Справа № 947/37469/23
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 947/37469/23

Категорія: 113000000 Головуючий в 1 інстанції: Куриленко О.М.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 18.01.2024 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Чоран А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління патрульної поліції (далі УПП) в Одеській області Департаменту патрульної поліції (далі ДПП) про:

- скасування постанови інспектора 1 бат.7 рота 1 взвод УПП в Одеській області ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення ЕГА №1240379 від 18 листопада 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 183 КУпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.;

- закриття провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст.183 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував, що постанова про накладення адміністративного стягнення є незаконною, у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Відповідач позов не визнав вказуючи, що категорично не погодився з вимогами позивача, вважав їх необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсності та нормам діючого законодавства України, спрямованими на намагання позивача уникнути адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим просив залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 січня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги:

- суд першої інстанції встановив, що позивачем заявлено позовні вимоги до УПП в Одеській області ДПП, яке не є юридичною особою та не може виступати відповідачем у даній справі, тобто до неналежного відповідача;

- апелянт звертає увагу на те, що відкриваючи провадження у справі суд першої інстанції вказував про відповідність позову вимогам ст.ст. 160, 161, 172 КАС України та віднесення до предметної, суб`єктної, інстанційної та територіальної юрисдикції суду. Підстав для залишення позову без руху, її повернення, відмови у відкритті провадження відсутні. Отже, суд першої інстанції відкривши провадження по справі фактично встановив, що УПП в Одеській області ДПП є належним відповідачем у справі.

- апелянт наголосив про те, що су першої інстанції помилково визначив, що оскільки юридична адреса ДПП є місто Київ, то позивач подав позов ще й з порушенням територіальної підсудності;

- апелянт переконаний в тому, що суд першої інстанції позбавив його права на звернення до суду, оскільки у випадку не зміни відповідача на ДПП, в позові буде відмовлено з підстав звернення до неналежного відповідача, у випадку зміни відповідача на ДПП через територіальну підсудність находження відповідача;

- апелянт наголошує, що згідно вимог ч.ч.3-4 ст. 48 КАС України суд першої інстанції був зобов`язаний встановити належність відповідача та його заміна у разі необхідності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

18 листопада 2023 року інспектором роти №7 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенантом поліції Кіровим С.С. винесено постанову Серії ЕГА №1240379 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 850 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП.

Підставою для складання даної постанови стало те, що 18 листопада 2023 року о 11:43 год. в м. Одесі, пл. Соборна, 1, ОСОБА_1 здійснила завідомо неправдивий виклик поліції, а саме зателефонувала на спецлінію "102" та повідомила про те, що сусідка вдарила рукою її матір по спині, хоча цього факту насправді не було.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що УПП в Одеській області ДПП, яке є структурним підрозділом Національної поліції України, та не є юридичною особою, не може бути визначений в якості відповідача у даній справі.

Належним відповідачем є Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

При цьому, відповідно ст. 48 КАС України, суд може замінити первісного відповідача належним відповідачем тільки за згодою позивача, однак відповідного клопотання під час розгляду справи заявлено не було, що виключає можливість задоволення позову пред`явленого до неналежного відповідача.

Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Пунктом 7 ч.1 ст. 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно ч. 3 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Частиною 4 ст. 48 КАС України визначено, що якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Згідно п.2 ч.2 ст. 188 КАС України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни позивача, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача.

Тобто, згідно ст.ст. 48, 188 КАС України саме до повноважень суду першої інстанції віднесено заміна первісного відповідача на належного чи залучення до участі у справі другого відповідача (співвідповідача) не залежно від наявності на це згоди позивача.

Втім, суд першої інстанції не скористався наділеним правом та в порушення процесуального права до ухвалення рішення у справі не здійснив заміну первісного відповідача на належного чи залучення до участі у справі другого відповідача (співвідповідача).

Пунктом 11 ч.1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно ч.1 ст. 8 Закону №580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Пунктом 8 ч.1 ст. 23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Статтею 222 КУпАП передбачено, які справи про адміністративні правопорушення розглядають органи Національної поліції. До таких справ віднесено, зокрема, справи про правопорушення, відповідальність за які передбачена ст. 183 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 3 ст. 288 КУпАП передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до Положення про Національну поліцію, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 28 жовтня 2015 року №877 Національна поліція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Структура центрального органу управління та територіальних органів Національної поліції, кошторис Національної поліції затверджуються Головою Національної поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ.

Пунктом 14 вказаного Положення передбачено, що Національна поліція є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

В свою чергу, Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ", були утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком 1, зокрема, і ДПП як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.

УПП в Одеській області ДПП є територіальним підрозділом ДПП, який реалізує надані йому повноваження в області, виконує публічно-владні управлінські функції, у тому числі у спірних правовідносинах відносно позивача.

При цьому, колегія суддів враховує, що з матеріалів справи вбачається фактична участь у даній справі ДПП, оскільки в них наявна довіреність ДПП про уповноваження представляти та/або захищати права та законі інтереси довірителя і його структурні та територіальні підрозділи (УПП в Одеській області ДПП), тобто ДПП приймало участь в суді першої інстанції як представник відповідача.

Що стосується вимог по суті спору, колегія суддів зазначає наступне:

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 183 КУпАП передбачено, що завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, полягає у завідомо неправдивому виклику пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань. Дії правопорушника спрямовані на зрив роботи таких служб, як пожежна охорона, поліції, медична допомога, аварійні бригади, що обслуговують газову, водопровідну, опалювальну, електричну та інші системи житлово-комунального господарства. Правопорушник викликає представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Відповідно ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Винність діяння є обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення (проступку), викладеного у ст. 9 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач категорично заперечує вчинення нею адміністративного правопорушення передбаченого ст. 183 КУпАП.

Відповідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для справи.

Згідно ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Колегія суддів наголошує на тому, що постанова про адміністративне правопорушення не може оцінюватися судом в розумінні ст. 73 КАС України у якості належних і допустимих доказів, що підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 183 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази, які б її обґрунтовували в матеріалах справи відсутні.

Відповідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Колегія суддів зазначає, що в порушення зазначених вимог закону, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, що є порушенням вимог ст. 251 КУпАП.

Колегія суддів наголошує на тому, що повідомлення на спецлінію "102" про те, що сусідка вдарила рукою її матір по спині не можуть бути кваліфіковані як завідомо неправдивий виклик поліції, оскільки відсутні докази того, що дійсно дане повідомлення було завідомо не правдивим, і відповідно такі дії позивача не можуть кваліфікуватись як адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 183 КУпАП.

Згідно ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відтак, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, належить тлумачити на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 08 липня 2020 року в справі №463/1352/16-а.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, є недоведеним.

Враховуючи, що відповідачем не надано достовірних доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, колегія суддів доходить висновку про невиконання відповідачем обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, що покладений ст. 77 КАС України, у зв`язку із чим постанова про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення серії Серії ЕГА №1240379 від 18 листопада 2023 року за ст. 183 КУпАП у виді штрафу в розмірі 850 грн. підлягає скасуванню.

Відповідно п.3 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Пунктом 1 ч.1 ст. 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи викладене колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 і, відповідно, необхідність їх задоволення, справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, згідно вимог п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до невірного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, п.п.3, 4 ч.1 ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 січня 2024 року скасувати.

Ухвалити у справі постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення ЕГА №1240379 від 18 листопада 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого за ст. 183 КУпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за порушення ст. 183 КУпАП України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 26 березня 2024 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.