а відповідач не з`ясував наявність чи відсутність причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків, як необхідну умову для звільнення позивача зі служби за власним бажанням.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Основними документами, що регламентують умови й порядок проходження служби та звільнення зі служби в системі МВС України перш за все є Закон України «Про Національну поліцію», Кодекс Законів про працю України та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення №114).

Відповідно до п. 7 ч.1 статті 77 Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: за власним бажанням.

Водночас порядок звільнення з цієї підстави врегульований пунктом 68 Положення, яке є актом спеціального законодавства, що визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, наразі є чинним і встановлює, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Верховний Суд України в постанові від 24 червні 2014 року у справі №21-241а14 зазначив, що така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні (стаття 38 КЗпП), обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

У цьому судовому рішенні Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою в межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника поліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 13.11.2019 року у справі №821/3852/15-а, від 05.02.2020 року у справі №819/744/16.

Як вже зазначалось вище, 11.07.2023 на адресу ГУНП у Вінницькій області надійшов рапорт старшого оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно-технічних заходів ГУНП у Вінницькій області про звільнення за власним бажанням з 11.07.2023

Отже, ОСОБА_1 у поданому рапорті висловив бажання на звільнення за власним бажанням з 11.07.2023 року, після чого уповноважений орган надав згоду на це.

При цьому, до 11.07.2023 скаржник не відкликав поданий рапорт про звільнення.

Відтак, колегія суддів вважає про відсутність законних підстав для визнання оскаржуваного наказу про звільнення протиправним та його скасування.

Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 09.02.2021 у справі №826/10404/16 є безпідставним, оскільки у вказаній справі сторонами не було досягнуто домовленості про звільнення у більш короткий строк (у поданому рапорті особа не зазначала бажану дату звільнення), тобто рішення ухвалене за інших фактичних обставин.

Стосовно доводів позивача про те, що рапорт про звільнення був написаний ним під психологічним тиском, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими, оскільки жодних належних та допустимих доказів вказаному матеріали справи не містять.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 до правоохоронних органів з приводу тиску на нього не звертався.

Таким чином, оцінюючи наявні докази у справі, суд не встановив ознак тиску на позивача при написанні рапорту.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини справи та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Шидловський В.Б. Боровицький О. А.