Справа № 500/225/24
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2024-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/225/24

22 березня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський кружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій просила:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільські області №№361-12578/Г-02/8-1900/24 від 09.01.2024 про відмову ОСОБА_2 у видачі виготовленого пенсійного посвідчення на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області видати ОСОБА_2 виготовлене пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 18.11.2023 подано до пенсійного органу заяву на виготовлення пенсійного посвідчення за №354.

Пенсійне посвідчення виготовлене та знаходиться у Відділі обслуговування громадян № 11 (сервісний центр) за адресою м. Тернопіль, вул. Лисенка, 1 .

25.12.2023 ОСОБА_2 , яка є представником ОСОБА_1 згідно довіреності посвідченої нотаріально від 04.03.2022 зареєстрованої в реєстрі за №237, працівниками Відділу обслуговування громадян № 11 (сервісний центр), було відмовлено у видачі вказаного пенсійного посвідчення ОСОБА_1 .

У в`язку із цим, ОСОБА_2 подала письмову заяву про видачу пенсійного посвідчення.

Листом за №361-12578/Г-02/8- 1900/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило ОСОБА_2 , що пенсійне посвідчення видається особі, якій призначено пенсію, особисто або її законному представнику у разі пред`явлення документів, що дають змогу територіальному органу Пенсійного фонду (банку) ідентифікувати одержувача пенсій та його законного представника, а також документів, що підтверджують статус законного представника (відповідне посвідчення, свідоцтво про народження, рішення суду тощо), та додатково у разі, якщо законний представник є резидентом, - документів, виданих відповідними контролюючими органами, що засвідчують його реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.

Однак, позивач не погоджується із таким рішенням відповідача, та вказує, що повноваження представника виникають на різних підставах. І якщо повноваження законних представників (ст.242 ЦК України) підтверджуються документами, що встановлюють сам факт законного представництва - паспортом батьків, свідоцтвом про народження дитини, рішенням суду про усиновленням, призначення опікуном тощо, то представництво, яке ґрунтується на договорі або на акті органу юридичної особи, може здійснюватись на підставі видачі особою, яку представляють, представникові або безпосередньо третій особі, з якою укладається правочин, довіреності.

Довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника.

Тому, на її думку, жоден закон не забороняє отримувати представнику за довіреністю паперове пенсійне посвідчення довірителя, що і слугувало підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Ухвалою судді від 19.01.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків подання до суду:

заяви в якій повідомити суд чи надає ОСОБА_2 згоду на заміну її як неналежного позивача у справі на належного - ОСОБА_1 ;

документу про сплату судового збору у встановленому законом розмірі на належний рахунок та подання до суду доказів такої сплати.

22.01.2024 від представника ОСОБА_2 до суду надійшла заява про усунення недоліків, у якій серед іншого зазначено, що ОСОБА_2 надає згоду на заміну її як неналежного позивача у справі на належного - ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 24.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. При цьому суд враховував, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору.

07.02.2024 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що лист Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №361-12578/Г-02/8-1900/24 від 09.01.2024 направлений на звернення ОСОБА_2 був направлений на звернення ОСОБА_2 та має інформаційний характер.

Вказує, що Головне управління Пенсійного фонду України не відмовляло позивачу в видачі їй пенсійного посвідчення.

Зазначає, що позовній заяві позивач вказує на те, що її представник по довіреності - ОСОБА_2 має право отримати пенсійне посвідчення ОСОБА_1 та просить видати її представнику по довіреності пенсійне посвідчення іншої особи.

Проте Цивільний кодекс України розмежовує поняття представництва за законом та представництва за довіреністю ( статті 242 та 244 ЦК України відповідно).

Таким чином це не є тотожні поняття, і при видачі пенсійного посвідчення необхідно бути законним представником особи, пенсійне посвідчення якого представник бажає отримати (арк. справи 24-25).

08.02.2024 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника.

За обсягом повноважень, які має представник, виділяють три види довіреностей: а) загальна (генеральна), що передбачає повноваження на здійснення представником сукупності різнорідних юридичних дій (довіреність на управління майном); б) спеціальна, яка надає представнику право на здійснення кількох однорідних юридичних дій (довіреність на одержання вантажів, що періодично надходять на ім`я особи); в) разова, яка встановлює повноваження представника на здійснення якої- небудь однієї юридичної дії (довіреність на одержання заробітної плати).

В абзаці третьому пункту 1.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №1-рп/2003 від 16 січня 2003 року суд конституційної юрисдикції зазначив, що після Конституції України, що має найвищу юридичну силу (частина друга статті 8), закони в ієрархії нормативно-правових актів посідають провідне місце.

Таким чином положення ЦК України посідають провідне місце в ієрархії нормативно-правових актів щодо регулювання спірних відносин та мають вищу юридичну силу щодо підзаконних нормативно-правових актів, які приймаються та затверджуються з метою створення нормативно-правового підґрунтя - зокрема постанови правління Пенсійного фонду України від 03.11.2017 №26-1 (арк. справи 29-30).

Ухвалою суду від 09.02.2024 у задоволенні клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про розгляд справи №500/225/24 з викликом сторін відмовлено.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із зверненням щодо виготовлення пенсійного посвідчення.

Листом від 27.12.2023 №11703-12003/Г-02/8-1900/23 Головне управління Пенсійного фонду України повідомило позивачку проте, що станом на 27.12.2023 пенсійне посвідчення виготовлене і для його отримання їй необхідно особисто звернутися до відділу обслуговування громадян №11 (сервісний центр) Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області та мати при собі документи, що посвідчують особу (арк. справи 9).

Представник за довіреністю від 04.03.2022 (зареєстрованої в реєстрі за №237) ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із зверненням щодо видачі їй пенсійного посвідчення ОСОБА_1 .

Розглянувши вказане звернення, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 09.01.2024 №361-12578/Г-02/8-1900/24 повідомив ОСОБА_2 , що постановою Пенсійного фонду України від 03.11.2017 №26-1 "Про порядок оформлення, виготовлення та видачі документів, що підтверджують призначення особі пенсії" визначено порядок оформлення, виготовлення та видачу документів, що підтверджують призначення особі пенсії.

Пенсійне посвідчення видається особі, якій призначено пенсію, особисто або її законному представнику у разі пред`явлення документів, що дають змогу територіальному органу Пенсійного фонду (банку) ідентифікувати одержувача пенсій та його законного представника, а також документів, що підтверджують статус законного представника (відповідне посвідчення, свідоцтво про народження, рішення суду тощо), та додатково у разі, якщо законний представник є резидентом, - документів, виданих відповідними контролюючими органами, що засвідчують його реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.

Цивільний кодекс України розмежовує поняття представника за законом та представника за довіреністю (статті 242 та 244 ЦК України відповідно).

Так, статтею 242 ЦК України визначено випадки представництва за законом:

- батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей;

- опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною;

- законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа.

Враховуючи вищезазначене, для видачі пенсійного посвідчення необхідно особисто ОСОБА_1 звернутися із паспортом громадянина України до відділу обслуговування громадян (сервісний центр) територіального органу Пенсійного фонду України (арк. справи 9 зворот).

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.4 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, яким призначено пенсію, органи Пенсійного фонду видають пенсійні посвідчення.

Видача пенсійного посвідчення для пенсіонерів здійснюється безоплатно.

Порядок видачі, зразок та форма пенсійного посвідчення затверджуються правлінням Пенсійного фонду.

Про порядок оформлення, виготовлення та видачі документів, що підтверджують призначення особі пенсії затверджений постановою правління Пенсійного фонду від 03.11.2017 № 26-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04 грудня 2017 за № 1464/31332 (далі - Порядок № 26-1).

У відповідності до пункту 2 розділу І Порядку № 26-1 пенсійні посвідчення виготовляються на підставі заяви на виготовлення пенсійного посвідчення (додаток 1) особи, якій призначено пенсію, що подається до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем перебування особи на обліку як одержувача пенсії.

Пенсійні посвідчення виготовляються у паперовій формі згідно зі зразком та описом бланка пенсійного посвідчення, наведеними у додатку 2 до цього Порядку, або у вигляді платіжної картки, яка одночасно є пенсійним посвідченням, містить графічну та електронну інформацію про власника, ключі кваліфікованого електронного підпису (далі - електронне пенсійне посвідчення).

Відповідно до пунктів 1-3 розділу ІІ Порядку № 26-1, виготовлення пенсійних посвідчень здійснюється на підставі заяви на виготовлення пенсійного посвідчення та таких відомостей:

1) реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

2) прізвища, імені та по батькові;

3) дати народження;

4) статі;

5) номера особового рахунку;

6) виду пенсії (за віком, по інвалідності, у разі втрати годувальника, за вислугу років);

7) групи, підгрупи, причини інвалідності із зазначенням у відповідних випадках нозологічних форм захворювань;

8) терміну дії посвідчення.

Особам, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті, у пенсійному посвідченні реєстраційний номер облікової картки платника податків не зазначається.

Пенсійне посвідчення виготовляється на ім`я особи, якій призначено пенсію. У разі якщо пенсія призначена неповнолітній або недієздатній особі чи особі, цивільна дієздатність якої обмежена, у посвідченні додатково зазначаються прізвище, ім`я та по батькові законного представника.

Відомості про групу, підгрупу, причину інвалідності та строк, на який встановлено інвалідність, зазначаються в посвідченні незалежно від виду призначеної пенсії.

У відповідності до розділу ІІІ Порядку № 26-1 сформовані відомості для виготовлення пенсійних посвідчень подаються управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями до відповідних головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі щотижня в електронній формі до 12:00 понеділка тижня, наступного за тим, у якому ці відомості були зібрані.

Разом з відповідними відомостями подається електронна копія фотокартки одержувача пенсії.

Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі не пізніше 12:00 вівторка тижня, наступного за тим, у якому ці відомості були зібрані, подають до Пенсійного фонду України зведені відомості в електронній формі разом з електронними копіями фотокарток.

Подання відомостей здійснюється засобами інформаційно-телекомунікаційної системи Пенсійного фонду України.

Пенсійний фонд України на підставі відомостей, отриманих від територіальних органів Фонду, забезпечує у двотижневий строк виготовлення посвідчень та ведення обліку їх виготовлення.

До початку виготовлення пенсійних посвідчень здійснюється перевірка наявності раніше призначених пенсій (виготовлених посвідчень) особам, щодо яких подано відомості для виготовлення пенсійних посвідчень.

Закупівля бланків пенсійних посвідчень здійснюється Пенсійним фондом України з урахуванням частини третьої статті 3, частини другої статті 18 Закону України "Про адміністративні послуги" відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі".

Для організації приймання і передавання пенсійних посвідчень у Пенсійному фонді України та територіальних органах Фонду згідно з наказами керівників призначаються особи, відповідальні за приймання і передавання посвідчень (далі - відповідальні особи).

Передача виготовлених пенсійних посвідчень територіальним органам здійснюється за актом приймання-передавання пенсійних посвідчень за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку.

Передавання посвідчень здійснюється від Пенсійного фонду України головним управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі не рідше ніж двічі на місяць, від головних управлінь підвідомчим їм управлінням Фонду не пізніше ніж у дводенний строк з моменту їх отримання.

Пенсійні посвідчення до їх передавання або видачі зберігаються у спеціально обладнаних сейфах або металевих шафах.

Знищення пенсійних посвідчень проводиться комісіями чисельністю не менше 3 осіб, які утворюються на підставі наказів начальників територіальних органів Пенсійного фонду України.

Головою комісії за посадою є начальник територіального органу Пенсійного фонду України.

Про знищення посвідчень складається відповідний акт, який підписується всіма членами комісії.

Строк дії пенсійного посвідчення в паперовій формі не обмежується, крім випадків, коли пенсію призначено на визначений строк.

Згідно з пунктами 1-3 розділу VI Порядку № 26-1 пенсійне посвідчення видається особі, якій призначено пенсію, особисто або її законному представнику у разі пред`явлення документів, що дають змогу територіальному органу Пенсійного фонду (банку) ідентифікувати одержувача пенсій та його законного представника, а також документів, що підтверджують статус законного представника (відповідне посвідчення, свідоцтво про народження, рішення суду тощо), та додатково у разі, якщо законний представник є резидентом, - документів, виданих відповідними контролюючими органами, що засвідчують його реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.

Видача пенсійних посвідчень здійснюється зазначеним у заяві територіальним органом Пенсійного фонду України, електронних пенсійних посвідчень - зазначеним у заяві відділенням банку.

Видача пенсійних посвідчень територіальним органом Пенсійного фонду здійснюється під підпис у журналі обліку пенсійних посвідчень за формою згідно з додатком 6 до цього Порядку.

Отже, з наведеного слідує, що пенсійне посвідчення видається особі, якій призначено пенсію, особисто або її законному представнику.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що її матір ОСОБА_2 , як представник по довіреності, має право особисто отримати її пенсійне посвідчення.

Так, відповідно до ч.1 ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво за законом визначено ст. 242 ЦК України.

У відповідності до ч.1 та ч.2 вказаної статті, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною.

Також, ч.3 даної статті визначено, що законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа.

Отже, даною статтею наведено перелік законних представників, а саме батьків (усиновлювачів), опікунів, які є законними представниками малолітніх, неповнолітніх дітей або малолітніх осіб, фізичних осіб, визнаних недієздатними.

Крім цього, частиною третьою вказаної статті передбачено можливість і іншим особам, у випадках встановлених законом бути законними представниками малолітніх, неповнолітніх дітей або малолітніх осіб, фізичних осіб, визнаних недієздатними.

Статтею 244 ЦК України визначено представництво за довіреністю, згідно з положеннями якої представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Представництво за довіреністю може грунтуватися на акті органу юридичної особи.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Отже, з системного аналізу вищенаведеного слідує, що Цивільний кодекс України чітко розмежовує такі поняття як представник за законом (стаття 242) та представник за довіреністю (стаття 244).

Суд зазначає, що даному випадку, ОСОБА_2 здійснює представництво інтересів ОСОБА_1 на підставі довіреності від 04.03.2022 зареєстрованої в реєстрі за №237, отже виступає як представник за довіреністю, а не як її законний представник.

В ході розгляду даної справи, позивачем не надано та судом не здобуто доказів того, що в межах спірних правовідносин, ОСОБА_2 здійснювала представництво ОСОБА_1 як представник за законом.

З огляду на зазначене вище та з урахуванням того, що позивачем під час звернення до відповідача з метою отримання пенсійного посвідчення через представника за довіреністю, не було дотримано вимог Порядку № 26-1, зокрема в частині особистого звернення або законного представника, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Посилання на те, що норми Цивільного кодексу України мають вищу юридичну силу, а тому, відповідач протиправно відмовив у видачі пенсійного посвідчення представнику за довіреністю суд оцінює критично.

Зокрема, як уже зазначено судом, власне Цивільним кодексом України розмежовано такі поняття як представник за законом (стаття 242) та представник за довіреністю (стаття 244).

Крім цього, відповідно до ч.4 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, яким призначено пенсію, органи Пенсійного фонду видають пенсійні посвідчення. Видача пенсійного посвідчення для пенсіонерів здійснюється безоплатно. Порядок видачі, зразок та форма пенсійного посвідчення затверджуються правлінням Пенсійного фонду.

Таким чином, Порядок № 26-1 затверджено на підставі Закону у встановленому Законом порядку та є спеціальним нормативним актом щодо вказаних правовідносин, який не суперечить положенням Цивільного кодексу України, а лише визначає, серед іншого, порядок видачі пенсійних посвідчень.

При цьому, вказані положення Порядку № 26-1 є чинними, не визнані незаконними та не скасовані.

Решта доводів позивача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що дії відповідача, у даному випадку, правомірні та узгоджуються з вимогами встановленими частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 22 березня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46001, ).

Головуючий суддя Баб`юк П.М.