Справа № 300/387/24
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2024-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" березня 2024 р. справа № 300/387/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , до військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 (представник позивача), який діє в інтересах ОСОБА_1 (позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 при розгляді рапорту від 15.11.2023;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення відповідно до положень чинного законодавства України про переміщення ОСОБА_1 на посаду інструктора відділу забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ ЗСУ, а у разі неможливості - на іншу посаду для обмежено придатних військовослужбовців.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
01.02.2024 на адресу суду від військової частини НОМЕР_1 (відповідач) надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначає, що поданий рапорт ОСОБА_1 не підписано самим позивачем, відтак, з проєкту рапорту не можливо встановити, що такий подавався до військової частини НОМЕР_1 . Представник відповідача зазначає, що позивач не був позбавлений можливості подати такий рапорт засобами поштового зв`язку. Також заперечує аргументи щодо того, що рапорт подавався діловоду військової частини НОМЕР_1 , оскільки враховуючи приписи чинного законодавства, рапорт військовослужбовця подається через безпосереднього командира. Представник відповідача звертає увагу, що з урахуванням приписів пункту 110 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, командир військової частини НОМЕР_1 не уповноважений на переміщення позивача з військової частини НОМЕР_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відтак, просить суд у задоволенні позову відмовити.
Представник позивача скористався правом подання відповіді на відзив, яка надійшла на адресу суду 07.02.2024. Відповідь на відзив обґрунтована тим, що оскільки рапорт передавався в зоні безпосередніх бойових дій, тому у позивача була відсутня можливість отримати відмітку від уповноважених осіб відповідача про його вручення. Крім того, представник позивача заперечує аргументи відповідача про те, що ними не отримано рапорту про переміщення позивача. Також не погоджується із доводами відповідача про те, що командир військової частини НОМЕР_1 не уповноважений на переміщення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 та звертає увагу, що безпосередній командир позивача не позбавлений права ініціювати питання про переміщення перед вищим командуванням.
Від військової частини НОМЕР_1 08.02.2024 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача зазначає, що долучений до позовної заяви документ, проєкт рапорту солдата ОСОБА_1 , підготовлено, але не підписано самим позивачем. Отже, такий проєкт рапорту є не реалізованим та, на думку відповідача його не можна вважати належним і допустимим доказом уданій справі. Представник відповідача вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки сформульовані позовні вимоги не відносяться до повноважень відповідача та суперечать вимогам пункту 110 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією у ВЧ НОМЕР_1 на посаді старшого медика роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону.
Відповідно до направлення військової частини НОМЕР_1 №702 ОСОБА_1 направлено на медичний огляд військово-лікарською комісією для визначення ступеня придатності до військової служби (а.с.7).
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 30.03.2023 №404 позивач пройшов медичний огляд у ВЧ № НОМЕР_2 та його визнано обмежено придатним до військової служби (а.с.9).
На звернення позивача, начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 направив командиру військової частини НОМЕР_1 письмову згоду про можливість розмістити солдата ОСОБА_1 на посаді санітарного інструктора відділу забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України (а.с.5).
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду його рапорту від 15.11.2023 , позивач, в інтересах якого діє представник, звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Cтаттею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з частиною 1 пункту 20 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (надалі також Закон №2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 14 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з частинами 1, 13 статті 6 Закону №2232-XII військові посади (штатні посади, що підлягають заміщенню військовослужбовцями) і відповідні їм військові звання передбачаються у штатах (штатних розписах) військових частин, кораблів, органів військового управління, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти.
Військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули.
У відповідності до частини 4 статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (надалі також - Положення №1153/2008), встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.
Відповідно до пункту 82 Положення №1153/2008 призначення військовослужбовців на посади здійснюється на рівнозначні посади за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії.
Відповідно до пункту 112 Положення №1153/2008, військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення.
Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії; неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують; потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Відповідно до пункту 113 Положення №1153/2008, переміщення військовослужбовця за станом здоров`я або за станом здоров`я членів його сім`ї здійснюється за рапортом військовослужбовця та за наявності відповідного медичного висновку.
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яка затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (далі - Інструкція від 10.04.2009 №170), визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153.
Відповідно до підпункту 4.17 Інструкції від 10.04.2009 №170 зарахування військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб здійснюється з урахуванням, серед визначених, таких особливостей: у порядку переміщення по службі звільнення з посади однієї номенклатури посад і зарахування військовослужбовців у розпорядження іншої номенклатури посад, між якими немає взаємин підпорядкованості, проводяться наказом вищої посадової особи.
Згідно з пунктом 90 Положення від 10.12.2008 №1153/2008, необхідність і терміновість переміщення військовослужбовців, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі і визнані військово-лікарською комісією за станом здоров`я обмежено придатними до військової служби, з посад, що вони займають, на інші посади, на яких вони можуть виконувати обов`язки військової служби з урахуванням стану здоров`я, підготовки і досвіду служби, визначаються командирами (начальниками), які мають право призначати військовослужбовців на відповідні посади.
З огляду на вищенаведене, командир (начальник), який має право призначати військовослужбовця на відповідну посаду, за результатом розгляду рапорту про переміщення військовослужбовця за станом здоров`я, на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії, повинен прийняти відповідне рішення.
Судом встановлено, що позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 з проханням подальшого проходження військової служби у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки.
На звернення позивача, начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 надіслав командиру військової частини НОМЕР_1 письмову згоду про можливість розмістити солдата ОСОБА_1 на посаді санітарного інструктора відділу забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України.
Крім того, відповідачем було направлено ОСОБА_1 на медичний огляд військово-лікарською комісією для визначення ступеня придатності до військової служби, про що свідчить направлення військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2023 №817 (а.с.7).
Відповідно до довідки від 30.03.2023 №404, виданої військовою частиною НОМЕР_2 , ОСОБА_1 пройшов медичний огляд, яким встановлено діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок, захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): наслідки перенесеної ВТ (20.12.2022) ЗЧМТ, струсу головного мозку у вигляді помірно вираженого цефалгічного та астено-вегетативного синдромів з незначним порушенням функції. У даній довідці зазначено, що довіка про обставини травми №1240 від 31.12.2022 надана командиром військової частини НОМЕР_1 (а.с.9).
Так, з приписів довідки відповідача "Про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) військовослужбовця, призваного по мобілізації, солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 " від 31.12.2022 № 1240 слідує, що позивач отримав поранення у вигляді закритої травми г/к праворуч, ЗЧМТ, акубаротравма.
А саме службовим розслідуванням встановлено, що бойове травмування отримане бойовим медиком взводу управління мотопіхотного взводу мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 в ході ведення бойових дій з військовим формуванням російської федерації поблизу населеного пункту Берестове, Донецька область внаслідок артилерійського обстрілу з боку збройних сил російської федерації (а.с. 8).
З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідачу було відомо про те, що позивач отримав поранення, був направлений ним на медичний огляд та визнаний обмежено придатним до військової служби, що в сукупності надало право позивачу на переміщення за станом здоров`я на нове місце військової служби.
Щодо посилань відповідача у відзиві на те, що неможливо встановити, що рапорт подавався до військової частини НОМЕР_1 , оскільки даний документ не направлявся засобами поштового зв`язку, суд зазначає наступне.
Відповідно до абзацу 1 пункту 5 Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України від 28.12.2016 № 735 (надалі Інструкція № 735) звернення може бути подано особисто як окремою особою (індивідуальне), так і групою осіб (колективне) чи надіслане поштою (електронною поштою).
Абзацом 8 п.5 Інструкції № 735 визначено, що особлива увага приділяється розгляду звернень: Героїв України, ветеранів війни, учасників бойових дій, ветеранів праці та військової служби, осіб з інвалідністю, непрацездатних осіб та осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, багатодітних сімей, одиноких матерів (батьків), членів сімей військовослужбовців - учасників операції об`єднаних сил (ООС), антитерористичної операції (АТО), інших громадян, які потребують соціального захисту та підтримки.
До того ж, суд звертає увагу, що відповідач не спростовує той факт, що рапорт подавався діловоду військової частини НОМЕР_1 , а наголошує у відзиві на дотриманні процедури подання рапорту, а саме на тому, що відповідний рапорт мав подаватися військовослужбовцем через безпосереднього командира (командира роти).
Враховуючи наведені обставини, а саме поранення, безпосереднє перебування позивача у зоні бойових дій (в польових умовах), суд вважає такі доводи відповідача необґрунтованими, оскільки в даному випадку спосіб передавання рапорту оцінюється як формальність, оскільки, основною метою є доведення до відома командира військової частини про наявність такого рапорту.
Крім того, суд зауважує, що відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Згідно зі ст. 119 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" інформація щодо пропозицій, заяв і скарг в день їх надходження вноситься до журналу реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян (додаток 4 до цього Статуту), який ведеться і зберігається в кожній військовій частині, закладі та установі.
За приписами ст 112 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" військовослужбовці, які подали заяву чи скаргу, мають право:
особисто викласти свої аргументи особі, яка перевіряє заяву чи скаргу, звернутися з вимогою залучити до розгляду свідків;
подати додаткові матеріали, що стосуються справи, або клопотати, щоб їх вимагав командир (начальник) або орган, який розглядає заяву чи скаргу;
бути присутнім під час розгляду заяви чи скарги;
одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;
ознайомитися з матеріалами перевірки заяви чи скарги;
оскаржити прийняте за їх заявою чи скаргою рішення в суді;
вимагати відшкодування завданих їм збитків у встановленому законом порядку.
Вищенаведені норми чинного законодавства дають підстави для висновку про те, що рапорт військовослужбовця про переведення (переміщення) тощо є письмовою заявою (зверненням) до вищої посадової особи, що повинен бути зареєстрований у журналі реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян та передбачає, зокрема, отримання заявником письмової відповіді про результати його розгляду.
Щодо посилань відповідача на те, що рапорт поданий без належного оформлення (відсутність підпису), суд зазначає, що недотримання військовослужбовцем вимог щодо оформлення звернення не є підставою для залишення рапорту військовослужбовця без реагування.
Відповідно до ст. 115 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Отже, до звернення (заяви) військовослужбовця, яким по суті є рапорт, застосовується вимоги законодавства України про звернення громадян, зокрема, Закону України "Про звернення громадян".
Відповідно до ст.15 Закону України "Про звернення громадян" (далі - Закон №393/96-ВР) визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Статтею 19 Закону №393/96-ВР визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.
Відповідно до ст.20 Закону №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обгрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.
Отже, вищенаведеними нормами законодавства визначено порядок та строки розгляду звернень, зокрема, й рапортів військовослужбовців.
Як встановлено судом вище, відповідачем не дотримано вищевказаних правових норм. Доказів, які б спростовували бездіяльність відповідача щодо розгляду рапорту, ВЧ НОМЕР_1 суду не надано.
Таким чином, оскільки позивач, відповідно до вимог Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", Закону України "Про звернення громадян" має право на одержання письмової відповіді про результати розгляду його заяви (рапорту), відтак, на переконання суду, виходячи зі встановлених обставин, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо поданого ОСОБА_1 рапорту.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення відповідно до положень чинного законодавства України про переміщення позивача на посаду санітарного інструктора відділу забезпечення Чернівецького обласного ТЦК СП оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ ЗСУ, а у разі неможливості - на іншу посаду для обмежено придатних військовослужбовців , суд зазначає про таке.
Як зазначалось вище, пунктом 90 Положення від 10.12.2008 №1153/2008 встановлено, що необхідність і терміновість переміщення військовослужбовців, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі і визнані військово-лікарською комісією за станом здоров`я обмежено придатними до військової служби, з посад, що вони займають, на інші посади, на яких вони можуть виконувати обов`язки військової служби з урахуванням стану здоров`я, підготовки і досвіду служби, визначаються командирами (начальниками), які мають право призначати військовослужбовців на відповідні посади.
Статтею 19 частиною 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 28 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальники) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділ) і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 110 Положення №1153/2008 переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється:
між з`єднаннями, військовими частинами, оперативними командуваннями - наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні з`єднання, військові частини та оперативні командування;
між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом Головнокомандувача Збройних Сил України. У період дії - воєнного стану таке переміщення здійснюється наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України;
між військовими частинами видів, родів військ (сил) Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані Міністерству оборони України, - наказом керівника служби персоналу Міністерства оборони України.
Форма та порядок надання клопотання визначаються Міністерством оборони України.
Відтак, оскільки військова частина НОМЕР_1 (відповідач) не наділена повноваженнями приймати рішення про переміщення військовослужбовців, які визнані військово-лікарською комісією за станом здоров`я обмежено придатними до військової служби, з посад, які вони займають, на інші посади, тому позовна вимога про зобов`язання відповідача прийняти відповідне рішення задоволенню не підлягає.
Разом з тим, з урахуванням вимог Положення №1153/2008 та Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", відповідач при розгляді рапорту позивача про переміщення його на вакантну посаду санітарного інструктора відділу забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України повинен був скласти та направити клопотання про переміщення ОСОБА_1 на посаду для вирішення питання вищим командуванням або надати відповідь та/або інформацію про результати розгляду рапорту.
Також суд зауважує, що позивач не обмежений у праві повторного звернення із рапортом до відповілача, враховуючи вимогу розгляду іншої посади для обмежено придатних військовослужбовців.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Суд зазначає, що відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі № 823/59/17 зробив такий правовий висновок:
…повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким."
Ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З врахуванням наведеного, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 при розгляді рапорту від 15.11.2023 ОСОБА_1 та вийти за межі позовних вимог, зобов`язавши Військову частину НОМЕР_1 розглянути поданий позивачем рапорт про переміщення на посаду санітарного інструктора відділу забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ ЗСУ, в межах повноважень, із наданням ОСОБА_1 письмової відповіді.
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про необхідність часткового задоволення заявлених позовних вимог.
Розподіл судових витрат згідно із ст. 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, згідно із п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 при розгляді рапорту від 15.11.2023 ОСОБА_1 .
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) розглянути поданий ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) рапорт від 15.11.2023 про переміщення на посаду санітарного інструктора відділу забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ ЗСУ із наданням ОСОБА_1 письмової відповіді.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Гомельчук С.В.