Справа № 340/2197/23
Суддя: С.В. ДЕГТЯРЬОВА
Дата ухвалення: 2024-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/2197/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дегтярьової С.В. розглянувши у загальному провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача-1 Міністерства Оборони України (АДРЕСА_10, ЄДРПОУ НОМЕР_10)

до відповідача-2 Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

до відповідача-3 Військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, про визнання протиправними та скасування рішень,

У С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернулася до суду з позовом, в подальшому уточненим та доповненим додатковими позовними вимогами, в якому просила:

1) визнати протиправними та скасувати пункт 3, підпункт 3.37 пункту 3 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 21.06.2022 № 172 смт.Сиротине в частині:

- визнання дезертиром, таким, що в умовах воєнного стану відмовився від виконання бойових завдань та припинення виплат грошового забезпечення та здійснення речового забезпечення старшого солдата ОСОБА_1 , старшого стрільця ІНФОРМАЦІЯ_11 військової частини НОМЕР_2 ;

- зняття з вечері 21.06.2022 з триразового котлового забезпечення;

2) визнати протиправним та скасувати пункт 7 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04.07.2022 № 185 м. Краматорськ в частині:

- зарахування з 04.07.2022 у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_1 , старшого стрільця ІНФОРМАЦІЯ_12 військової частини НОМЕР_2 ;

- вважати дезертиром, таким, що в умовах воєнного стану відмовився від виконання наказу щодо виконання бойових завдань;

- з 21.06.2022 зняття з усіх видів забезпечення;

- припинення з 21.06.2022 виплати грошового забезпечення, на підставі п. 15 розд. 1 наказу Міноборони від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»;

3) визнати протиправним та скасувати абз.1 п.1 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 29.04.2023 № 198 АДРЕСА_14, у частині визнання таким, що самовільно залишив військову частину в умовах воєнного стану військовослужбовець військової служби за контрактом, старший стрілець ІНФОРМАЦІЯ_13 старший солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 20.06.2022 року;

4) визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 29.04.2023 № 198 АДРЕСА_14 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді «Суворої догани» ОСОБА_1 , як військовослужбовця, який повернувся, за самовільне залишення військової частини в умовах воєнного стану;

5) визнати протиправним та скасувати пункт 3.1 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 29.04.2023 № 198 АДРЕСА_14 в частині позбавлення повністю преміювання старшого солдата ОСОБА_7 за червень місяць 2022 року;

6) визнати протиправним та скасувати пункт 3.2 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 29.04.2023 № 198 АДРЕСА_14 в частині прийняття рішення про невиплату грошового забезпечення старшому солдату ОСОБА_13 з червня місяця 2022;

7) визнати протиправним та скасувати пункт 3.3 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 29.04.2023 № 198 АДРЕСА_14 в частині прийняття рішення не виплачувати додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 старшому солдату ОСОБА_13 за червень місяць 2022 року;

8) визнати протиправним та скасувати пункт 5 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 29.04.2023 № 198 АДРЕСА_14 в частині зобов`язання помічника командира військової частини НОМЕР_2 з правової роботи направити до ДБР за територіальністю копію матеріалів службового розслідування для прийняття рішення про до кримінальної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 ;

9) визнати протиправним та скасувати наказ відповідача-3 командира Військової частини НОМЕР_4 від 04.07.2022 № 176-РС (по особовому складу), в частині тих пунктів, які стосуються ОСОБА_1 ;

10) визнати протиправною бездіяльність Міністерства Оборони України в частині ненадання відповіді на рапорт ОСОБА_13 від 15.09.2022 та зобов`язати Міністерство Оборони України надати відповідь на рапорт ОСОБА_1 від 15.09.2022 року;

11) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 в частині:

- непроведення службового розслідування щодо втрати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) військового квитка з метою повторної його видачі;

- ненадання довідки ОСОБА_1 стосовно обставин поранення 21.06.2022, як таких, що пов`язані з захистом Батьківщини;

- ненадання довідки про участь особи, ОСОБА_1 , із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, в період з 24.02.2022 по 21.06.2022 - день отримання поранення;

- ненадання наказу про відпустку за станом здоров`я у серпні 2022 року;

- ненадання наказів про виплату грошового забезпечення, згідно контракту від 23.12.2019, та про виплату додаткової винагороди у порядку абз.1.,4 п.1 постанови Кабінет Міністрів України від 28.02.2022 № 168, за червень, липень, серпень 2022 року;

- невиплати військовослужбовцю ОСОБА_1 грошового забезпечення, згідно контракту від 23.12.2019, та за час проходження військової служби, та за отримане поранення при захисті Батьківщини, і за лікування, у зв`язку з цим, а також за проходження реабілітації, після поранення, за висновком військово - лікарської комісії від 27.07.2022:

за червень 2022 - грошове забезпечення, згідно контракту від 23.12.2019, в сумі 14907,94 грн. та додаткову винагороду, згідно з постанови № 168, у сумі 100 000 грн., строк оплати яких настав 31.07.2022;

за липень 2022 - грошове забезпечення згідно контракту від 23.12.2019 в сумі 14907,94 грн. та додаткову винагороду, згідно з постанови № 168, у сумі 100 000 грн., строк оплати яких настав 31.08.2022;

за серпень 2022 - грошове забезпечення згідно контракту від 23.12.2019 в сумі 14907,94 грн. та додаткову винагороду, згідно з постанови № 168, у сумі 100 000 грн., строк оплати яких настав 30.09.2022;

12) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 :

- провести службове розслідування щодо втрати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) військового квитка з метою його повторної видачі;

- надати довідку ОСОБА_1 стосовно обставин поранення 21.06.2022, як таких, що пов`язані з захистом Батьківщини;

- надати довідку про участь особи, ОСОБА_1 , із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, в період з 24.02.2022 по 21.06.2022 - день отримання поранення;

- надати наказ про відпустку ОСОБА_1 , за станом здоров`я у серпні 2022 року;

- надати наказ про виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, згідно контракту від 23.12.2019, та про виплату додаткову винагороду, у порядку абз.1.,4 п.1 постанови Кабінет Міністрів України від 28.02.2022 № 168, за час проходження військової служби, та за отримане поранення при захисті Батьківщини, і за лікування, у зв`язку з цим, а також за проходження реабілітації, після поранення, за висновком військово - лікарської комісії від 27.07.2022, а саме:

за червень 2022 - грошове забезпечення, згідно контракту від 23.12.2019, в сумі 14907,94 грн. та додаткову винагороду, згідно з постанови № 168, у сумі 100 000 грн., строк оплати яких настав 31.07.2022;

за липень 2022 - грошове забезпечення згідно контракту від 23.12.2019 в сумі 14907,94 грн. та додаткову винагороду, згідно з постанови № 168, у сумі 100 000 грн., строк оплати яких настав 31.08.2022;

за серпень 2022 - грошове забезпечення згідно контракту від 23.12.2019 в сумі 14907,94 грн. та додаткову винагороду, згідно з постанови № 168, у сумі 100 000 грн., строк оплати яких настав 30.09.2022;

13) стягнути з військової частини НОМЕР_2 належні ОСОБА_1 виплати за час проходження військової служби, згідно з контрактом від 23.12.2019, та за отримане поранення при захисті Батьківщини і за лікування в зв`язку з цим, а також за перебування у відпустці за станом здоров`я, після поранення за висновком ВЛК від 27.07.20222, а саме:

за червень 2022 - грошове забезпечення, згідно з контрактом від 23.12.2019, в сумі 14907,94 грн. та додаткову винагороду, відповідно до абз. 1,4 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, у сумі 100 000 грн., строк оплати яких настав 31.07.2022;

за липень 2022 - грошове забезпечення, згідно з контрактом від 23.12.2019, в сумі 14907,94 грн. та додаткову винагороду, відповідно до абз.1, 4 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, у сумі 100 000 грн., строк оплати яких настав 31.08.2022;

за серпень 2022 - грошове забезпечення, згідно з контрактом від 23.12.2019, в сумі 14907,94 грн. та додаткову винагороду, відповідно до абз.1, 4 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, у сумі 100 000 грн., строк оплати яких настав 30.09.2022.

Позов мотивований тим, що позивач отримав поранення під час захисту Батьківщини, довго лікувався. Натомість його безпідставно визнано дезертиром та таким, що відмовився від виконання бойових завдань.

Йому не виплачено грошове забезпечення в повному обсязі за період лікування та перебування у відпустці.

На його звернення з приводу даних обставин, відповідачі не реагували, що стало підставою для подання позову.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.95-97 т.1).

12.06.2023 Міністерством оборони України подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що звернення ОСОБА_1 від 15.09.2022 зареєстроване в Міноборони 07.11.2022 та направлене для опрацювання та надання відповіді до Адміністративного управління Генерального штабу Збройних Сил України. Відповідь на разі відсутня. Представник Міноборони просив у позові відмовити.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.07.2023 продовжено розгляд справи №340/2197/23 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04.08.2023.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.08.2023 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 28.08.2023 (а.с.187-188 т.1).

28.08.2023 до суду надійшов відзив на позов від Військової частини НОМЕР_2 , в якому вказано, що за матеріалами службового розслідування ОСОБА_1 самовільно залишив бойові позиції, травму отримав після того, як здав зброю та покинув розташування військової частини, а тому прав на виплати не має. З приводу втрати військового квитка представник Військової частини НОМЕР_2 вказав, що позивач повинен був прибути до військової частини та подати рапорт на його отримання. Просив у задоволенні позову відмовити.

28.08.2023 у підготовчому судовому засіданні розгляд справи відкладено на 20.09.2023 (а.с.243-246 т.1).

19.09.2023 представником позивача подано відповідь на відзив, в якому позивач наполягав на своїй позиції та підтримав позовні вимоги.

20.09.2023 у підготовчому засіданні представником відповідача подано клопотання про виклик свідків та розгляд справи відкладено на 21.09.2023 (а.с.51-54).

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 змінено статус Військової частини НОМЕР_4 з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, на відповідача. Розгляд справи розпочато спочатку та призначено справу до розгляду у підготовчому провадженні у відкритому судовому засіданні на 10.10.2023.

10.10.2023 підготовче засідання відкладено на 02.11.2023.

Ухвалою від 02.11.2023 витребувано докази, розгляд справи призначено на 22.11.2023.

22.11.2023 оголошено перерву до 24.11.2023. 24.11.2023 розгляд справи відкладено через неявку сторін на 12.12.2023.

В судовому засіданні 12.12.2023 розгляд справи відкладено на 20.12.2023.

20.12.2023 закрито підготовче провадження, розгляд справи продовжено в письмовому провадженні.

Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив фактичні обставини та дійшов наступних висновків.

Між ОСОБА_1 та Міністерством Оборони України в особі Військової частини НОМЕР_2 23.12.2019 укладено контракт строком на 3 роки (а.с.20-23 т.1).

Відповідно до п.1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 ( по стройовій частині) № 357 від 23.12.2019 старшого солдата ОСОБА_1 з 23 грудня 2019 зараховано в списки особового складу військової частини НОМЕР_2 на всі види забезпечення (а.с.233 т.1).

В період з 24.02.2022 року в зв`язку з повномасштабним вторгненням збройних сил рф та територію України, на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, особовий склад військової частини НОМЕР_2 , в тому числі, і ОСОБА_3 , до 21.06.2022 виконував бойові завдання із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації на території України, що сторонами не заперечувалось.

02.06.2022 під час виконання бойового завдання на позиції 7 км від села Устинівка, Луганської області, ОСОБА_3 отримав травму, госпіталізований не був. За наказом командира ІНФОРМАЦІЯ_14 в/ч НОМЕР_2 позивач був направлений в АДРЕСА_3 в місце розташування ротного опорного пункту, де йому надавалася медична допомога та де він продовжував здійснювати свої військові обов`язки.

Позивач вказав у позові, що ним було втрачено військовий квиток, про що він усно повідомив 02.06.2022 свого безпосереднього командира. Доказів подання рапорту в цей період за формою, суду не надано.

06.06.2022 за наказом командира ІНФОРМАЦІЯ_14 ОСОБА_4 позивач був направлений в АДРЕСА_11 на охорону автомобіля «КрАЗ» та БК.

ОСОБА_1 вказав, що 21.06.2022 під час супроводу транспорту з боєкомплектом до м.Костянтинівка, він, разом із старшиною ОСОБА_5 та іншими військовослужбовцями, потрапив у ДТП, в результаті якого отримав закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку та закритий перелом правої плечової кістки.

Перша медична допомога ОСОБА_13 надана в м. Бахмут 21.06.2022 о 21 год. 50 хв., що підтверджено первинною медичною карткою (а.с.26).

З 22.06.2022 по 27.07.2022 позивач проходив стаціонарне лікування в різних медичних закладах (а.с.27-30 т.1).

Відповідно до висновку від 27.07.2022 військово-лікарської комісії Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради», - діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, травми: стан після закритої черепно-мозкової травми (21.06.2022), струсу головного мозку, закритої травми грудної клітини. Закритий перелом правої плечової кістки з тимчасовим порушенням функції правої верхньої кінцівки. Травма ТАК, пов`язана з проходженням військової служби.

На підставі статті 81 Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів (а.с.33 т.1).

Позивач стверджує, що про своє стаціонарне лікування після травми, отриманої 21.06.2022, позивач повідомляв безпосередньо свого командира роти та працівника медичної служби 42 батальйону в/ч НОМЕР_2 . Однак йому повідомили, що він самовільно залишив бойові позиції та вважається дезертиром.

03.08.2022 позивач письмово звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 та просив надати:

- наказ про відпустку зі збереженням грошового забезпечення відповідно до контракту та додаткової винагороди, відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022;

- наказ про виплату додаткової винагороди, відповідно до абзацу першого п. 1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022;

- наказ про виконання бойового завдання із супроводу транспорту з боєкомплектом з АДРЕСА_11 до м. Костянтинівка;

- наказ про виплату додаткової винагороди, відповідно до абзацу четвертого п. 1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022;

- довідку про його участь у забезпеченні національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, з 24.02.2022 року по день подання рапорту (03.08.2022 року);

- виплатити за червень та липень 2022 грошове забезпечення, відповідно до контракту та додаткову винагороду відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 зі змінами та доповненнями. Відповідь на вказане звернення, просив надати за місцем своєї реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 .

До заяви ОСОБА_1 додав копію первинної медичної картки від 21.06.2022, копії епікризів про стаціонарне лікування в період з 22.06.2022 по 27.07.2022 та копію довідки ВЛК від 27.07.2022 (а.с.25 т.1).

Дану заяву військова частина НОМЕР_2 отримала 04.08.2022 року, що підтверджено трекінгом поштового відправлення 752 (34 т.1).

Відповіді військова частина НОМЕР_2 на заяву від 03.08.2023 року не надала, витребуваних документів позивачу не направила.

29.08.2022 ОСОБА_1 подав командиру військової частини НОМЕР_2 письмовий рапорт про втрату військового квитка 02.06.2022 в районі села Устинівка Луганської області та повторну його видачу. Рапорт отримано військовою частиною 05.09.2022, що підтверджено трекінгом поштового відправлення (а.с.35-36 т.1).

31.08.2022 ОСОБА_1 подав командиру військової частини НОМЕР_2 письмовий рапорт про втрату військового квитка 02.06.2022 в районі села Устинівка Луганської області та повторну його видачу (тотожний першому за суттю). Рапорт отримано військовою частиною 05.09.2022, що підтверджено трекінгом поштового відправлення (а.с.37-38 т.1).

Відповіді на дані рапорти до матеріалів справи не надано.

16.09.2022 ОСОБА_1 направив до Міністерства Оборони України письмовий рапорт, в якому просив:

- зобов`язати командування військової частини НОМЕР_2 провести службове розслідування щодо дій позивача, як старшого солдата, під час ведення бойових дій;

- зобов`язати командування військової частини НОМЕР_2 провести службове розслідування щодо втрати, військового квитка та видати його повторно;

- вирішити питання про переведення його в іншу військову частину для проходження військової служби в ЗСУ оскільки у командування військової частини НОМЕР_2 склалася помилкова думка про те, що ОСОБА_1 дезертир (а.с.39-40 т.1).

Цей рапорт отримано Міністерством Оборони України 20.09.2022, що підтверджено трекінгом поштового відправлення 820 (а.с.41-43 т.1).

Відповіді на даний рапорт на день звернення з позовом ОСОБА_1 не отримав, матеріали справи його не містять також.

Судом встановлено, що 21.06.2022 пунктом 3 (п.п 3.37) наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) АДРЕСА_5 ) вирішено:

- вважати дезертирами, такими, що в умовах воєнного стану відмовилися від виконання наказу щодо виконання бойових завдань. Припинити виплату грошового та здійснення речового забезпечення, зокрема, старшого солдата ОСОБА_1 , старшого стрільця ІНФОРМАЦІЯ_11 військової частини НОМЕР_2 .

- зняти з вечері 21.06.2022 з триразового котлового забезпечення (а.с.234 т.1).

02.07.2022 командир Військової частини НОМЕР_2 доповів оперативному черговому Військової частини НОМЕР_4 про відмову від виконання наказу та самовільне залишення місця служби, зокрема, ОСОБА_1 , тобто військову частину НОМЕР_2 (а.с.226 т.1).

В даній доповіді вказано, що згідно рапортів двадцять військовослужбовців самовільно залишили місце бойових дій та несення служби. Зокрема, ОСОБА_1 21.06.2022 самовільно залишив розташування підрозділу із АДРЕСА_6 , коли йому стало відомо, що підрозділ має займати нову лінію оборони між АДРЕСА_6 . Службове розслідування проводить заступник командира з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 майор ОСОБА_6 , (наказ №142 від 02.07.2022, строк до 30.07.2022) (а.с.226-231).

Матеріали справи містять копію наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 02.07.2022 №142 про призначення службового розслідування за фактом відмови від виконання наказу та самовільного залишення місця служби військовослужбовцями Військової частини НОМЕР_2 , зокрема, старшим солдатом ОСОБА_1 (а.с.164-165 т.2).

Відповідно до п.50 параграфа 6 наказу командира ІНФОРМАЦІЯ_6 Військової частини № НОМЕР_4 №176-РС (по особовому складу) від 04.07.2022, старшого солдата ОСОБА_7 зараховано в розпорядження командира ІНФОРМАЦІЯ_7 ІНФОРМАЦІЯ_6. Підстава - клопотання командира військової частини НОМЕР_2 № 1968 від 04.07.2022, оскільки військовослужбовець відсутній у військовій частині більше 10 діб (а.с.240 т.2).

Відповідно до п.7 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 185 від 04.07.2022 ( АДРЕСА_7 ), на підставі п.п.14 п.116 Указу Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 "Про Положення про проходження служби громадянами України військової служби у Збройних Силах України", вирішено з 04.07.2022, поряд з іншими військовослужбовцями, зараховано ОСОБА_1 у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 . Вважати дезертирами, такими, що в умовах воєнного стану відмовилися від виконання наказу щодо виконання бойових завдань. З 21.06.2022 зняти з усіх видів забезпечення. З 21.06.2022 припинити виплату грошового забезпечення, на підставі п.15 розд. 1 наказу Міноборони від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам». Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 04.07.2022 № 176-РС (а.с.243 т.2).

Наказом Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " від 28.02.2023 №58-РС відповідно до п.116 Указу Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 "Про Положення про проходження служби громадянами України військової служби у Збройних Силах України", вирішено звільнити з займаних посад і зарахувати у розпорядження командира ІНФОРМАЦІЯ_8, зокрема, ОСОБА_1 , колишнього командира мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу мотопіхотної роти ІНФОРМАЦІЯ_7 ІНФОРМАЦІЯ_6, який перебуває у розпорядженні командира ІНФОРМАЦІЯ_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.142 т.2).

Відповідно до п.1.11. наказу від 08.03.2023 № 67 (по стройовій частині) командира Військової частини НОМЕР_2 , вирішено вважати такими, що прибули та приступили до виконання службових обов`язків: 1.11. до пункту дислокації Військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_7 , зокрема, старшого солдата ОСОБА_1 , який самостійно повернувся 08.03.2023, зарахувати в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 та на всі види забезпечення. Цим же наказом, пунктом 2 вирішено вважати, такими, що вибули з пункту дислокації в/ч НОМЕР_2 у АДРЕСА_8 , зокрема, старшого солдата ОСОБА_8 , у розпорядження командира ІНФОРМАЦІЯ_8 (військова часина НОМЕР_9 ) для подальшого проходження служби. ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_2 , знято зі всіх видів забезпечення (а.с.2150216 т.1, 198 т.2).

ОСОБА_1 до окремої механізованої бригади (військова часина НОМЕР_9 ) для подальшого проходження служби не прибув.

29.04.2023 року завершено службове розслідування за фактом відмови від виконання наказу та самовільного залишення місця несення служби 21.06.2022 військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 , в тому числі, і ОСОБА_1 , про що складено відповідний акт.

В ході службового розслідування встановлено наступне.

Відповідно до рапорту командира ІНФОРМАЦІЯ_15 військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 від 01.07.2022 встановлено, що старший солдат ОСОБА_1 самовільно залишив розташування підрозділу в АДРЕСА_11, коли йому стало відомо, що підрозділ має займати нову лінію оборони між АДРЕСА_6 .

Як пояснив сержант з матеріального забезпечення, старший сержант ОСОБА_5 , 02.06.2022 старший солдат ОСОБА_1 , перебуваючи на позиції біля АДРЕСА_15, під час чергового ворожого артилерійського обстрілу отримав легку контузію (свідомість не втрачав). Після цього ОСОБА_1 став скаржитись на шум в голові і слабкість. Командиром роти було прийняте рішення забрати старшого солдата ОСОБА_1 з позиції до командно-спостережного пункту (КСП) ІНФОРМАЦІЯ_15 в АДРЕСА_3 . Під час перебування на КСП в АДРЕСА_3 старший солдат ОСОБА_1 відпочивав і отримував необхідне лікування (крапельниця, пігулки) під наглядом бойового медика ІНФОРМАЦІЯ_15. На КСП старший солдат ОСОБА_1 пробув близько тижня і коли йому стало легше, рішенням командира ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_4 . ОСОБА_1 було направлено до АДРЕСА_13 де він виконував завдання по охороні військового автомобіля ІНФОРМАЦІЯ_15 «КрАЗ» в якому зберігалося військове майно ІНФОРМАЦІЯ_15.

Тим часом бої наблизились до АДРЕСА_11 і тому командир ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_4 прийняв рішення перемістити автомобіль до м.Костянтинівка Донецької області з метою зберегти військове майно ІНФОРМАЦІЯ_15.

Для виконання завдання командир ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_4 призначив команду з військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_15: старшим було призначено сержанта з матеріального забезпечення старшого сержанта ОСОБА_5 , помічником солдата ОСОБА_9 і водія ОСОБА_10 . Всім іншим військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_15 командир ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_4 наказав вирушати на позиції і готуватись вийти на бойові позиції для виконання бойове завдання по обороні АДРЕСА_11.

Виконуючи наказ командира ІНФОРМАЦІЯ_15 21.06.2022, старший сержант ОСОБА_5 прибув у АДРЕСА_6 до місця охорони автомобіля «КрАЗ» де перебував і позивач. Озвучивши наказ командира ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 отримав від військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_15 відмову виконувати наказ командира роти і виходити на бойові позиції. Серед них також був і старший солдат ОСОБА_1 , який також відмовився виконувати наказ командира ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_4 .

Всі військовослужбовці, що відмовились виконувати бойовий наказ командира ІНФОРМАЦІЯ_15 (серед яких був ОСОБА_1 ), здали закріплену за ними зброю старшому сержанту ОСОБА_5 , після чого хотіли залишити АДРЕСА_11 самостійно.

Старший сержант ОСОБА_5 , розуміючи що хлопцям без зброї буде дуже важко вибратись, бо бої вже ішли на околицях АДРЕСА_6, запропонував їм допомогу - підвезти до більш безпечного місця на автомобілі "КрАЗ". Військовослужбовці погодились і посідали в кузов автомобіля "КрАЗ".

На шляху з АДРЕСА_11 до АДРЕСА_12 НПЗ, автомобіль попав під артилерійський обстріл. Водій втратив керування і автомобіль «КрАЗ» разом з військовослужбовцями перекинувся. Всі військовослужбовці, які були в автомобілі отримали травми різного ступеню. На цій ділянці виконувала завдання ІНФОРМАЦІЯ_10. Військові цього підрозділу надали допомогу і організували евакуацію всіх травмованих до різних медичних закладів.

Письмові пояснення ОСОБА_5 містяться в матеріалах службового розслідування.

В судовому засіданні в якості свідка двічі був допитаний ОСОБА_5 , який все вищевикладене підтвердив, та наполягав на тому, що ОСОБА_1 , разом з іншими військовослужбовцями, відмовився виконувати бойовий наказ командира ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_4 , здав ОСОБА_5 зброю та залишив бойові позиції та військову частину, прийнявши пропозицію ОСОБА_5 переїхати далі від місця бойових дій.

ОСОБА_5 підтвердив, що дійсно, він запропонував військовослужбовцям, серед яких був і позивач, підвезти їх на автомобілі "КрАЗ" до більш безпечного місця. Повідомив про їх подальше прямування в кузові автомобіля "КрАЗ" з м.Лисичанську до м. Костянтинівка. Розповів про те, що в районі Лисичанського НПЗ автомобіль попав під ворожий артилерійський обстріл. Автомобіль «КрАЗ» разом з військовослужбовцями перекинувся. Всі військовослужбовці, які були в автомобілі отримали травми різного ступеню, в тому числі, і ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 185 від 04.07.2022 зараховано ОСОБА_1 у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 як дезертира, тобто такого, що в умовах воєнного стану відмовився від виконання наказу щодо виконання бойових завдань.

З 21.06.2022 ОСОБА_1 знятий з усіх видів забезпечення на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 04.07.2022 № 176-РС (а.с.220-222 т.2).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) ( АДРЕСА_9 ) № 198 від 29.04.2023 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 », вирішено:

- вважати таким, що самовільно залишив військову частину в умовах воєнного стану військовослужбовець військової служби за контрактом, старший стрілець ІНФОРМАЦІЯ_13 старший солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 20.06.2022 (абзац 8 п.1);

- відповідно до абз.1 п.5 розд. 16 Наказу МО України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам» позбавити преміювання старшого солдата ОСОБА_1 за червень місяць 2022 року повністю (п.3.1.);

- відповідно до пункту 15 розд. 1 Наказу МО України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам» не виплачувати грошове забезпечення старшому солдату ОСОБА_13 з червня місяця 2022 року (п.3.2.);

- відповідно до п.10 рішення Міністра Оборони України № 248/1298 від 25.03.2022 не виплачувати додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 старшому солдату ОСОБА_13 за червень місяць 2022 року (п.3.3);

- помічнику командира ВЧ НОМЕР_2 з правової роботи направити до ДБР за територіальністю копію матеріалів службового розслідування для прийняття рішення про до кримінальної відповідальності старшого солдата ОСОБА_1 (п.5) (а.с.154-160).

28.08.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про самовільне залишення місця несення служби в районі Луганської області військовослужбовцями в кількості 19 осіб, в т.ч. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Номер кримінального провадження 0000476, за правовою кваліфікацією - ч. 5 ст.407 КК України (самовільне залишення військової частини або місця служби)).

Відповідно до наказу № 303 від 21.10.2023 командира військової частини НОМЕР_9 , 21.10.2023 ОСОБА_1 повернувся до військової частини НОМЕР_9 ( АДРЕСА_7 ) та був з цієї дати зарахований у списки особового складу та на всі види забезпечення (а.с.83 т.3).

10.12.2023 Військовою частиною НОМЕР_2 видано довідку №47/4486 про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 02.03.2022 року по 21.06.2022 року (а.с.82 т.3).

Досліджувані правовідносини регулюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII), Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення №1153), Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 21.11.2017 № 608 (далі - Порядок № 608) та іншими нормативними актами.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст.2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації введено на всій території України воєнний стан з 5:30 год. 24 лютого 2022 року, який діє на даний час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон №2232-XII.

Відповідно до ч.ч.1 - 3 ст.1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає, у тому числі, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу проходження військової служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (ч.2 ст.2 Закону №2232-XII).

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.2 Закону України № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Щодо позовних вимог, з приводу самовільного залишення ОСОБА_1 бойових позицій та військової частини в умовах воєнного стану

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджений Дисциплінарний статут Збройних Сил України, (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

У відповідності до вимог ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається, у тому числі, шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

В силу вимог ч.ч.1-3 ст.5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Аналогічні положення містяться у ст.3 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до ст.11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно ст. 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

За приписами статей 26-27 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Статтями 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України також визначено, що солдат (матрос) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна.

Солдат підпорядковується командирові відділення.

Солдат зобов`язаний, у тому числі, підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою; додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни; виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників); у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Старший солдат (старший матрос) є помічником командира відділення та зобов`язаний допомагати командирові відділення в навчанні солдатів, заміщувати його у разі відсутності.

Як встановлено в судовому засіданні, спір між сторонами відповідно фактичних обставин справи стосувався питання на якій підставі ОСОБА_1 21.06.2022 прямував на автомобілі "КрАЗ" до м.Костянтинівка: виконуючи наказ командира роти ОСОБА_4 про супровід автомобіля "КрАЗ" чи самовільно покидаючи військову частину після відмови виконувати наказ командира роти ОСОБА_4 про готовність вийти на бойові позиції.

Представник позивача стверджував про те, що покази свідка ОСОБА_5 щодо обставин, які мали місце 21.06.2022, не можуть бути взяті судом в якості доказу в зв`язку з наступним.

Так, представник вказав, що із матеріалів службового розслідування та в судовому засіданні при розгляді справи не встановлено належними та допустимими доказами стосовно того, що військовослужбовцю ОСОБА_1 21.06.2022 було віддано інший наказ, ніж охороняти автомобіль «КрАЗ» з військовим майном в т.ч. і під час супроводу його до м.Костянтинівки.

ОСОБА_5 повідомив в судовому засіданні 10.10.2023 що він отримав від командира роти і передав військовослужбовцям наказ готуватися до виходу на бойові позиції. Де саме будуть точно ці позиції, ОСОБА_5 відомо не було. Він пояснив, що готуватися - це значить перевірити автомат, каску, БК, бронежилет та бути готовим виконати бойове завдання в бойових умовах.

ОСОБА_5 повідомив, що вивезти «КрАЗ» командир наказав йому, водію та солдату Грузіну. Іншим, в тому числі, і ОСОБА_1 , треба було готуватися до виходу на позиції.

Позивач виконувати наказ командира відмовився. Відмовилися і інші військовослужбовці.

ОСОБА_5 повідомив про це командира роти. Останній наказав привезти до військовослужбовців психолога для бесіди.

ОСОБА_5 виконав наказ. Натомість після бесіди з психологом військовослужбовці рішення свого не змінили.

Тоді ОСОБА_5 запропонував військовослужбовцям, в тому числі, і ОСОБА_1 , їх вивезти із місця дислокації на «КрАЗі».

Військовослужбовці і ОСОБА_1 здали зброю ОСОБА_5 та прийняли його пропозицію.

Представник позивача вказав, що не спростовано будь-якими іншими належними та допустимими доказами, твердження позивача ОСОБА_1 про те, що 21.06.2022 він виконував наказ командира по охороні автомобіля «КрАЗ», а потім за наказом того ж командира супроводжував цей автомобіль в бік м.Костянтинівки, та іншого наказу не отримував.

Суд критично оцінює таку позицію в силу наступного.

Матеріалами справи, крім слів позивача, не підтверджується отримання ОСОБА_1 наказу від командира 21.06.2022 здійснити супровід автомобіля «КрАЗ» з військовим майном до м.Костянтинівки. Стверджуючи про отримання такого наказу позивач не вказує коли він його отримав, від кого він його отримав та за яких обставин.

Представник позивача вказав, що ОСОБА_5 в судовому засіданні не підтвердив, що він отримав від командира роти та передав наказ залишатися на позиції і чекати командира роти ОСОБА_4 особисто для ОСОБА_1 . Він лише вказав, хто супроводжуватиме автомобіль, а інші залишаються готуватися до виходу на позиції.

Суд вважає таку форму бойового наказу, наданого ОСОБА_4 в умовах воєнного стану, а також в умовах посиленого наступу ворога до місця дислокації військовослужбовців, такою, що відповідала тим умовам, що тоді там склались, та виключала необхідність командира повідомляти персонально кожного із військовослужбовців. Оголошення наказу ОСОБА_5 перед військовослужбовцями в бойових умовах здійснено невідкладно та закону не суперечило. Озвучення трьох прізвищ військовослужбовців для супроводу автомобіля та подальше висловлення у формі "усім іншим готуватись на позиції" відповідало бойовим умовам та повинно було бути зрозумілим для них та відповідно сприйняте.

Окрім цього, отримавши пояснення ОСОБА_1 в судовому засіданні з приводу того, що він, маючи зброю, виконував бойове завдання з супроводу автомобіля "КрАЗ", суд, аналізуючи подальші його дії після аварії, взяв до уваги той факт, що під час лікування позивач не звертався та не подавав рапортів командуванню. Розпочав письмове листування з керівництвом, а в подальшому і з Міністерством оборони України, вже після лікування та після отримання довідки ВЛК.

При цьому позивач до місця дислокації його підрозділу не повернувся, продовжити військову службу не намагався, прибув лише за місцем листування з військовою частиною НОМЕР_4 в АДРЕСА_7 напідпитку, про що свідок ОСОБА_11 повідомила в судовому засіданні.

При цьому посилання на те, що він повідомляв про свою травму та стаціонарне лікування свого командира роти та працівника медичної служби позбавлені точності відносно дат такого повідомлення та не знайшли підтвердження в ході судового розгляду.

Як встановлено судом, з огляду на беззаперечні твердження позивача про те, що він виконував бойове завдання в ході якого отримав поранення та контузію, позивач не намагався з`ясувати причини відсутності довідки командира про обставини травми, відсутність виплат грошового забезпечення, не намагався реально вирішити цю ситуацію протягом аж до направлення поштою першого письмового рапорта, до виконання своїх військових обов`язків не повернувся.

Позивач з початку розгляду справи в судовому засіданні постійно був присутнім, давав суду пояснення. Натомість, у дні допиту свідків в судове засідання не прибув.

Представник позивача посилався на те, що пояснення свідка ОСОБА_5 , надані в судовому засіданні, ґрунтуються на повідомленні командира роти ОСОБА_4 , а тому не можуть окремо бути взяті до уваги.

Суд критично оцінює таку позицію в силу наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 91 КАС України якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

ОСОБА_5 , допитаний в судовому засіданні, розповів про особисте отримання та подальшу передачу наказу командира 2 роти ОСОБА_4 військовослужбовцям, повідомив про їх реакцію, відмову виконувати бойовий наказ, розповів про своє повернення до командира та повідомлення йому про ситуацію що виникла в зв`язку з відмовою військовослужбовців виходити на позиції, розповів про отриманий ним наказ командира привезти до військовослужбовців психолога та про виконання такого наказу, повідомив про те, що після розмови психолога з військовослужбовцями, вони свого рішення не змінили, здали ОСОБА_5 зброю та погодились на його пропозицію щодо їх перевезення на автомобілі "КрАЗ" подалі в тил.

Тобто, ОСОБА_5 давав свідчення з приводу того, що особисто чув та бачив, а тому стверджувати про те, що його розповідь ґрунтувалася на інформації, що отримана від інших осіб, підстави відсутні.

За таких обставин, суд приймає покази свідка ОСОБА_5 в якості доказу.

Так, отримавши рапорт командира ІНФОРМАЦІЯ_15, про те, що ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , як тільки отримав наказ готуватись вийти на бойові позиції, у командира військової частини НОМЕР_2 були правові підстави для прийняття наказу №172 від 21.06.2022 про визнання таким, що в умовах воєнного стану відмовився від виконання бойових завдань, зняття з 21.06.2022 року позивача з усіх видів забезпечення, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування підпункту 3.37 пункту 3 наказу №172 від 21.06.2022 не підлягають задоволенню.

Пункт 116 Положення №1153 передбачає можливість зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання.

Так, відповідно до п.14 п.116 Положення №1153, таке зарахування допускається у разі якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

Слід також враховувати, що відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерством оборони України від 07.06.2018 року №260, грошове забезпечення не виплачується, у тому числі, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Згідно із підпунктом 1 пункту 5 розділу ХVI Порядку від 07.06.2018 року №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, зокрема, за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

З огляду на те, що командиру військової частини НОМЕР_2 командир ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_4 доповів про те, що ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 21.06.2022 року, в зв`язку з чим був знятий з усіх видів забезпечення з цієї дати, суд вважає, що у командира ІНФОРМАЦІЯ_6 були підстави для прийняття наказу від 04.07.2022 № 176-РС (по особовому складу), а у командира військової частини НОМЕР_2 04.07.2022 були достатні підстави для прийняття наказу від 04.07.2022 № 185 (на підставі наказів від 2.06.2022 №172 та від 04.07.2022 № 176-РС) в частині зарахування ОСОБА_1 у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , вважати його дезертиром, таким, що в умовах воєнного стану відмовився від виконання наказу щодо виконання бойових завдань, з 21.06.2022 зняти з усіх видів забезпечення, з 21.06.2022 припинити виплату грошового забезпечення, на підставі п.15 розд. 1 наказу Міноборони від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», а тому позовні вимоги про скасування пункту 7 наказу від 04.07.2022 № 185 та наказу від 04.07.2022 № 176-РС задоволенню не підлягають.

Статтями 84, 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Згідно статті 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до приписів ст.86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Процедура проведення службового розслідування деталізована у нормах Порядку №608.

Згідно з п.2 розділу І Порядку №608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

У відповідності до вимог п.п. 1, 3, 8, 9 Розділу ІІІ Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Згідно із пунктами 1, 5, 6 Розділу V Порядку від 21.11.2017 року №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Окремими пунктами розділу VІ Порядку №608 передбачено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Судом встановлено та описано вище, що наказом №142 від 02.07.2022 призначено службове розслідування, зокрема, за фактом самовільного залишення розташування підрозділу ОСОБА_1 (а.с.246 т.2).

Під час службового розслідування відібрано пояснення у очевидців тих подій, які мали місце 21.06.2022 та за результатами складено відповідний акт. Службове розслідування завершене наказом №198 від 29.04.2023 (а.с.220-225 т.1).

Так, позивач перебував з 21.06.2022 по 27.07.2022 на стаціонарному лікуванні, потім на службі не перебував без наявності відповідної правової підстави, як то наказу, тощо, що в судовому засіданні не спростовано. Однак, дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення, а до цього строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Відповідно до ст. 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

г) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

є) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Отже, захисту в адміністративному суді підлягають лише порушені права та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин. Тобто, порушення прав має бути реальним, стосуватись індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Виходячи з наведеного, суд зазначає, що відповідно до встановлених обставин у даній справі, на момент видання оспорюваного наказу №198 і звернення із цим позовом у відношенні позивача не обрано вид дисциплінарного стягнення, відповідне дисциплінарне стягнення згідно оспорюваного наказу до позивача не застосовано.

Щодо позовних вимог про відсутність підстав для направлення до ДБР матеріалів службового розслідування для прийняття рішення про до кримінальної відповідальності

Як описано вище, і Дисциплінарний статут, і Порядок №608 передбачають обов`язок командира військової частини письмово повідомити орган досудового розслідування про правопорушення військовослужбовця, яке містить ознаки кримінального правопорушення, якщо під час службового розслідування буде встановлено такий факт, а тому позовні вимоги про протиправність п.5 наказу від 29.04.2023 №198 є безпідставними.

Щодо скасування пункту 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 29.04.2023 № 198

Додатково позивач просить суд визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 29.04.2023 № 198 АДРЕСА_14 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді «Суворої догани» ОСОБА_1 , як військовослужбовця, який повернувся, за самовільне залишення військової частини в умовах воєнного стану.

Судом встановлено, що такий пункт має наступний дослівний зміст:

"2. Військовослужбовцям, які повернулися, та в разі повернення інших за самовільне залишення військової частини в умовах воєнного стану порушення ст.11, 14, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та у відповідності до п. "в" ст.48 та ст.54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді "Суворої догани"."

Згідно статті 54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командир окремого батальйону (корабля 2 рангу), а також командир окремої військової частини, який користується дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), має право застосовувати стягнення, визначені в пунктах "а"-"ґ" статті 48 цього Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу).

Матеріали справи не містять наказу про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарної відповідальності у вигляді "Суворої догани".

Вказання ж в наказі від 29.04.2023 № 198 можливості притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді "Суворої догани" військовослужбовців, які повернуться в майбутньому, статті 54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України не суперечить, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасувати пункту 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 29.04.2023 № 198 є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Щодо скасування абз. 1 п. 1 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 29.04.2023 № 198

Поряд з іншими позовними вимогами ОСОБА_1 просить суд визнати протиправним та скасувати абз. 1 п. 1 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 29.04.2023 № 198 АДРЕСА_14, яким позивача визнано таким, що самовільно залишив військову частину в умовах воєнного стану військовослужбовець військової служби за контрактом, старший стрілець ІНФОРМАЦІЯ_13 старший солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 20.06.2022 року.

З матеріалів справи судом встановлено, що такий абзац є абзацом восьмим пункту 1 наказу, а не абзацом першим пункту 1, як вказує позивач.

Як встановлено в ході службового розслідування та підтверджено відповідними доказами, що є в матеріалах справи, в тому числі, і показами свідка, ОСОБА_1 відмовився займати бойові позиції та здав зброю 21 червня 2022 року.

Натомість, абз. 8 п. 1 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 29.04.2023 № 198 містить інформацію про те, що позивач відмовився виконувати наказ та залишив бойові позиції 20 червня 2022 року, а не 21 червня 2022, що дійсним обставинам не відповідає, а тому даний пункт наказу в частині дати належить змінити, а не скасувати в повному обсязі, як просить позивач.

Щодо позовних вимог з приводу бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 в частині непроведення службового розслідування щодо втрати військового квитка, ненадання довідки стосовно обставин поранення 21.06.2022, як таких, що пов`язані з захистом Батьківщини та ненадання довідки про участь позивача у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також зобов`язання такі дії вчинити

Питання щодо видачі військового квитка регулюється Положенням про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу, затвердженим Указом Президента України від 30.12.2016 № 582/2016 (далі - Положення №582).

Згідно п.1 Положення №582 військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу (далі - військовий квиток) є документом, що посвідчує особу військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста) та визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.

Відповідно до п.6. Положення №582 військовослужбовці (військовозобов`язані, резервісти) зобов`язані надійно зберігати військові квитки, стежити за своєчасним і точним внесенням до них змін та виконувати вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Повторно військовий квиток може бути видано військовослужбовцю (військовозобов`язаному, резервісту) за рішенням керівника відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (керівника відповідного підрозділу Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, заступника Голови Служби зовнішньої розвідки України, який відповідає за стан військового обліку), на підставі особистого рапорту (заяви) військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста) у випадках:

- непридатності військового квитка для дальшого користування;

- знищення військового квитка під час стихійного лиха;

- втрати або викрадення військового квитка;

- зміни прізвища, імені та по батькові військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста).

За пунктом 7 Положення №582 про втрату військового квитка військовослужбовець зобов`язаний невідкладно повідомити безпосередньому командиру (начальнику) за місцем проходження військової служби, а військовозобов`язаний, резервіст - керівнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки (керівнику відповідного підрозділу Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України), в якому він перебуває на військовому обліку.

Як встановлено судом, військовий квиток позивач втратив 02.06.2022 року. Зі слів позивача, він усно повідомив свого командира ОСОБА_4 про втрату квитка, письмового рапорту тоді не подавав.

До матеріалів справи надано копії двох рапортів на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 від 29.08.2022 року та від 31.08.2022 року якими позивач повідомив про втрату військового квитка та просив видати його повторно.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що 07.03.2023 ОСОБА_1 звертався до військової частини НОМЕР_2 з проханням видати повторно військовий квиток і особову справу. Вона телефонувала до військової частини НОМЕР_2 , і ОСОБА_1 пояснили, щоб він приїхав у частину і йому видадуть військовий квиток.

Позивач вважає, що за даним фактом командир Військової частини НОМЕР_2 повинен був провести службове розслідування з метою повторної видачі військового квитка. При цьому, правової норми, яка би передбачала наявність такого обов`язку у відповідача, представник позивача в ході розгляду справи не навів.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до п.6. Положення №582 повторно військовий квиток у даному випадку повинен був бути виданий ОСОБА_1 за рішенням керівника відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, на підставі його особистого рапорту (заяви). Необхідності обов`язкового проведення службового розслідування норми Положення №582 не містять, а тому позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 в частині непроведення службового розслідування щодо втрати військового квитка з метою повторної його видачі та зобов`язання його провести задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини десятої статті 2 Закону № 2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України. (далі - Положення №402).

Згідно п.п.1.1 п.1 Розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до п.п.2.1 п.2 Розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України встановлений у главі 2 Розділу 2 Положення №402.

Згідно п.21.1-.21.3. глави 21 Розділу 2 Положення №402 у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.

Причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК.

Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, у випадках, передбачених частиною 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до п.21.5. глави 2 Положення №402 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:

а) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), а також при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань.

б) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння), у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії.

д) "Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.

ґ) "Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини", якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби.

У такому самому формулюванні приймаються постанови при медичному огляді військовослужбовців за результатами поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних ними в період проходження військової служби, коли документи про обставини їх одержання на момент медичного огляду відсутні.

Пунктами 21.7.-21.8. глави 21 розділу 2 Положення №402 передбачено, що постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року №36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за №169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва). На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється у 2 примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії вказаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (закладу охорони здоров`я Збройних Сил України).

Як встановлено в ході розгляду справи, позивач перед отриманням травми 21.06.2022 року залишив військову частину в умовах воєнного стану та покинув бойові позиції, що встановлено за результатами службового розслідування, а тому підстави для задоволення позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання довідки стосовно обставин поранень 21.06.2022, як таких, що пов`язані з захистом Батьківщини та зобов`язання видати довідку відсутні.

Суд звертає увагу на те, що матеріали справи містять копію довідки від 10.12.2023 року №47/4486 про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до змісту якої позивач брав участь у таких заходах з 02.03.2022 по 21.06.2022.

Підставою для видачі зазначеної довідки є: наказ Головнокомандувача ЗСУ про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій від 13.03.2022 № 84, від 30.04.2022 №125; від 02.06.2022 № 157, від 01.07.2022 № 184; наказ командира оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (по стройовій частині) від 21.04.2022 № 80; наказ командира оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (по стройовій частині) від 14.01.2023 №14/док. (а.с.82 т.3).

На день ухвалення рішення, враховуючи видачу такої довідки, позивач своєї позиції не виклав, позовних вимог не змінив, факт її отримання підтверджено представником позивача в судовому засіданні. Представник позивача посилався на таку довідку в своїх поясненнях, як на доказ того, що позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією та просив врахувати її як новий доказ.

З огляду на видачу довідки про участь позивача у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на день винесення рішення, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

З приводу позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання наказу про відпустку за станом здоров`я, наказів про виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди збільшеної до 100000,00 грн, зобов`язання видати такі накази, невиплати грошового забезпечення та стягнення коштів, а також скасування п.3.1, 3.2, 3.3 наказу від 29.04.2023 №198

Питання прийняття на військову службу за контрактом та її проходження регулюється ст. 19 та ст. 20 цього Закону та Положенням № 1153.

Зокрема, п.п. 12, 16 Положення № 1153 визначено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Відповідно до вимог п.п. 180, 181 Положення військовослужбовці мають право на відпустки. Надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них здійснюється відповідно до порядку, встановленого "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються: щорічні відпустки: основна відпустка та додаткова відпустка для лікування у зв`язку з хворобою.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовців регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу та Порядком та умовами виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначені в Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України», затвердженої наказом Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008 року (далі - Інструкція № 260).

Відповідно до пункту 1.2. Інструкції № 260, грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

Відповідно до підпункту 1.3.1 пункту 1.3 Інструкції № 260, грошове забезпечення виплачується військовослужбовцям, які займають посади, передбачені штатами та штатними розписами у апараті Міністерства оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України.

За правилами пункту 12.2. Інструкції № 260, за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інших видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років і норм грошового забезпечення відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016 року.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей (пункт 12.3 розділу XII Інструкції № 260).

При цьому, за правилами пункту 34.4. Інструкції № 260, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Про призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

За змістом наведеної норми, підставою для призупинення виплати грошового забезпечення військовослужбовцю є самовільне залишення військової частини або місця служби, строк якого перевищує 10 діб.

Згідно з приписами абз. 1 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - постанова КМУ № 168), діючих на час отримання позивачем поранення - 02 та 21 червня 2022, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії (абз.4 п.1 постанови КМУ № 168).

Відповідно до умов п. 6.1., п. 6.15 глави 6 розділу П зазначеного Положення №402, постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).

Відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК.

Як встановлено в ході розгляду справи, позивач перед отриманням травми 21.06.2022 року не виконав наказ командира та покинув бойові позиції, що встановлено за результатами службового розслідування.

За результатами службового розслідування ОСОБА_1 визнаний таким, що в умовах воєнного стану самовільно залишив військову частину, а тому підстави для видачі наказів про виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди у порядку абз.1.,4 п.1 постанови Кабінет Міністрів України від 28.02.2022 № 168, за червень, липень, серпень 2022 року збільшеної до 100000,00 грн, подальшої виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди, а також підстави для видачі наказу про відпустку за станом здоров`я у серпні 2022 року, відсутні. Також відсутні підстави і для стягнення таких виплат.

З огляду на самовільно залишили військової частини та місця служби позивачем, позовні вимоги про визнання протиправними та скасування пунктів 3.1, 3.2 та 3.3 наказу від 29.04.2023 №198, якими ОСОБА_1 позбавлено преміювання за червень 2022 року, прийнято рішення не виплачувати грошове забезпечення з червня 2022 року та додаткову винагороду за постановою КМУ №168 за червень 2022 року також задоволенню не підлягають.

Щодо визнання протиправною бездіяльності Міністерства Оборони України в частині ненадання відповіді на рапорт позивача та зобов`язання надати таку відповідь

Судом встановлено, що ОСОБА_1 поштою направив до Міністерства Оборони України рапорт від 15.09.2022 яким просив:

- провести службове розслідування щодо його дій, як старшого солдата, під час виконання бойового завдання;

- зобов`язати командування військової частини НОМЕР_2 провести службове розслідування щодо втрати військового квитка, оскільки на його рапорти командування не надало відповіді;

- перевести його в іншу військову частину для проходження військової служби через те, що у командування Військової частини НОМЕР_2 склалася думка про те, що позивач дезертир.

Рапорт позивачем відправлений 16.09.2022 року (а.с.41 т.1).

У відзиві на позов представник Міністерства Оборони України вказав, що звернення ОСОБА_1 від 15.09.2023 було зареєстроване в Управлінні по роботі зі зверненнями громадян та доступу до публічної інформації 07.11.2023 за №В-2524 та 07.11.2022 та в той же день направлене до Адміністративного управління Генерального штабу Збройних Сил України.

Начальником Адміністративного управління Генерального штабу Збройних Сил України звернення направлене Управлінню по роботі зі зверненнями громадян та доступу до публічної інформації 15.11.2002 року (а.с.17 т.2).

Представником Міністерства оборони України надано копію листа від Адміністративного управління Генерального штабу Збройних Сил від 04.09.2023 №300/5/481, в якому вказано, що в Адміністративному управлінні Генерального штабу Збройних Сил України лист ОСОБА_1 було зареєстровано 15.11.2022 за № В-26676, надіслано до ІНФОРМАЦІЯ_5 для опрацювання та надання відповіді заявнику. Копії відповіді та документальних доказів її отримання ОСОБА_1 в Адміністративному управлінні Генерального штабу Збройних Сил України відсутні (а.с.18 т.2).

Про будь-який рух рапорту ОСОБА_1 від 15.09.2022, як і результатів подальшого його розгляду, Міністерство Оборони України позивача не повідомляло.

Згідно ст.15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Згідно ч.20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Судом встановлено, що звернення позивач не було розглянуто у встановлений строк, Міністерство Оборони України не здійснило дій в напрямку виконання статті 15 Закону України "Про звернення громадян".

Суд погоджується з позивачем в частині того, що Управління по роботі зі зверненнями громадян та доступу до публічної інформації здійснює контроль стану опрацювання звернень, контролює надання відповіді виконавцями письмових повідомлень про результат звернення громадян та надає керівництву Міністерства Оборони України інформаційно-аналітичні висновки, пропозиції щодо роботи із зверненнями і вирішення по суті порушених питань, а тому, з урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.132, 134, 139, 243-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства Оборони України в частині ненадання відповіді на рапорт ОСОБА_1 від 15.09.2022 року.

Зобов`язати Міністерство Оборони України в порядку ст.15 Закону України "Про звернення громадян" надати ОСОБА_1 відповідь на його рапорт від 15.09.2022 року.

Змінити абзац 8 пункту 1 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 29.04.2023 № 198 в частині дати та викласти його в наступній редакції:

"- військовослужбовець військової служби за контрактом, старший стрілець механізованого відділення ІНФОРМАЦІЯ_16 старший солдат ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 21.06.2022 року".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 21.03.2024 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду С.В. ДЕГТЯРЬОВА