Справа № 320/1898/23
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1898/23 Головуючий у 1 інстанції: Кушнова А.О.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, які полягають у відмові в переведенні на пенсію по втраті годувальника Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 , що викладена в листі Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, через неврахування до трудового стажу періодів роботи по трудовій книжці померлого годувальника ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві врахувати всі періоди роботи, згідно записів в трудовій книжці померлого годувальника ОСОБА_2 та перевести ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.11.2022 №39 про відмову в переведенні ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити переведення ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника ( ОСОБА_2 ) з 22.10.2022 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що відсутні підстави для переведення позивача на пенсію по втраті годувальника, згідно її заяви від 16.11.2022, оскільки, документи про стаж померлого годувальника не відповідають вимогам чинного законодавства. Враховуючи те, що у дублікаті трудової книжки померлого ОСОБА_2 , виданому 30.10.1972, відсутня інформація щодо його року народження, апелянт вважає, що ним правомірно не прийнято до уваги цей документ та прийнято рішення про відмову позивачу у переведенні на пенсію по втраті годувальника.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, в апеляційному порядку підлягає перегляду рішення суду першої інстанції виключно в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту, серія НОМЕР_1 , який виданий Міським РУ ГУ МВС України в м. Києві 23.09.1999.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , 02.07.1977 ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 21.10.2022, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 21.10.2022 складено актовий запис №19869.

16 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Оболонський район) із заявою №12276 за призначенням/перерахунком пенсії, в якій просила перевести на інший вид пенсії, а саме, на пенсію по втраті годувальника.

У відповідності до розписки-повідомлення до вказаної заяви, ОСОБА_1 долучено, а пенсійним органом прийнято копії наступних документів: паспорт або ID-картка або посвідка, диплом (свідоцтво, атестат) про навчання, довідка податкової адміністрації про присвоєння ідентифікаційного номера померлому годувальнику, довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, документи про місце проживання (реєстрації) особи, інший документ (РОСП.), пам`ятка пенсіонера, свідоцтво про шлюб, свідоцтво РАГС про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісти відсутнім, трудова книжка або документи про стаж.

Після реєстрації заяви ОСОБА_1 та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

За результатами розгляду поданої ОСОБА_1 заяви, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.11.2022 №39 відмовлено у перерахунку пенсії у разі втрати годувальника, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з підстав не взяття до уваги дублікату трудової книжки годувальника, який виданий 30.10.1972, відповідно до пункту 2.2 статті 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення №58 від 29.07.1993, який зареєстрований в Міністерстві

Не погоджуючись із даною відмовою, позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

За приписами частини першої ст. 9 Закону № 1058-IV, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 36 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Відповідно до частини 2 статті 36 Закону №1058-IV, непрацездатними членами сім`ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Згідно частини 3 статті 36 Закону № 1058-IV, до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , відповідно до довідки серії КИЕ-1 №004515, є інвалідом 2 (другої) групи довічно (Т. 1 а.с. 67).

Позивач отримує пенсію по інвалідності та станом на час подання заяви про переведення на пенсію по втраті годувальника досягла 65 років, а тому, є непрацездатною особою, в розумінні положень пункту 1 частини 2 статті 36 Закону № 1058-IV.

Отже, ОСОБА_1 , з урахування положень частини 3 статті 36 Закону № 1058-IV, має право за бажанням перейти на пенсію, у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Частиною 1 статі 38 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Матеріали справи свідчать, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області рішенням від 24.11.2022 №39 відмовило позивачу у переведенні на пенсію по втраті годувальника (Т. 1 а.с. 96).

В даному рішенні зазначено, що при перерахунку пенсії не взято до уваги дублікат трудової книжки годувальника, який виданий 30.10.1972, відповідно до пункту 2.2 статті 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення №58 від 29.07.1993, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, а саме: відсутній рік народження.

Пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікованим рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Як вбачається з дублікату трудової книжки ОСОБА_2 , виданого 30.10.1972, в ньому вказано тільки рік народження ОСОБА_2 (1944), водночас, не міститься відомостей про дату (день) і місяць народження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду, зокрема, у постановах від 06 квітня 2022 року у справі № 607/7638/17 та від 30 вересня 2021 року у справі №300/860/17 сформулював такий правовий висновок: «…працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії».

Слід зазначити, що записи у трудовій книжці ОСОБА_2 зроблені чітко та розбірливо.

Разом з тим, апелянтом не надано належних доказів на підтвердження того, що дані дублікату трудової книжки ОСОБА_2 містять неправдиві або недостовірні відомості, а лише вказується про неналежне оформлення дублікату трудової книжки, як формальну підставу для відмови у зарахуванні стажу роботи.

Колегія суддів наголошує на тому, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

При цьому, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки, визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена у постанові від 19.12.2019 року у справі №307/541/17.

Враховуючи вищезазначене, неточності при заповненні трудової книжки, що не стосуються відомостей про періоди роботи (тобто трудового стажу), не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу відповідних періодів роботи, підтверджених належними записами в трудовій книжці.

Колегія суддів звертає увагу, що пенсія ОСОБА_2 була призначена Управлінням Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва з 16.09.2002 та, згідно із перерахунком пенсії від 16.09.2022, її розмір з 01.10.2022 становив 8561,97 грн.

При цьому, з наявної в матеріалах справи пенсійної справи ОСОБА_2 вбачається, що пенсійним органом визнано його страховий стаж 33 роки 3 місяці 24 дні.

Таким чином, фактично пенсійний орган визнав наявність у ОСОБА_2 страхового стажу, який, у тому числі, був обчислений на підставі дублікату трудової книжки, виданого 30.10.1972, та призначив йому пенсію у 2002 році.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що станом на час розгляду Головним управлінням Пенсійного фонду України у Донецькій області заяви ОСОБА_1 та прийняття рішення про відмову у переведенні її на пенсію по втраті годувальника, пенсійним органом був врахований по дублікату трудової книжки страховий стаж ОСОБА_2 та йому була призначена пенсія.

Отже, Головне управлінням Пенсійного фонду України у Донецькій області, відмовляючи ОСОБА_1 у переведенні на пенсію, у зв`язку із втратою годувальника ( ОСОБА_2 ), діяло протиправно.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.11.2022 №39 про відмову в переведенні ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника, а також, зобов`язано відповідача здійснити переведення повивача на пенсію по втраті годувальника ( ОСОБА_2 ) з 22.10.2022, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.