Справа № 160/31166/23
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
27.11.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому позивач просить:
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком, до якої були додані відповідні документи. За принципом екстериторіальності заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, яким прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком. Підставою для такої відмови слугувала недостатність страхового стажу. Позивач вважає прийняте рішення протиправним, що й стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відзив на позовну заяву не надходив, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджено матеріалами справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги суд зазначає наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 29.09.2023 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
- період навчання з 01.09.1977 по 01.08.1978, згідно атестату від 26.08.1967 №366, оскільки відсутній підпис заступника директора училища;
- період роботи з 04.11.1980 по 23.07.1981, відповідно до трудової книжки від 22.08.1978 серії НОМЕР_2 , оскільки в записі наявне виправлення в даті наказу на прийняття;
- період роботи з 01.01.1992 до 28.02.1996, оскільки Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 припинила дію з 19.06.2023, тому стаж роботи, набутий в Республіці Казахстан враховується до 31.12.1991.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.
Судом встановлено, що предмет розгляду у межах даної адміністративної справи зводиться до вирішення питання про наявність/відсутність у позивача необхідного страхового стажу для призначення пенсії на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Щодо не зарахованого до страхового стажу періоду навчання позивача з 01.09.1977 по 01.08.1978 суд зазначає наступне.
Пунктами 1-3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно із вимогами ст. 48 Кодексу законів про працю України та ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Тобто, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами тільки у випадках відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
Відповідно до п. «е» ст. 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти.
Пунктом «д» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до п. 8 Порядку №637 час навчання у вищих учбових, професіональних, учбово-виховних закладах, учбових закладах підвищення кваліфікації і перепідготовки кадрів, у аспірантурі, докторантурі й криничній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, які видані на підставі архівних даних і які містять відомості про період навчання. При відсутності у таких документах відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в учбовому закладі у відповідні роки при умови, якщо у цих документах є дані про закінчення повного навчального періоду чи окремих їх етапів.
Таким чином, зі вказаного Порядку вбачається, що при відсутності у дипломі особи відомостей часу навчання, приймаються довідки про тривалість навчання в учбовому закладі у відповідні роки при умови, якщо у цих документах є дані про закінчення повного навчального періоду чи окремих їх етапів.
З матеріалів справи встановлено, що атестат №366 від 26.08.1978, виданий ОСОБА_2 , підтверджує, що вона 01.09.1977 вступила до СПТУ №100 м. Кокчетава і 01.08.1978 закінчила повний курс названого училища.
Судом встановлено, що даний атестат викладений двома мовами: російською та казахською. Дійсно, судом встановлено, що та частина атестату позивача, яка викладена російською мовою, не містить підпису заступника директора училища по навчально-виробничій роботі, проте, підписи інших уповноважених осіб наявні в обох частинах атестату.
У той же час, суд зауважує, що підпис заступника директора училища по навчально-виробничій роботі міститься в частині, що викладена казахською мовою.
Таким чином, відсутність у атестаті №366 підпису заступника директора по навчально-виробничій роботі, за наявності інших даних, що містяться у такому атестаті, які завірені (засвідчені) відповідною печаткою та підписані головою кваліфікаційної комісії і директором професійного училища, на переконання суду не може бути підставою для неврахування періоду навчання до страхового стажу позивача, зважаючи на факт відсутності підпису заступника директора училища по навчально-виробничій роботі лише в одній із двох частин атестату.
Тому, суд зауважує, що дослідивши ці докази в сукупності, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо періоду роботи позивача з 04.11.1980 по 23.07.1981, який неврахований пенсійним органом у зв`язку з тим, що відповідно до трудової книжки позивача від 22.08.1978 серії НОМЕР_2 в записі наявне виправлення в даті наказу про прийняття, суд вказує таке.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1-3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, відмовляючи в зарахуванні даного періоду роботи до страхового стажу позивача, керувалось наявністю недоліків заповнення записів в трудовій книжці позивача стосовно даного періоду роботи, а саме: в записі наявне виправлення в даті наказу про прийняття.
Суд звертає увагу на те, що доказів визнання недостовірним запису у трудовій книжці щодо даного періоду роботи відповідачами до суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги при зарахуванні періодів роботи позивача до страхового стажу.
Суд також зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Тому, неврахування відповідачем періоду роботи позивача з 04.11.1980 по 23.07.1981 також є противоправним, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо неврахування Головним управлінням Пенсійного фонду України України в Черкаській області періоду роботи з 01.01.1992 до 28.02.1996 до страхового стажу позивача, набутого в Республіці Казахстан суд зазначає наступне.
13.03.1992 набула чинності Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення (далі Угода).
Як встановлено судом, підставою для неврахування періоду роботи позивача з 01.01.1992 по 28.02.1996 слугував той факт, що позивач в даний період працювала на території Республіки Казахстан, а вищевказана Угода була розірвана 29.11.2022.
Відповідно до ст. ст. 1, 4, 5, 6, 11, 13 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Держави - учасниці Співдружності проводять політику гармонізації законодавства про пенсійне забезпечення.
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.
Призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.
Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
29.11.2022 постановою Кабінету Міністрів України №1328 постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві.
Постанова Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 набрала чинності 02.12.2022.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 працювала в Республіці Казахстан з 05.05.1984 по 28.02.1996, тобто, до виходу України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві.

Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області протиправно було не враховано означений період до страхового стажу.

У зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області протиправно не враховано оскаржені позивачем періоди до страхового стажу.

За наведених обставин, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №55 від 06.10.2023 є протиправним та підлягає скасуванню судом.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що права позивача порушено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, яким було розглянуто заяву позивача про призначення пенсії за віком з відповідними документами та прийнято протиправне рішення, яке скасовано судом, відтак, права позивача мають бути поновлені саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Таким чином, позовні вимоги, звернуті до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання призначити, нарахувати та виплачувати пенсію позивачу, суд зазначає таке.

Відповідач, виконуючи зазначене рішення суду, повинен буде здійснити розрахунок страхового стажу позивача.

Суд звертає увагу, що у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський Суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, суди не наділені повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що вирішення питання щодо здійснення розрахунку стажу позивача, а також вирішення питання щодо призначення, нарахування та виплати позивачу пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення» віднесено до дискреційних повноважень пенсійного органу, а тому, суд позбавлений можливості вручатися у дискреційні повноваження останнього, у зв`язку з чим позовні вимоги у вказаній вище частині задоволенню не підлягають.

Щодо зарахування заробітної плати за вказаний період суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

На час розгляду цієї справи Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області заперечує право позивача на зарахування до страхового стажу період її навчання з 01.09.1977 по 01.08.1978, період її роботи з 04.11.1980 по 23.07.1981 та з 01.01.1992 до 28.02.1996, однак, питання щодо зарахування заробітної плати у межах цієї справи судом не досліджувалось, а тому вимоги позивача в цій частині є передчасними.

Суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому, тому суд дійшов висновку про відмову в позові у частині вказаних позовних вимог.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача в частині зарахування заробітної плати задоволенню не підлягають, оскільки не були предметом розгляду в межах даної справи, тому є передчасними.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд вважає, що відповідач не довів правомірності своїх дій, натомість позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Позивач звернувся до суду через систему «Електронний суд» із однією позовною вимогою немайнового характеру.

До позовної заяви позивачем долучено квитанцію №1М7К-Н598-НТ39-М3СН від 27.11.2023, за якою сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Згідно абз. 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з 1 січня 2023 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2684 гривні.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, належна до сплати сума судового збору за подачу даного позову є 858,88 грн (2684*0,4)*0,8).

Суд роз`яснює позивачу, що надмірно сплачена сума судового збору може бути повернута, відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 429,44 грн.

Крім того, на користь позивача підлягає поверненню з Державного бюджету України судовий збір у розмірі надмірно сплаченої суми 214,72 грн.

Керуючись статтями 2, 5, 6, 9, 17, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26; ідентифікаційний код юридичної особи 21910427), Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, буд. 23; ідентифікаційний код юридичної особи 21366538) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №55 від 06.10.2023, згідно з яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1977 по 01.08.1978 та періоди роботи з 04.11.1980 по 23.07.1981, з 01.01.1992 до 28.02.1996.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.09.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, буд. 23; ідентифікаційний код юридичної особи 21366538) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 429 (чотириста двадцять дев`ять) грн 44 коп.

Повернути з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі надмірно сплаченої суми 214 (двісті чотирнадцять) грн 72 коп згідно квитанції №1М7К-Н598-НТ39-М3СН від 27.11.2023.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 05.02.2024.

Суддя О.В. Царікова