Справа № 380/16769/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/16769/23 пров. № А/857/19373/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Кузьмича С.М. та Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , діючого на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.09.2023р. в адміністративній справі за позовом представника ОСОБА_1 , діючого на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2 , до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати грошового забезпечення (суддя суду І інстанції: ОСОБА_3 , час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 20.09.2023р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

20.07.2023р. за допомогою системи «Електронний суд» представник ОСОБА_1 , діючий на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_2 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 21.06.2023р. на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2023р. в справі № 380/13476/22; зобов`язати відповідача Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 21.06.2023р. на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2023р. в справі № 380/13476/22 (а.с.1-3).

Розгляд справи проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) за наявними матеріалами справи (а.с.9 і на звороті).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.09.2023р. заявлений позов задоволено; визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо порушення строків нарахування та виплати ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 21.12.2022р. по день фактичної виплати 21.06.2023р., з урахуванням податків, зборів та інших платежів відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.17-22).

Частково не погодившись із рішенням суду, його оскаржив представник ОСОБА_1 , діючий на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити в повному обсязі (а.с.26-29).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що суд першої інстанції помилково застосував до розглядуваних правовідносин норми ст.117 КЗпП України та обмежив задоволення позовних вимог шестимісячним періодом.

При цьому, виплата компенсація втрати частини доходів врегульована Законом України № 2050-ІІІ від 19.10.2000р. «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затв. постановою КМ України № 159 від 21.02.2001р.

В свою чергу, виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні регламентована нормами ст.117 КЗпП України, a його обчислення здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМ України № 100 від 08.02.1995р.

Предметом спору в розглядуваній справі є виплата компенсації втрати частини доходів, а не виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що проігноровано судом першої інстанції. Таким чином, норми ст.117 КЗпП не підлягали застосуванню у межах цієї справи.

Отже, суд першої інстанції неправильно визначив характер спірних правовідносин, предмет, підстави, матеріально-правові вимоги та обставини, що обґрунтовують звернення до суду з позовною заявою.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до ухвали апеляційного суду від 11.12.2023р. апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення суду від 20.09.2023р. у справі № 380/16769/23 повернуто відповідачу по причині неусунення її недоліків у встановлений строк (а.с.57-58).

Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_2 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 155 від 31.07.2018р. прапорщика ОСОБА_2 , інструктора відділення підготовки загальновійськових підрозділів навчального центру підготовки підрозділів, виключено зі списків особового складу військової частини (а.с.5).

Під час звільнення з військової служби відповідач не провів повний розрахунок з позивачем, зокрема, не виплатив індексацію грошового забезпечення. через що ОСОБА_2 звернувся до суду із відповідним позовом.

За результатами розгляду вказаного спору постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2023р. було скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.11.2022р. у справі № 380/13476/22 та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задоволено частково; визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо незастосування січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) при нарахуванні індексації ОСОБА_2 в період з 28.04.2016р. по 28.02.2018р.; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 28.04.2016р. по 28.02.2018р. із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця); визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ігнорування вимог абз.3, 4, 5, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р., при нарахуванні індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 в період з 01.03.2018р. по 31.07.2018р.; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 01.03.2018р. по 31.07.2018р., враховуючи вимоги абз4, 5, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р.

На виконання вказаного судового рішення відповідач нарахував та виплатив 21.06.2023р. на картковий рахунок позивача суму індексації грошового забезпечення в розмірі 73308 грн. 21 коп. (зворот а.с.5).

Несвоєчасність виплати відповідачем грошового забезпечення у виді індексації призвела до втрати частини доходів та зумовила звернення представника позивача до суду з розглядуваним позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації.

Протиправність бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати грошового забезпечення на виконання рішення суду покладено представником позивача в основу заявлених позовних вимог.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць; основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Згідно фактичних обставин справи відповідач на виконання судового рішення нарахував та виплатив 21.06.2023р. на картковий рахунок позивача індексацію грошового забезпечення за період з 28.04.2016р. по 28.02.2018р. у розмірі 73308 грн. 21 коп.

Порушення відповідачем строків повного розрахунку у вигляді несвоєчасної виплати індексації грошового забезпечення зумовлює наявність у позивача права на компенсацію втрати частини доходів.

Водночас, суд застосував до розглядуваних правовідносин приписи ст.117 КЗпП України та обмежиі період виплати спірної компенсації шестимісячним періодом 21.12.2022р. по день фактичної виплати 21.06.2023р.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків щодо у частині застосування до розглядуваних правовідносин вимог ст.117 КЗпП України, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Предметом спору в цій справі є виплата позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми щомісячного грошового забезпечення, нарахованого та виплаченого позивачу на виконання судового рішення в справі № 380/13476/22 за період з 28.04.2016р. по день фактичної виплати 21.06.2023р.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 вказаного Закону).

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України № 2050-ІІІ від 19.10.2000р. «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» /надалі - Закон № 2050-ІІІ/ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затв. постановою КМ України № 159 від 21.02.2001р. /Порядок № 159/.

Згідно зі ст.ст.1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ст.3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі ст.4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Отже, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з п.3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159 компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постанові від 14.04.2021р. у справі № 465/322/17.

У постанові від 05.03.2020р. у справі № 140/1547/19 Верховний Суд зазначив, що згідно з положеннями ст.4 Закону № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до ст.6 Закону № 2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Встановлено, що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2023р. у справі № 380/13476/22 відповідач 21.06.2023р. перерахував на картковий рахунок позивача кошти в загальній сумі 73308 грн. 21 коп., що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку ОСОБА_2 в АТ КБ «Приватбанк» (зворот а.с.5).

Вказані обставини не заперечуються відповідачем.

Отже, несвоєчасне нарахування індексації грошового забезпечення відбулось у зв`язку з протиправним ненарахуванням відповідачем позивачу такої під час проходження військової служби, невиплати такої під час звільнення з військової служби, що встановлено судовим рішенням, тобто, з вини органу, що нараховує і виплачує грошове забезпечення, а тому позивач має право на отримання компенсації втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків його виплати.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що передбачена Законом № 2050-ІІІ компенсація виплачується у разі порушення строків виплати доходу (нарахованого грошового забезпечення), а не виконання рішення суду. Оскільки вказані кошти виплачені в результаті нарахування індексації грошового забезпечення та відновлення прав позивача, порушених при виплаті грошового забезпечення у меншому розмірі, вказана сума є доходом в розумінні ст.2 Закону № 2050-ІІІ.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24.01.2019р. у справі № 159/1615/17, від 29.04.2020р. у справі № 420/2093/16-а, від 16.12.2020 у справі № 521/21718/16-а, від 23.12.2020р. у справі № 640/7975/15-а, від 21.09.2022р. у справі № 816/1627/18.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки позивачу на виконання рішення остаточно було виплачено індексацію грошового забезпечення 21.06.2023р. за період 28.04.2016р. по 28.02.2018р. у сумі 73308 грн. 21 коп., що не заперечується відповідачем, тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення, право на отримання яких встановлено судовим рішенням у справі № № 380/13476/22, за весь час затримки виплати, починаючи з 28.04.2016р., по день фактичної виплати.

З приводу застосування приписів ст.117 КЗпП України до розглядуваних правовідносин колегія суддів вважає, що вказані норми не регламентують відносини нарахування та виплати компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (ч.1).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (ч.2).

Звідси, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто, виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Отже, нормами ст.117 КЗпП України передбачений механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який є відмінним від порядку компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

Таким чином, суд першої інстанції помилково застосував під час вирішення розглядуваного спору приписи ст.117 КЗпП України, що призвело до безпідставного зменшення періоду нарахування і виплати на користь позивача компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

Оскільки під час вирішення вимог апеляційної скарги постає питання про застосування строків звернення із розглядуваним спором, колегія суддів вважає за доцільне висловити позицію з цього питання.

Заявлені позовні вимоги стосуються нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду

Відповідно ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч.1).

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.3).

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5).

Разом з тим, необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

Саме відмова у виплаті особі компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати свідчить про факт ймовірного порушення суб`єктом владних повноважень права особи на отримання такої компенсації та зумовлює виникнення у такої особи права на захист у судовій юрисдикційній формі, а саме у формі звернення з відповідним позовом до адміністративного суду.

Оскільки у розглядуваній справі відповідач допустив бездіяльність, після виплати 21.06.2023р. на користь позивача грошових коштів на виконання судового рішення не нарахував і не виплатив компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, представник позивача у місячний строк з моменту виплати вказаних сум звернувся 20.07.2023р. до суду із розглядуваним позовом, тому вказаний строк позивачем не пропущений.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування норм матеріального права (застосування закону, який не підлягав застосуванню), що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог, з вищевикладених мотивів.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в повному обсязі, оскільки її висновки не відповідають вимогам закону, а також виходячи із процесуальної неможливості усунути такі недоліки судового рішення шляхом його часткового скасування або зміни.

Враховуючи результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку із розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій, в розрізі вимог ст.139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , діючого на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.09.2023р. в адміністративній справі № 380/16769/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений представником ОСОБА_1 , діючим на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2 , позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_2 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 21.06.2023р. на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2023р. у справі № 380/13476/22.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 21.06.2023р. на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2023р. у справі № 380/13476/22.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді С. М. Кузьмич
З. М. Матковська
Дата складання повного тексту судового рішення: 25.03.2024р.