Справа № 280/9701/23
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 березня 2024 року Справа № 280/9701/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) представник адвокат Зарудній Ігор Вікторович ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69005, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, 21005, м. Вінниця, Зодчих, 22) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду через систему «Електроний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до якої позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування періодів трудової діяльності з 02.11.1983 по 23.01.1987 та з 06.02.1991 по 16.02.1996 до страхового стажу ОСОБА_1 у колгоспі «Заповіт Леніна» с. Кам`янське Василівського району Запорізької області та відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

скасувати рішення Пенсійного фонду України в Запорізькій області №50 від 28.11.2022 щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу періоди трудової діяльності ОСОБА_1 з 02.11.1983 по 23.01.1987 та з 06.02.1991 по 16.02.1996, згідно довідки наданої Державним архівом Запорізької області від 15.11.2022 № 06-07/С-1322, в колгоспі «Заповіт Леніна» с. Кам`янське Василівського району Запорізької області;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити, нарахувати та виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 , починаючи з 22 листопада 2022 року.

Позовну заяву мотивовано тим, що 22.11.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за призначенням йому пенсії за віком. Разом зі зверненням про призначення пенсії за віком позивач надав архівну довідку видану Державним архівом Запорізької області від 15.11.2022 № 06-07/С-1322 про роботу в колгоспі «Заповіт Леніна» с. Кам`янське Василівського району Запорізької області. Рішенням відповідача № 50 від 28.11.2022 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком через нестачу страхового стажу, адже необхідний страховий стаж на день звернення становив 29 років, згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а у позивача було нараховано відповідачем 24 р. 06 м. 25 д. Також відповідач зазначив, що ним не було зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 1983 року по 1987 рік та з 1991 року по 1996 рік у колгоспі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », зазначені у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_3 оскільки дата народження позивача не співпадає з паспортними даними, та через те, що в довідці від 15.11.2022 № 06-07/С-1322 відсутня інформація про встановлену та фактично відпрацьовану кількість вихододнів, а також відсутня інформація про реорганізацію колгоспу. На що позивач звернувся до Державного архіву Запорізької області та отримав нову архівну довідку від 27.12.2022 № 06-07/С-1609 щодо вихододнів та реорганізації колгоспу «Заповіт Леніна» та надав її відповідачу, але відповідач свого рішення про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу не змінив. 27 вересня 2023 року позивач повторно звернувся до відповідача за пенсією за віком на що отримав довідку № 637 від 27.09.2023 в якій йшлося про те, що він не має права на призначення пенсії за віком, оскільки необхідний страховий стаж відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV відсутній. З рішенням відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком через нестачу страхового стажу позивач не згоден, вважає дії відповідача такими, що порушують його право на соціальний захист та пенсійне забезпечення гарантоване Конституцією та Законами України та звернулася з даним позовом до суду.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 27.11.2023 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати поважні підстави для поновлення строку з доказами поважності причин пропуску строку; докази доплати судового збору у розмірі 858,88 грн.

Ухвалою суду від 04.12.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.

На виконання ухвали суду від 01.12.2023 відповідачем надано до суду 18.12.2023 матеріали пенсійної справи позивача.

21 грудня 2023 року відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву. Так, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що рішенням від 28.11.2022 № 450 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до п. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 20.05.1985 не включений до розрахунку страхового стажу, оскільки на титульній сторінці документу дата народження (02.06.1962) не співпадає з паспортними даними (20.06.1962), зазначені періоди роботи потрібно підтвердити уточнюючою довідкою в порядку визначеному Постановою КМУ від 12.08.1993 № 637. Також, до страхового стажу не зараховані періоди роботи з 1983 по 1987, та з 1991 по 1996 у колгоспі «Заповіт Леніна» у зв`язку з тим що в довідці від 15.11.2022 № 06-07/С-1322 відсутня інформація про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум трудової участі, а також не надано довідку про реорганізацію колгоспу. Страховий стаж позивача становить 24 роки 06 місяців 25 днів. Відповідач вказує, що позивач дізналася про ймовірне порушення свого права з рішення відповідача про відмову у призначення пенсії тобто з 28.11.2022, звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів 20.11.2023, пропустивши строк звернення до адміністративного суду, в позовній заяві просить суд призначити, нарахувати та виплатити пенсію за віком з 22.11.2022, що суперечить нормам ст. 122 КАС України. Також, позивачем довідки від 27.12.2022, які надано разом із позовною заявою до суду, до заяви про призначення пенсії та до Управління не надавалось. Позивачем до суду надано довідки, в якій зазначено, що немає можливості надати відомості щодо факт роботи та заробітну плату за період роботи в колгоспі «Заповіт Леніна». Окрім того, позивач мав можливість скористатися правом на підтвердження стажу роботи показаннями свідків, але не скористалась таким правом. На підставі викладеного відповідач просить суд залишити без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 з 22.11.2022 по 19.05.2023, а в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Ухвалою суду від 01.02.2024 задоволено клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про залучення співвідповідача, залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, 21005, м. Вінниця, Зодчих, 22, ) (далі відповідач 2), як співвідповідача у адміністративній справі № 280/9701/23, розгляд адміністративної справи розпочато спочатку.

06 березня 2024 року на адресу суду засобами системи «Електронний суд» надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на позовну заяву. Відповідач 2 вказує, що позивач звернувся до суду з пропуском 6-ти місячного строку звернення до суду, а тому позов має бути залишений без розгляду/без руху. Головне управління зазначає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 22 листопада 2022 року позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, згідно Закону №1058. Розгляд заяви здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області за принципом екстериторіальності. За наслідками розгляду вказаної заяви було прийнято Рішення від 28.11.2023 № 450, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком. За результатами розгляду документів, доданих до заяви позивача до страхового стажу не зараховано періоди роботи: зазначені в трудовій книжці колгоспника серія НОМЕР_3 від 20.05.1985 року, не зараховані до страхового стажу, оскільки на титульній сторінці дата народження зазначена 02.06.1962, що не відповідає паспортним даним (в паспорті дата народження зазначена 20.06.1962). Зазначені періоди роботи потрібно підтвердити уточнюючою довідкою в порядку визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. Крім того, до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 1983 року по 1987 рік, та з 1991 року по 1996 рік у колгоспі "Заповіт Леніна" у зв`язку з тим, що в довідці від 15.11.2022 №06-07/С-1322 відсутня інформація про встановлену та фактично відпрацьовану кількість вихододнів, а також відсутня інформація про реорганізацію колгоспу, тоді як законодавством передбачено зарахування періоду роботи в колгоспі, проте у разі невиконання трудового мінімуму, тільки за фактично відпрацьований час. Таким чином, Головним управлінням прийняте законне та обґрунтоване рішення про відмову в призначенні пенсії за віком, відповідно Закону №1058, у зв`язку з відсутністю належного страхового стажу. Відповідач 2 просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданим Василівським РВ УМВС України в Запорізькій області 25.04.1996.

22 листопада 2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії від 28.11.2022 № 50 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до п. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю страхового стажу необхідної тривалості згідно поданих заявником документів. У вказаному рішенні встановлено: страховий стаж 24 р. 06 м. 25 д. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди роботи заявника зазначені в трудовій книжці колгоспника НОМЕР_3 , яка видана 20.05.1985, оскільки на титульній сторінці документа дата народження (02.06.1962) не співпадає з паспортними даними (20.06.1962), чим порушено вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України № 58 від 09.07.1993. Зазначені періоди роботи потрібно підтвердити уточнюючою довідкою в порядку зазначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Крім того до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 1983 року по 1987 рік та з 1991 року по 1996 рік у колгоспі «Заповіт Леніна» у зв`язку із тим, що в довідці від 15.11.2022 № 06-07/С-1322 відсутня інформація про встановлену та фактично відпрацьовану кількість вихододнів, а також відсутня інформація про реорганізацію колгоспу.

27 вересня 2023 року Відділом обслуговування громадян № 6 (сервісний центр) Управлінням обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області видано довідку від 27.09.2023 № 637 згідно якої повідомлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не має права на призначення пенсії за віком, оскільки необхідний страховий стаж відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV відсутній.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Суд, оцінивши повідомлені сторонами справи обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Відповідно до ст.1 Закону №1058-ІV, пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 11 Закону №1058-IV, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно до статті 24 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Тобто, позивач набуде право на призначення пенсії за віком за умови наявності страхового стажу не менше 29 років.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач не погоджується з обрахунком відповідачем 1 його страхового стажу, зокрема щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів трудової діяльності з 02.11.1983 по 23.01.1987 та з 06.02.1991 по 16.02.1996 у колгоспі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » с. Кам`янське Василівського району Запорізької області.

Відмовляючи позивачу у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з з 1983 року по 1987 рік та з 1991 року по 1996 рік у колгоспі «Заповіт Леніна» відповідач 1 посилався на те, що в довідці від 15.11.2022 № 06-07/С-1322 відсутня інформація про встановлену та фактично відпрацьовану кількість вихододнів, а також відсутня інформація про реорганізацію колгоспу, а в трудовій книжці колгоспника НОМЕР_3 , яка видана 20.05.1985, на титульній сторінці документа дата народження (02.06.1962) не співпадає з паспортними даними (20.06.1962), чим порушено вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України № 58 від 09.07.1993.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із частиною другою статті 56 цього Закону № 1788-ХІІ при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

До стажу роботи зараховується також в т.ч.: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону № 1788-ХІІ, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України Постановою від 12.08.1993 № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" затвердив Порядок № 637.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Так, відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969 і затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310 (далі - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення , відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Отже, трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 444/2480/16-а.

Водночас, здійснення записів у трудовій книжці власником або уповноваженим ним органом покладено на останніх, а не на працівника, а отже, відповідальність за неправильність вчиненого запису чи інших відомостей не може бути перекладена на працівника та позбавляти його права на врахування трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Отже, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть мати підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Як передбачено частиною п`ятою статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Окрім того, суд відзначає, що у справі № 229/3431/16-а (постанова від 12.12.2019) Верховний Суд дійшов висновку про безпідставність доводів скаржника, оскільки обставини, які підлягали встановленню судами у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі, при цьому враховуючи ступінь вини позивача (її відсутність) неможливості надати повний об`єм необхідних для реалізації його прав документів та повноти записів у наявних підтверджуючих страховий стаж документах з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Така правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 159/4178/16-а.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення (далі - Порядок № 22-1) при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;

з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;

видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідачі вказують на неможливість зарахування періодів роботи позивача згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 20.05.1985, оскільки на титульній сторінці документа дата народження (02.06.1962) не співпадає з паспортними даними (20.06.1962), чим порушено вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України № 58 від 09.07.1993.

Водночас, суд зазначає, що трудова книжка колгоспника НОМЕР_3 заповнювалася 20.05.1985, а Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України № 58 від 09.07.1993 набрала чинності лише 29.07.1993.

Згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Василівським РВ УМВС України в Запорізькій області 25.04.1996, дата народження ОСОБА_1 20.06.1962. Зазначені у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_3 прізвище, ім`я, по батькові, місяць та рік народження власника відповідають даним паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 , відтак можливо ідентифікувати приналежність її позивачу.

Відтак, суд доходить висновку, що відповідачем 2 неправомірно не взято до уваги трудову книжка колгоспника НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 при визначенні його страхового стажу.

Як вбачається з трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 , позивач з 03.11.1983 по 26.01.1987 та з 04.03.1991 по 31.01.1996 працював у колгоспі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Василівського району. У розділі «Трудова участь у громадському господарстві» трудової книжки колгоспника наявні наступні записи про фактично виконаний та встановлений мінімум трудової участі в господарстві, тобто кількість вироблених трудоднів:

за 1983 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік 50 (робота неповний рік), при встановленому мінімумі 280;

за 1984 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 288, при встановленому мінімумі 280;

за 1985 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 288, при встановленому мінімумі 280;

за 1986 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 297, при встановленому мінімумі 290;

за 1991 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 238, при встановленому мінімумі 235;

за 1992 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 296, при встановленому мінімумі 290;

за 1993 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 302, при встановленому мінімумі 270;

за 1994 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 276, при встановленому мінімумі 270;

за 1995 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 108, при встановленому мінімумі 270.

Суд вважає безпідставним доводи відповідачів з приводу того, що в довідці від 15.11.2022 №06-07/С-1322 відсутня інформація про встановлену та фактично відпрацьовану кількість вихододнів, а також відсутня інформація про реорганізацію колгоспу.

Суд звертає увагу, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 містять неправдиві або недостовірні відомості, і ця обставина не спростована відповідачем.

Водночас, за 1983 та 1995 роки у трудовій книжці відсутні відомості про поважність не виконання мінімуму за рік, а отже за вказані роки має враховуватися час роботи за фактичною тривалістю. А за 1996 рік взагалі відсутні докази виконання позивачем встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відмовляючи зараховувати до загального стажу роботи всіх періодів трудової діяльності визначених трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_3 відповідач 2 діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

При цьому суд зазначає, що у відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку №22-1, відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на призначення пенсії за віком має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.

Суд зазначає, що витребування та перевірка первинних документів є також правом пенсійного органу.

Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним.

Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Щодо вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити, нарахувати та виплатити пенсію суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку, призначення, перерахунку пенсій громадянам.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З приводу зарахування до страхового стажу періодів з 02.11.1983 по 23.01.1987 та з 06.02.1991 по 16.02.1996 суд зазначає. що мат

Враховуючи обставини справи, суд вважає належним та достатнім способом захисту порушених прав позивача визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не зарахування періодів трудової діяльності з 02.11.1983 по 23.01.1987 та з 06.02.1991 по 16.02.1996 до страхового стажу ОСОБА_1 у колгоспі «Заповіт Леніна» с. Кам`янське Василівського району Запорізької області та відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком; скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 28.11.2022 № 50 щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу періоди трудової діяльності ОСОБА_1 з 02.11.1983 по 23.01.1987 та з 06.02.1991 по 16.02.1996 в колгоспі «Заповіт Леніна» с. Кам`янське Василівського району Запорізької області відповідно до часу роботи за фактичною тривалістю та прийняти мотивоване рішення з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Щодо доводів відповідача про недотримання позивачем процесуального строку звернення до суду дане питання було розглянуто судом під час відкриття провадження у справі та прийнято відповідне судове рішення.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням положень статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1717,76 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким вчинено протиправні дії, - Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) представник адвокат Зарудній Ігор Вікторович ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69005, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, 21005, м. Вінниця, Зодчих, 22) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не зарахування періодів трудової діяльності з 02.11.1983 по 23.01.1987 та з 06.02.1991 по 16.02.1996 до страхового стажу ОСОБА_1 у колгоспі «Заповіт Леніна» с. Кам`янське Василівського району Запорізької області та відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 28.11.2022 № 50 щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу періоди трудової діяльності ОСОБА_1 з 02.11.1983 по 23.01.1987 та з 06.02.1991 по 16.02.1996 в колгоспі «Заповіт Леніна» с. Кам`янське Василівського району Запорізької області відповідно до часу роботи за фактичною тривалістю та прийняти мотивоване рішення з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 витрати па оплату судового збору у розмірі 1717,76 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Рішення у повному обсязі складено та підписано 25 березня 2024 року.

Суддя О.О. Артоуз