Справа № 360/1050/23
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року справа №360/1050/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Блохіна А.А., Гайдара А.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 360/1050/23 (головуючий І інстанції Ірметова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області щодо нарахування та виплати судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області, відрядженої до Придніпровського районного суду м. Черкаси, ОСОБА_1 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 12 липня 2022 року по 31 серпня 2023 року, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 гривні;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області, відрядженої до Придніпровського районного суду м. Черкаси, ОСОБА_1 :

за період з 12 липня 2022 року по 31 грудня 2022 року включно, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2022 року складає 2481 гривня, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків і обов`язкових платежів;

за період з 01 січня 2023 року по 31 серпня 2023 року включно, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2023 року складає 2684 гривні, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

В обґрунтування позову зазначено, що позивача наказом голови Придніпровського районного суду м. Черкаси із змінами зараховано до штату Придніпровського районного суду м. Черкаси, як відряджену до цього суду.

З 12 липня 2022 року по 31 серпня 2023 року включно відповідач протиправно нараховував позивачу суддівську винагороду та допомогу на оздоровлення із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102 грн.

Внаслідок цього, розмір винагороди та допомоги на оздоровлення протягом періоду з 12 липня 2022 року по 31 серпня 2023 року не відповідав розміру, установленому спеціальним Законом, тому відповідачем порушено право позивача на належне матеріальне забезпечення судді.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року, з урахуванням ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року про виправлення описки, позов задоволено.

Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області щодо нарахування та виплати судді Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 12 липня 2022 року по 31 серпня 2023 року включно, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 гривні.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення судді Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 за період з 12 липня 2022 року по 31 грудня 2022 року включно, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2022 року складає 2481 гривень, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення судді Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 за період з 01 січня 2023 року по 31 серпня 2023 року включно, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2023 року складає 2684 гривень, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за один місяць.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області діє на підставі Закону України Про судоустрій і статус суддів та Положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області.

Відповідно до Закону України Про судоустрій і статус суддів функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним Кодексом України.

Головний розпорядник бюджетних коштів здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень та оцінку ефективності бюджетних програм, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.

Будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання збільшувати видатки з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу Позивача та виплату у вищому розмірі, ніж це передбачено законодавством України.

Отже, дії ТУ ДСА щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення відповідно до положень ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік із застосуванням для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2022 прожиткового мінімуму у розмірі 2102 грн, є правомірними.

Крім того, згідно із статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення здійснювалися із застосуванням базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2023 прожиткового мінімуму у розмірі 2102 грн, що були чинними у зазначений період, та вчинені в межах повноважень, отже, не є протиправними.

За наявності в спеціальному законі, який встановлює конкретні розміри прожиткового мінімуму на 1 січня календарного року спеціальної норми щодо розміру прожиткового мінімуму для визначення базового розміру посадового окладу судді, ТУ ДСА не вправі застосовувати загальну норму щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, навіть якщо розмір прожиткового мінімуму в загальній нормі більший за розмір прожиткового мінімуму в спеціальній нормі.

В Законі України Про Державний бюджет України на 2022 рік та Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік законодавцем конкретизовано перелік працездатних осіб та встановлено окремі розміри прожиткового мінімуму для суддів, прокурорів окружної прокуратури та працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, що у спірному випадку (для суддів) не суперечить Конституції України та Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Таким чином, застосовуючи норму статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік і Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік в частині встановлення розміру прожиткового мінімуму, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 12 липня 2022 по 31 серпня 2023 включно відповідач діяв відповідно до вимог чинного у цей період законодавства.

Позивачем та третьою особо ДСА України рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на зазначене, суд надає оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП Діловодство спеціалізованого суду.

Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему Електронний суд матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.

Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі Електронний суд.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) Указом Президента України № 200/2010 від 20.02.2010 призначена на посаду судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області строком на п`ять років.

Наказом голови Сєвєродонецького міського суду Луганської області № 14/К від 09.03.2010 позивач зарахована до штату Сєвєродонецького міського суду Луганської області.

Указом Президента України № 295/2017 від 28.09.2017, після закінчення п`ятирічного строку повноважень, ОСОБА_1 призначено на посаду судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області.

Наказом голови Сєвєродонецького міського суду Луганської області № 47/К від 29.09.2017 позивач зарахована до штату Сєвєродонецького міського суду Луганської області.

Наказом в.о. голови Придніпровського районного суду міста Черкаси № 2-о від 07.07.2022 суддю ОСОБА_1 вважати відрядженою із Сєвєродонецького міського суду Луганської області, такою, що приступила до виконання повноважень судді Придніпровського районного суду м. Черкаси із 12 липня 2022 року до прийняття рішення про закінчення відрядження судді, з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Наказом голови Сєвєродонецького міського суду Луганської області № 6/А-ВС від 11.07.2022 доручено відповідачу зупинити виплату позивачу суддівської винагороди з 12.07.2022, у зв`язку з відрядженням до Придніпровського районного суду міста Черкаси.

Листом ТУ ДСА у Черкаській області від 06.09.2023 № 04-1590/23 повідомлено, що згідно штатних розписів на 2022-2023 рік Придністровського районного суду м. Черкаси, посадовий оклад розрахований з базового розміру посадового окладу судді 2102 гривень із застосуванням регіонального коефіцієнту станом на 01 січня 2022 року складає 69 366,00 грн, на 01 січня 2023 року складає 69 366,00 грн. Територіальне управління у 2023 році здійснило нарахування допомоги на оздоровлення з посадового окладу 69 366,00 грн, яка була виплачена 15 березня 2023 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2022 року (2481,00 грн), на 01 січня 2023 року (2684,00 грн) на іншу розрахункову величину, яка Законом №1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102,00 грн) є неправомірною.

Оцінка суду.

Спірним в цій справі є питання правомірності обчислення та виплати позивачу суддівської винагороди, виходячи з установленого у статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого становить 2102 гривні.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №1402-VIII) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Статтею 4 Закону № 1402-VIII визначено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За частиною другою статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2020 від 11 березня 2020 року діє в редакції Закону № 1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Отже, виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть, а розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України від 02 грудня 2021 року № 1928-ІХ Про Державний бюджет України на 2022 рік (далі - Закон № 1928-ІХ) установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема: працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні.

Статтею 7 Закону України від 03 листопада 2022 року № 2710-ІХ Про Державний бюджет України на 2023 рік (далі - Закон № 2710-ІХ) установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2589 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема: працездатних осіб: з 1 січня - 2684 гривня; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України від 15 липня 1999 року № 966-XIV «Про прожитковий мінімум» (далі - Закон № 966-XIV), відповідно до статті 1 якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

У змісті наведеної норми Закону № 966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.

Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.

Водночас статтею 7 Закону № 1082-IX разом із встановленням станом на 01 січня 2021 року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2270,00 грн, був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого становить 2102,00 гривень.

До 2021 року відповідачем для розрахунку базового розміру посадового окладу застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено статтею 135 Закону № 1402-VIII.

Варто зазначити, що зміни до Закону № 1402-VIII у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період, про який йдеться у цій справі, а також до Закону № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року для цілей визначення суддівської винагороди, немає.

Закон № 1082-IX фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII.

Закон № 1082-IX не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України). У межах касаційного перегляду судових рішень в цій справі колегія суддів звертає на нього увагу у сукупності з іншою аргументацією, про яку йдеться вище.

Отже, Законом № 1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом № 1402-VIII.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 12 липня 2023 року в справі № 140/5481/22, а також в постановах від 30 листопада 2021 року у справі № 360/503/21, від 22 червня 2023 року у справі № 400/4904/21.

Таким чином, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2022 року (2481 грн) Законом № 1928 та на 01 січня 2023 року (2684 грн) Законом № 2710 на іншу розрахункову величину, яка Законом № 1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн), на підставі абзацу 5 статті 7 Законів № 1928 та № 2710 є неправомірним.

Доводи апелянта ТУ ДСА щодо правомірності нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди із застосуванням прожиткового мінімуму, встановленого відповідними законами для обчислення суддівської винагороди, в розмірі 2102,00 грн. спростовані приведеними вище висновками суду стосовного того, що розмір суддівської винагороди встановлено статтею 135 Закону № 1402-VIII, тому позивач має право на отримання суддівської винагороди у розмірі, установленому законом.

Щодо належного відповідача за цим позовом (ТУ ДСА України в Черкаській області) і обраного способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Судом витребувано з ДСА України відомості, чи виділялись ТУ ДСА в Черкаській області кошти на виплату суддівської винагород із розрахунку прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» для працездатних осіб (2481 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» для працездатних осіб (2684 грн), чи в кошторисі на виплату суддівської винагороди у 2022, 2023 роках застосовувався як розрахункова величина прожитковий мінімум в розмірі 2102 грн.

За повідомленням ДСА України розпорядники бюджетних коштів при затвердженні бюджетного кошторису застосовували розрахункову величину 2102,00 грн відповідно до Законів України «Про Державний бюджет на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням доведених Міністерством фінансів України показників, що підтверджено кошторисами на 2022, 2023 роки ТУ ДСА в Черкаській області, планом асигнувань на відповідні роки та планом спеціального фонду бюджету на 2022, 2023 роки.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 148 Закону № 1402-VIII, ДСА України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.

За приписами статті 149 Закону № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Для правильного вирішення цієї справи суд першої інстанції мав би з`ясувати також правовий (звідси і процесуальний) статус ДСА України (через призму її компетенції щодо розпорядження бюджетними коштами, виділеними на фінансування судів) у фінансуванні суддівської винагороди, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 гривні, адже ТУ ДСА як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня може здійснювати свої повноваження виключно в межах тих асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі на 2022 та 2023 роки.

Зважаючи на наведені положення статей 148, 149 Закону № 1402-VIII у зіставленні з положеннями частин першої, другої, п`ятої статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України, виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України, яка, серед іншого, визначає обсяг видатків розпорядників нижчого рівня на ці потреби, то саме ДСА України як суб`єкт владних повноважень мав профінансувати виплату суддівської винагороди позивачу, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на 1 січня календарного року (2022 та 2023)

Суд зазначає, що у віданні ДСА України діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів», призначена саме для таких цілей.

За правилами пункту 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, наявність такої програми означає, що списання коштів здійснюватиметься саме за нею.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Треба зауважити, що, ураховуючи приписи частини першої статті 2, частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права буде стягнення коштів (тут маємо на увазі - з ДСА України).

В розрізі обставин цієї справи суд констатує, що ТУ ДСА України в Черкаській області є належним відповідачем за позовом.

Зазначення цього органу як відповідача у цій справі є закономірним, адже саме він як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня нараховує і виплачує суддівську винагороду суддям Придніпровського районного суду м. Черкаси. Тож його дії у ситуації, яка виникла з виплатою позивачу суддівської винагороди, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 гривні, теж вимагали правової оцінки, що було зроблено судом першої інстанції.

Однак з огляду на викладене, правильне вирішення справи і застосування ефективного способу захисту порушеного права вимагає, щоб відповідачем за цим позовом також була ДСА України, яка є головним розпорядником бюджетних коштів і несе відповідальність за належне фінансування судів, зокрема й витрат на суддівську винагороду.

Проте суб`єктний склад учасників цієї справи залишився таким, яким його визначив позивач.

Судом першої інстанції ДСА України було залучено до участі в справі як третю особу, а не як відповідача, а суд апеляційної інстанції не має процесуальних повноважень залучити ДСА України відповідачем у справі на стадії апеляційного розгляду.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції, враховуючи процесуальний статус ДСА України в цій справі позбавлений можливості застосування ефективного способу захисту порушеного права позивача, оскільки спірні правовідносини вимагають, щоб відповідачем за цим позовом також була ДСА України, яка є головним розпорядником бюджетних коштів і несе відповідальність за належне фінансування судів, зокрема й витрат на суддівську винагороду.

Відтак, обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача в межах заявлених позовних вимог, а саме зобов`язання ТУ ДСА у Черкаській області здійснити нарахування та виплату позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за спірний період, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2022 року складає 2481 гривень, а на 1 січня 2023 року складає 2684 гривень, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків і обов`язкових платежів, є правильним, проте не ефективним способом захисту порушеного права позивача.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 360/1050/23 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 360/1050/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 25 березня 2024 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 25 березня 2024 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.А. Блохін

А.В. Гайдар