Справа № 580/2365/24
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2024-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 року справа № 580/2365/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною бездіяльності та скасування арешту,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі відділ ДВС, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо нескасування арешту з майна і коштів, які належать ОСОБА_1 ;

- скасувати арешт, накладений державним виконавцем на майно та кошти ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на його картковий рахунок у банку накладений арешт. В свою чергу позивач вказує, що станом на час подання позову відсутні будь-які триваючі виконавчі провадження, в тому числі і у відповідача, жодних заборгованостей не має. Позивач звертався до відповідача із заявами про скасування арешту, однак відповіді не отримав.

Ухвалою від 12.03.2024 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

21.03.2024 представниця відповідача подала до суду відзив на адміністративний позов, в просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Глущенко А.С. від 27.10.2022 у ВП № 69999760 накладено арешт на кошти боржника. Постановою від 02.11.2022 у вказаному ВП закінчено виконавче провадження. Станом на 20.03.2024 на виконанні в Другому відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не перебувають відкриті виконавчі провадження про стягнення коштів з ОСОБА_1 .

Крім того, зазначила, що у випадку несплати виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, не передбачено застосування наслідків завершення виконавчого провадження, встановлених частиною 1 статті 40 Закону України Про виконавче провадження. Скаржнику неодноразово роз`яснювали, що у спірних правовідносинах відсутні обставини, визначені частиною 4 статті 59 Закону № 1404-VIII, за яких виконавцем самостійно може бути знятий арешт з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Бездіяльність відповідача щодо нескасування арешту з майна і коштів позивач вважає протиправною, а тому звернувся в суд за захистом своїх порушених прав.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

На виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувало виконавче провадження № 69999760 з примусового виконання постанови № ЕГА 770131 від 01.09.2022 виданої УПП в Черкаській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 102,00 грн.

Відповідач у відзиві на позов підтверджує, що постановою від 27.10.2022 у ВП № 69999760 накладено арешт на кошти боржника.

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Глущенко А.С. від 02.11.2022 у ВП № 69999760 закінчено виконавче провадження.

Крім того, суд встановив, що на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відносно ОСОБА_1 перебувало п`ять виконавчих проваджень: № № 46359410, 52522140, 38493340, 41050785, 39369593. Наявні у матеріалах справи постанови та витяги із АСВП свідчать, що у вказаних виконавчих провадженнях виконавчі документи були повернуті стягувачам або виконавчі провадженні завершені 28.05.2018, 23.02.2017, 25.04.2014, 14.03.2014 та 03.03.2014.

Відповідач у відзиві на позов підтверджує, що станом на 20.03.2024 на виконанні в Другому відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (як правонаступника Центрального відділ ДВС) не перебувають відкриті виконавчі провадження про стягнення коштів з ОСОБА_1 .

Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.

Спірні відносини врегульовані Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі Закон № 1404-VIII).

Згідно статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами статті 5 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII передбачено обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 7 ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до частини 1 ст. 48 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Приписами частин 1, 2 ст. 56 Закону № 1404-VIII визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначено ч. 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII.

Згідно ч. 5 ст. 59 Закону № 1404-VIII у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз вказаних положень вказує на те, що правовий інститут арешту коштів боржника покликаний для забезпечення реального виконання рішення, що перебуває у державного виконавця на виконанні.

Суд встановив, що на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відносно ОСОБА_1 перебуло п`ять виконавчих проваджень: № № 46359410, 52522140, 38493340, 41050785, 39369593. Наявні у матеріалах справи постанови та витяги із АСВП свідчать, що у вказаних виконавчих провадженнях виконавчі документи були повернуті стягувачам або виконавчі провадженні завершені 28.05.2018, 23.02.2017, 25.04.2014, 14.03.2014 та 03.03.2014.

Крім того, виконавче провадження № 69999760, у якому згідно постанови від 27.10.2022 накладено арешт на кошти позивача, постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Глущенко А.С. від 02.11.2022 закінчене у зв`язку із повним фактичним виконанням.

Суд врахував, що станом на час розгляду цієї справи у матеріалах справи відсутні жодні докази перебування на виконанні в Другому відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (як правонаступника Центрального відділ ДВС) відкритих виконавчих проваджень про стягнення коштів з ОСОБА_1 , зокрема і щодо стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження. Суд врахував, що відповідач у відзиві на позов підтверджує відсутність перебування на виконанні відкритих виконавчих проваджень про стягнення коштів з ОСОБА_1 .

Як зазначалося вище, арешт коштів боржника є заходом звернення стягнення на кошти боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягає примусовому виконанню.

Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Під час вирішення цієї справи суд врахував висновки Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 (справа № 161/14034/20) та у постанові від 22 грудня 2021 року (справа № 645/6694/15-ц) відповідно до яких наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

З урахуванням зазначеного, беручи до уваги відсутність відкритих стосовно позивача виконавчих проваджень, суд доходить висновку, що триваючий арешт коштів позивача, накладений у ВП № 69999760, не відповідає меті його застосування.

Обираючи належний та ефективний спосіб відновлення порушеного права позивача суд вважає за необхідне зняти арешт з коштів позивача, накладений у виконавчому провадженні № 69999760.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд врахував таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то частина понесених позивачем судових витрат, пропорційно частині задоволених позовних вимог, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 271, 272, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зняти арешт з коштів ОСОБА_1 , накладений у виконавчому провадженні № 69999760.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач Другий відділ Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (18018, м. Черкаси, проспект Хіміків, 50, кім. 515, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 22.03.2024.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК