Справа № 240/34448/23
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2024-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 року м. Житомир

справа № 240/34448/23

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови провести перерахунок пенсійного стажу з урахуванням пільгового коефіцієнту вислуги років за період служби в ЗС СРСР з 30.05.1988 по 06.08.1990 та провести перерахунок пенсії;

- зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести перерахунок пенсійного стажу з урахуванням пільгового коефіцієнту вислуги років за період служби в ЗС СРСР з 30.05.1988 по 06.08.1990 та провести перерахунок пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що при розрахунку розміру її пенсії було враховано період служби у військовій частині НОМЕР_1 ЗС СРСР з 30.05.1988 по 06.08.1990, проте без застосування пільгового коефіцієнту для пенсійного стажу з розрахунку 1,5 місяця стажу за 1 календарний місяць служби.

Вказує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області їй відмовлено у зарахуванні вказаного періоду в пільговому обчисленні.

Позивач вважає, що відповідач діяв всупереч вимогам чинного законодавства, та стверджує про своє право на зарахування у пільговому обчисленні із застосуванням коефіцієнту 1,5.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 19.12.2023 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач у строк, встановлений ч.1ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі надіслав до суду відзив на позовну заяву (за вх.№4000/24).

У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Зазначає, що відповідно до положень ст.57 Закону України "Про пенсійне забезпечення" військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Враховуючи ту обставину, що позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове пенсійне державне страхування", то відсутні підстави для врахування вказаної кратності обрахунку стажу за вислугу років.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні 08.02.2024 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.01.2024 проти задоволення позовних вимог заперечувала. У судове засідання 08.02.2024 представник відповідача не прибула, відповідач через систему "Електронний суд" надіслав заяву (за вх.№8175/24) про розгляд справи без участі його представника.

У ході судового розгляду справи судом заслухано пояснення позивача та її представника, представника відповідача, показання свідків, досліджено письмові докази, долучені до матеріалів справи, та відповідно до протокольної ухвали суд на місці ухвалив перейти до подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складене у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та з 10.07.2017 отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнобов"язкове державне пенсійне страхування".

12 жовтня 2023 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про проведення перерахунку пенсійного стажу з врахуванням пільгового коефіцієнту вислуги (а.с. 14).

Листом від 09.11.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивачу, що ст.57 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо зарахування у пільговому обчисленні до страхового стажу період служби в ЗС СРСР з 30.05.1988 по 06.08.1990, позивач звернулася за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно з п.5 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Положеннями статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 7 Порядку №637 визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до пункту 7 параграфу «б» цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому пункт 7 Порядку № 637 доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 1 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10 листопада 1967 року.

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року регламентовано, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Указом Президії ВР СРСР від 29 вересня 1967 року було скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, а саме: зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції №530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

З огляду на системний аналіз вказаних положень, суд дійшов до висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин:

1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях;

2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Отже, для обчислення пільгового стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Таким чином, достатньо одного із перерахованих документів для підтвердження пільгового стажу, а не їх сукупності.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 22.02.2021 у справі №266/258/16-а, від 18.06.2020 у справі №537/1415/17, від 18.06.2020 у справі №140/1319/16-а, від 10.09.2019 у справі № 348/2208/16-а, які враховуються судом при вирішенні даної справи відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Матеріали справи свідчать, що позивач отримує пенсію по інвалідності, обчислену за нормами Закону №1058-ІV, при цьому до загального стажу роботи зарахований період проходження військової служби з 30.05.1988 по 06.08.1990 в одинарному розмірі (а.с. 31).

Саме тому, безпідставними є доводи відповідача про застосування до позивача положень ст.57 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки позивачем не оскаржується правомірність неврахування стажу роботи при призначенні (нарахуванні) пенсії за вислугу років, як військовослужбовцю.

Суд зауважує, що відповідно до чинного законодавства зарахування певних періодів служби на пільгових умовах, тобто вислуга років у кратному обчисленні застосовується як для визначення розміру пенсії, так і для встановлення наявності або відсутності права на призначення пенсії відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі Закон України №2262-XII).

Водночас, в межах розгляду даної справи позивачем не оскаржується наявність або відсутність права позивача на обрахунок пенсії, як військовослужбовцю відповідно до положень Закону України №2262-XII.

Частиною першою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

З огляду на викладене, з урахуванням доводів, наведених позивачем в обґрунтування позову, суд розцінює як помилковість трактування позивачем поняття "вислуга років" замість поняття "страховий стаж".

Вочевидь, спірним питанням в межах розгляду даної справи є зарахування позивачу до загального трудового стажу (страхового стажу) періоду військової служби з 30.05.1988 по 06.08.1990, як періоду роботи в місцевостях, прирівняних до Крайньої Півночі, в пільговому обчисленні.

Суд повторно наголошує, що позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону №1058-ІV та вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування спірного військової служби, як періоду роботи в місцевостях, прирівняних до Крайньої Півночі, в пільговому обчисленні.

Вирішуючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами суд враховує наступне.

Відповідно до записів у трудовій книжці від 22.08.1978, ОСОБА_1 в період з 30.05.1988 по 06.08.1990 була призвана на дійсну військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , про що свідчать записи уповноваженої особи, підпис, печатка та накази на підставі яких внесено такі відомості, що також підтверджується довідкою Житомирського об" ІНФОРМАЦІЯ_1 №ВВОБССЗ/418 від 28.07.2023 (а.с. 10, 11).

З метою належного, повного та достовірного з"ясування обставин справи, а саме підтвердження проходження позивачем в період з 30.05.1988 по 06.08.1990 військової служби у складі військової частини НОМЕР_1 та її місце розташування (дислокації) у віддаленій місцевості, а саме в АДРЕСА_1 , у судовому засіданні заслухано покази свідків: ОСОБА_2 , який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.01.1988 по 11.08.1994 та ОСОБА_3 , який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 в період з 01.01.1988 по 27.08.1990.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні 18.01.2024 підтвердив, що ОСОБА_1 в період з 30.05.1988 по 06.08.1990 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка у свою чергу знаходилась в м.Приозерськ, Джезказганської області, Казахстан.

Зазначені відомості, про період проходження свідком військової служби та розташування військової частини, підтверджуються довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 №8343 від 24.07.2023 (а.с. 13).

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні 08.02.2024, пояснив суду, що проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_2 в період з 01.01.1988 по 27.08.1990, та перебував там разом з дружиною ОСОБА_1 .

На підтвердження зазначеного, до суду подано довідку Житомирського об" ІНФОРМАЦІЯ_3 №87 від 31.07.2023, в якій вказано, що ОСОБА_3 в період з 01.01.1988 по 27.08.1990 проходив військову службу у віддаленій місцевості і має право на пільги встановлені Постановою Рад Міністрів СРСР №455 від 06.04.1988 (один місяць служби за півтора місяці) в Джезказганській області місто Приозерськ (а.с. 12).

На виконання вимог ст.90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд наголошує, що віднесення місцевості, де працювала (проходила службу) позивач, а саме м.Приозерськ, Джезказганської області, Казахстан, до районів Крайньої Півночі, відповідачем не заперечується та в свою чергу підтверджується положеннями наказу Міністерства оборони СССР №150 від 05.05.1988 та додатками до нього.

З огляду на викладене, з урахуванням досліджених судом доказів, заслуханих свідків та встановлених обставин, на переконання суду вищевказані обставини, є достатньою доказовою базою для підтвердження факту роботи (військової служби) позивача в районах Крайньої Півночі у заявлений нею період, а саме з 30.05.1988 по 06.08.1990.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що стаж військової служби позивача у місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, підтверджується записами в трудовій книжці, а також відповідними архівними довідками, саме тому відмова відповідача у зарахуванні періоду роботи (військової служби) позивача 30.05.1988 по 06.08.1990 у відповідній місцевості до стажу із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців), є протиправною.

Застосовуючи механізм захисту права та його відновлення, порушеного суб`єктом владних повноважень, керуючись повноваженнями, наданими, ч.2 ст.245 КАС України суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача, зарахувавши до загального страхового стажу період роботи (військової служби) 30.05.1988 по 06.08.1990 в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі на пільгових умовах, а саме зарахувати один рік роботи у вказаний період часу у районі Крайньої Півночі за один рік та шість місяців.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Враховуючи положення ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визначити дату здійснення перерахунку стажу та виплати пенсії позивачу, зважаючи на наступне.

Статтею 98 Закону України «Про пенсійне забезпечення», передбачено, що перерахунок пенсії проводиться на підставі документів про вік, стаж, заробіток та інших, наявних на час перерахунку в пенсійній справі, а також додаткових документів, поданих пенсіонером на час перерахунку.

Судом під час розгляду справи встановлено, що безпосередньо із заявою про здійснення перерахунку із зарахуванням спірних періодів роботи у кратному розмірі позивач звернувся до відповідача із заявою від 12.10.2023 (а.с. 14).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24 грудня 2020 року по справі №510/1286/16-а звернула увагу на те, що припис частини другої статті 98 Закону № 1788-ХІІ щодо періоду, за який можливий перерахунок пенсії, встановлений державою з метою забезпечення юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі, керівництво й управління якою здійснює ПФУ (підпункт 2 пункту 4 Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280). Останній також здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення (підпункт 4 пункту 4 вказаного Положення), і у солідарній системі пенсійного забезпечення така ефективність розподілу за умови відсутності часових обмежень для перерахунку пенсій за минулі періоди на підставі нових документів, які подають пенсіонери, була би під загрозою.

В даному випадку, позивачем не оспорюється рішення про призначення пенсії та розрахунку стажу позивача на час такого призначення. Спірні відносини стосуються відмови у перерахунку пільгового стажу в кратному розмірі, що виникли з моменту звернення до територіального органу Пенсійного фонду України, у зв`язку із чим позивач і звернувся до суду.

Таким чином, із врахуванням ст.45 Закону №1058, у відповідача наявний обов`язок здійснити відповідний перерахунок та виплату пенсії саме з 12.10.2023.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . ідн. номер НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.Ольжича, буд. 7, м.Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н,10003, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо незарахування в пільговому обчисленні стажу роботи (військової служби) ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, у період з 30.05.1988 по 06.08.1990.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до загального страхового стажу період роботи (військової служби) 30.05.1988 по 06.08.1990 в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі на пільгових умовах, а саме зарахувати один рік роботи у вказаний період часу у районі Крайньої Півночі за один рік та шість місяців, починаючи з 12.04.2023.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 22 березня 2024 року.

Суддя А.В. Горовенко