Справа № 420/31833/23
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

25 березня 2024 р. м.ОдесаСправа №420/31833/23

Головуючий І інстанції Катаєва Е.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача: Осіпова Ю.В., суддів: Коваля М.П., Скрипченка В.О., розглядаючи в порядку письмового провадження у м.Одесі заяву представника позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,,

В С Т А Н О В И В:

17.11.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не звільнення його на підставі п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення його на підставі п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 та одружений на ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІІ групи. Відповідно до п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану, зокрема, у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи. Позивач зазначив, що він звертався до відповідача із рапортом про звільнення з лав ЗСУ на підставі п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за результатом розгляду якого листом відмовлено в задоволенні рапорту, що позивач вважає протиправним, оскільки, як він зазначає, вказана норма не ставить звільнення з військової служби у залежність від наявності певної групи інвалідності, а передбачає відповідно можливість в силу того, що один із подружжя є інвалідом, без конкретизації якої саме групи є інвалідність.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2024 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача стосовно не звільнення ОСОБА_1 з військової служби за його рапортом від 28.09.2023р. за вхід. №34358, у зв`язку з наявністю дружини з числа осіб з інвалідністю на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Зобов`язано відповідача розглянути рапорт позивача від 28.09.2023р. за вхід. №34358 про звільнення з військової служби, у зв`язку з наявністю дружини з числа осіб з інвалідністю відповідно до пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та вирішити питання про звільнення ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач 26.02.2024р. подав апеляційну скаргу.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.03.2024р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

Враховуючи те, що вимоги ухвали судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.03.2024р. залишились не виконаними, недоліки апеляційної скарги у встановлений строк не усунуті, ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2024р. апеляційну скаргу - повернуто апелянту.

Разом із тим, 15.03.2024р. представником позивача до суду апеляційної інстанції подано заяву про забезпечення позову, шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо переведення (переміщення) позивача до інших військових частин до набрання законної сили рішенням суду у даній справі. В обґрунтування своєї заяви позивач зазначив, що заборона відповідачу вчиняти будь-які дії відносно нього спрямовані лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті (набрання рішенням законної сили) та, зокрема, запобігання можливого ускладнення відновити існуюче становище позивача у разі тривалого апеляційного розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали даної справи, перевіривши доводи та вимоги поданої заяви, судова колегія доходить висновку про відсутність належних підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Так, приписами ч.1,2 ст.150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Разом із тим, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (ч.4 ст.150 КАС України).

Як передбачено ч.ч.1,2 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Для задоволення судом поданого позивачем клопотання про забезпечення адміністративного позову останній має обґрунтувати необхідність задоволення такого клопотання та довести, що незадоволення клопотання призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених ч.2 ст.150 КАС України.

Окрім того, необхідно врахувати й положення постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ» від 06.03.2008р., в п.17 якого визначено, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Як уже зазначалося, ст.150 КАС України визначено, що обов`язковою передумовою вжиття заходів для забезпечення позову - є саме обґрунтована заява сторони із зазначенням очевидних ознак можливості заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника (позивача). А під час розгляду клопотання щодо вжиття заходів для забезпечення позову суд, у свою чергу, повинен, виходячи з конкретних доказів, оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Також, варто вказати й про те, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. При цьому, інститут забезпечення адміністративного позову, у відповідності до ст.ст.2,150,151 КАС України, повинен відповідати завданню адміністративного судочинства - забезпечувати захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових, чи службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Проте, прийняття такого рішення доцільно та фактично можливе лише у наступних випадках: 1) у разі коли очевидними є ознаки протиправності рішення (дії чи бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, відповідним рішенням (дією або бездіяльністю); 2) у разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що не вжиття таких заходів може у майбутньому ускладнити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля для відновлення прав позивача.

Так, як чітко визначено ч.1 ст.152 КАС України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі та повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Отже, обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість вимог особи, яка звернулася до суду, у тому числі із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, чи очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам цієї особи (неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення її прав) та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При цьому, колегія суддів наголошує, що підстави забезпечення позову, передбачені ч.2 ст.150 КАС України, фактично є оціночними, а тому містять певну небезпеку для застосування заходів забезпечення адміністративного позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване ж вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, а відтак суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна із названих обставин, та оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Також, у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006р. за №9 зазначено, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендацією №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989р., рішення про вжиття заходів захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів стосовно охорони матеріально-правових інтересів позивача у справі від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити особі, яка звернулася до суду, реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на її користь, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Як вже наголошувалося вище, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення його прав, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

А тому, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття певних заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Адекватність певного заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими, службовими та професійними та іншими наслідками.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція з цих спірних питань викладена у постановах Верховного Суду від 21.11.2018р. у справі №826/8556/17, від 25.04.2019р. у справі №826/10936/18, від 29.01.2020р. у справі №640/9167/19, від 13.03.2020р. у справі №1740/2484/18, від 30.09.2020р. у справі №640/1305/20, від 22.10.2020р. у справі №640/1304/20, від 24.11.2020р. у справі №640/9636/20, від 11.03.2021р. у справі №260/1168/19 та від 20.04.2021р. у справі №640/17351/19.

Отже, розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову та вивчивши надані докази на її підтвердження, судова колегія доходить висновку про відсутність достатніх та обґрунтованих правових підстав для її задоволення, оскільки у заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 не доведено та документально не підтверджено існування обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення у справі, а також не надано і не наведено жодних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або ж зробити неможливим виконання рішення суду або захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття відповідних заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

На переконання судової колегії, представником позивача наведені виключно припущення стосовно можливих наслідків заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а також не доведено існування обставин, передбачених ст.150 КАС України.

Безумовно, рішення суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди та мати наслідки, які позивач й оцінює негативно. Проте, відповідно до вимог ст.150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є беззаперечними підставами для застосування відповідних заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Судова колегія звертає увагу на те, що особливості забезпечення позову в адміністративному процесі, зокрема, наявність ознак протиправності оскаржуваного рішення, може бути виявлена (встановлена) судом виключно на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Разом із тим, слід зазначити, що метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі. Тобто, забезпечення позову має на меті термінове вжиття відповідних заходів задля ефективного захисту прав позивача по справі у разі, якщо невжиття таких заходів унеможливить або утруднить виконання рішення.

Натомість, у даному випадку, судом першої інстанції вже прийнято рішення від 19.01.2024р. по суті справи, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково, що, з урахуванням наведених мотивів заяви про забезпечення даного позову, а також повернення апеляційної скарги відповідача, фактично свідчить про неактуальність на даний час вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів, на підставі матеріалів справи та доводів заяви, дійшла висновку про відсутність підстав для забезпечення даного позову, передбачених КАС України, а тому вказана заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.150,151,152, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з моменту її виготовлення в повному обсязі.

Суддя-доповідач Судді Осіпов Ю.В. Коваль М.П. Скрипченко В.О.