Справа № 200/4432/23
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року справа №200/4432/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому проваджені апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року у справі № 200/4432/23 (головуючий І інстанції Бабіч С.І.) за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу Державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській, Харківській областях про визнання протиправною і скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу Державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській, Харківській областях (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 029366 від 24.07.2023 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.10.2023 року позов задоволено: визнано протиправною і скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 24.07.2023 року за № 029366.

Відповідачем подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позов, посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в рішенні, обставинам справи. Апелянт зазначив, що з фактичних обставин перевірки встановлено, що автомобіль позивача не обладнаний тахографом, а тому водій повинен вести індивідуальну контрольну книжку водія або повинен мати копію графіка змінності водіїв, а перевізник повинен був забезпечити означеними документами.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Тобто, наведене визначення допускає перевезення вантажу, як на комерційній основі (шляхом укладення договору перевезення неважливо від його форми), так і за власний кошт (для власних потреб).

Відтак, перевезення вантажу (в даному випадку позивачем не оспорюється) навіть за власний кошт вимагає дотримання регламентованих правил. Відповідальність у вигляді адміністративно - господарського штрафу передбачена саме за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», товарно-транспортна накладна обов`язково повинна бути наявна у водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, учасниками яких є три сторони - перевізник, вантажовідправник та вантажоодержувач, тобто відповідальність за наявність товарно - транспортної накладної під час перевезення вантажів на договірних умовах несуть саме перевізники.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який надано до суду в розділі видів економічної діяльності у останнього навіть зазначено вид економічної діяльності «49.41 Вантажний автомобільний транспорт», що свідчить про відповідність його видів економічної діяльності до приналежності статусу «автомобільного перевізника».

З огляду на обсяг наданих під час здійснення перевірки доказів, відповідно до яких користувачем транспортного засобу є позивач, який здійснював перевезення вантажу, то очевидним є висновок про те, що саме вона і є суб`єктом відповідальності як перевізник у розумінні вищенаведених вимог Закону України «Про автомобільний транспорт».

Крім того, перевезення вантажів дорогами загального користування без дотримання регламентованих правил неможливе, з огляду на завдання, яке постає перед особами, що перевіряють організація безпечної праці, ефективний контроль за роботою водіїв транспортних засобів та безпека руху.

На думку апелянта, в даному випадку здійснювалось надання позивачем послуг з перевезення вантажу, що підпадає під визначення «автомобільний перевізник» у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», що спростовує наведені останнім доводи у позовній заяві.

Щодо отримання позивачем повідомлення про розгляд справи.

Повідомленням № 54270/38/24-23 від 19.07.2023 року, направленим поштою рекомендованим повідомленням № 754, позивача викликано для розгляду справи на 24.07.2023 року з 9.00 до 12.00. Вказане повідомлення відповідачем направлялось на адресу позивача, вказану у ЄДРЮОФОП та ГФ, жодних інших відомостей указане офіційне джерело не містить.

Відповідно трекінгу Укрпошти, вищевказане повідомлення про розгляд справи було відправлено позивачу 19.07.2023 року, тобто відповідач в повній мірі виконав свій обов`язок щодо належного та своєчасного інформування позивача про час та місце розгляду справи, оскільки відповідно до приписів пункту 1 наказу Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 року нормативними строками пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку) є 1) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1.

Неотримання вказаної кореспонденції знаходиться у сфері відповідальності позивача, яку відповідач не може гарантувати.

За правовим висновком в постанові Верховного суду від 01.03.2018 року у справі № 820/4810/17 відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

В постанові Верховного суду від 11.02.2020 року у справі № 820/4624/17 зазначено:

«48. З матеріалів справи встановлено, що повідомленням від 05.09.2017 № 4132 позивача було викликано для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 12.09.2017.

49. Судом встановлено, що згідно із інформацією про відстеження пересилання поштових відправлень на Офіційному сайті «Укрпошта» копію повідомлення направлено на адресу позивача 05.09.2017, 07.09.2017 повідомлення надійшло до відділення зв`язку, проте не було вручено під час доставки.

50. Вказане свідчить, що позивач мав можливість отримати дане повідомлення з 07.09.2017, проте вказаним правом не скористався.

51. Пунктом 27 Порядку № 1567 передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

52. Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомив позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а у зв`язку із неявкою уповноваженої особи суб`єкта господарювання, правомірно розглянув справу без її участі. »

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутніть підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Позивач зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа - підприємець (код , основний вид економічної діяльності: 52.24 Транспортне оброблення вантажів (а.с. 25-26).

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивач є внутрішньо переміщеною особою та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21).

24.05.2023 року під час рейдової перевірки, яка проводилась співробітниками Відділу державного нагляду (контролю) у Івано-Франківській області відповідно до щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Івано-Франківській області та на підставі направлення на перевірку № 000305 від 19.05.2023 року, на автодорозі Н-18 «Івано-Франківськ-Тернопіль» зупинено транспортний засіб марки «ГАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився під керуванням водія ОСОБА_2 (посвідчення водія НОМЕР_2 ) (а.с. 71).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником транспортного засобу марки «ГАЗ», державний номер НОМЕР_1 ГАЗ є ОСОБА_1 (а.с. 22-23).

На момент проведення перевірки виявлено відсутність товарно-транспортної накладної встановленої форми на вантаж та індивідуальної контрольної книги водія або копії графіку змінності водія, у зв`язку з чим складено акт № АР 009664 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 24.05.2023 року.

Водій транспортного засобу від надання пояснень і підписання даного акта відмовився, про що до акта був внесений відповідний запис (а.с. 72-73).

Позивач у своїй позовній заяві не заперечує проти відсутності у водія на момент проведення перевірки вищевказаних документів, однак стверджує, що водій підданого перевірці транспортного засобу перевозив автомобілем придбані на ринку скляні банки для власних господарських потреб, оскільки спільно проживає і перебуває у цивільних правовідносинах (цивільному шлюбі) із позивачем.

Повідомленням № 54270/38/24-23 від 19.07.2023 року, направленим рекомендованим листом № 754, позивача викликано для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 24.07.2023 року з 09:00 до 12:00 (а.с. 74, 75 зв.б.).

Згідно інформації про відстеження пересилання поштових відправлень на офіційному вебсайті «Укрпошта» поштове відправлення № 754 направлено позивачу 19.07.2023 року та надійшло у точку видачі/доставки 25.07.2023 року; 25.07.2023 року поштове відправлення не було вручено під час доставки, однак того ж дня, 25.07.2023 року, вручено особисто (а.с. 76).

Суд зауважує, що повідомлення про розгляд справи про порушення було направлено позивачу з м. Харків всього лише за 4 дні до дати розгляду та станом на 24.07.2023 року, тобто на день розгляду справи, ще перебувало на сортувальному центрі у м. Краматорськ Донецької області, а у точку видачі/доставки (м. Слов`янськ Донецької області) надійшло і було вручене тільки 25.07.2023 року, тобто наступного дня після розгляду справи і прийняття спірної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

24.07.2023 року відповідачем за результатами розгляду акта від 24.05.2023 року № АР 009664 прийнято постанову № 029366 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою на позивача накладено адміністративно-господарський штраф в сумі 17000 грн. (а.с. 14, 72).

Копія цієї постанови направлена позивачу 26.07.2023 року рекомендованим листом № 409 та одержана 02.08.2023 року, у день надходження до м. Слов`янськ Донецької області про що свідчить надане до справи повідомлення про вручення поштового відправлення та дані про відстеження вказаного поштового відправлення на офіційному вебсайті «Укрпошта» (а.с. 75).

Згідно ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-III) автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону, а також інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного та санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, який визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Згідно ч.ч. 1, 2 статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії зобов`язані мати та пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Дкументами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Частина 2 статті 48 Закону № 2344-III передбачає наявність й інших документів, які визначені законодавством, тобто перелік документів, наведених у частині 2 статті 48 Закону № 2344-III, не є вичерпним.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року № 340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення № 340).

За п.1.1 Положення № 340 це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Регламенту (ЄС) № 561/2006 Європейського Парламенту та Ради від 15 березня 2006 року про гармонізацію відповідного соціального законодавства, що регулює відносини в галузі автомобільного транспорту та вносить зміни до Регламентів Ради (ЄЕС) № 3821/85 та (ЄС) № 2135/98 і скасовує Регламент Ради (ЄЕС) № 3820/85, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух».

Згідно п. 1.3 Положення № 340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

За п. 1.4 Положення № 340 це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються, зокрема, фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв.

За п.п. 6.1 Положення № 340 вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 т повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни, а також протягом 28 днів з дня її закінчення.

Згідноп. 6.3. Положення № 340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила № 363).

За п. 11.1. Правил № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортну накладну можна оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Згідно п. 11.2. Правил № 363 оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Отже, водій, який здійснює перевезення вантажу, повинен мати при собі товарно-транспортну накладну встановленої форми або без дотримання форми (але за умови дотримання вимог пункту 11.1. Правил № 363), а у випадку перевезення вантажу на вантажному автомобілі з повною масою понад 3,5 т, не обладнаному тахографом, - індивідуальну контрольну книгу водія або копію графіку змінності водія.

Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567).

За п.п. 2, 4 Порядку № 1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Згідно п. 14 Порядку № 1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

За абз. 1, 2 статті 15 Порядку № 1567 при проведенні рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону № 2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

За п. 20 Порядку № 1567 виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Згідно абз. 1 пункту 21 Порядку № 1567 разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Згідно акту від 24.05.2023 року під час проведення перевірки встановлено відсутність у водія на момент перевірки документів, визначених чинним законодавством, а саме - товарно-транспортної накладної встановленої форми на вантаж та індивідуальної контрольної книги водія або копії графіку змінності водія (а.с. 72).

Згідно абз. 3 ч. 1 статті 60 Закону № 2344-III до автомобільних перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За ст. 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - це перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

За ч. 1 ст. 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

За ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно ч.ч. 1-3 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Системний аналіз наведених норм Закону № 2344-III та Цивільного кодексу України дає підстави для наступних висновків:

- відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу передбачена саме за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону № 2344-III;

- товарно-транспортна накладна обов`язково повинна бути наявною у водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, учасниками яких є перевізник, вантажовідправник та вантажоодержувач (тобто відповідальність за наявність товарно-транспортної накладної при перевезенні вантажів на договірних умовах несуть саме перевізники, які надають послуги з перевезення вантажу).

Суд зазначає, що відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які би свідчили, що у спірних правовідносинах позивач надавала послуги з перевезення вантажів.

За таких обставин висновок відповідача, що 24.05.2023 року позивач здійснювала перевезення вантажу в рамках договірних відносин є бездоказовим.

Крім того, згідно п. 1.4. Положення № 340 це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв.

Таким чином, пункти 6.1. та 6.3. Положення № 340, які визначають правила обліку робочого часу і на які посилається відповідач, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

За абз. 1 пункту 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за наявності письмової заяви уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Згідно п. 26 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за її наявності).

За матеріалами справи повідомленням № 54270/38/24-23 від 19.07.2023 року позивача викликано для розгляду справи про порушення на 24.07.2023 року з 09:00 до 12:00 (рекомендоване поштове відправлення № 754).

Згідно інформації про відстеження пересилання поштових відправлень на офіційному вебсайті «Укрпошта» поштове відправлення № 754 направлено позивачу 19.07.2023 року з м. Харкова та надійшло у точку видачі/доставки м. Слов`янськ Донецької області - 25.07.2023 року.

При цьому, за змістом інформації на сайті 25.07.2023 року спочатку це поштове відправлення не було вручено позивачу під час доставки, однак того ж дня, 25.07.2023 року, вручено особисто.

Станом на 24.07.2023 року, тобто на день розгляду справи про порушення, вказане поштове відправлення № 754 (яким було направлено повідомлення про розгляд справи про порушення 24.07.2023 року) ще перебувало на сортувальному центрі у м. Краматорськ Донецької області, а у точку видачі/доставки (м. Слов`янськ Донецької області) надійшло і було вручене 25.07.2023 року, тобто лише наступного дня після розгляду справи про порушення та прийняття оскаржуваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Таким чином, повідомлення про розгляд справи про порушення було отримане вже після дати її розгляду. При цьому за будь-яких умов, зважаючи на викладені обставини, позивач об`єктивно не змогла би отримати повідомлення про розгляд справи про порушення до дати її розгляду.

Отже, позивач не була обізнана про розгляд справи про правопорушення, через що була позбавлена її законного права бути присутньою при розгляді справи.

Суд не бере до уваги твердження відповідача щодо вжиття усіх належних заходів для повідомлення позивача про розгляд справи про порушення, з таких підстав.

Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до відповідальності, у тому числі на участь у розгляді справи відносно цієї особи, положення законодавства містять певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, стосовно розгляду справи про порушення за відсутності особи, яка притягується до певного виду відповідальності.

Неотримання позивачем повідомлення про розгляд справи про порушення своєчасно (до дати розгляду) у даному випадку, було зумовлено не її пасивною поведінкою, а пов`язане з тим, що відповідачем вказане повідомлення було направлене з м. Харків до м. Слов`янськ Донецької області запізно (лише за 4 дні до дати розгляду справи про порушення), з огляду на запровадження воєнного стану, бойові дії в Україні та збільшену тривалість доставки рекомендованих листів (наприклад, як було вказано вище копія спірної постанови, направлена позивачу 26.07.2023 року рекомендованим листом № 409 з м. Харків, одержана нею у день надходження до м. Слов`янськ - 02.08.2023 року (через 6 днів), що не було враховано відповідачем та призвело до неналежного повідомлення позивачки про розгляд її справи.

Отже, відповідачем не було дотримано вимог Порядку № 1567, які стосуються процедури розгляду акта проведення перевірки про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що позбавило позивача законного права бути присутньою під час розгляду справи, подавати відповідні докази, висловлювати заперечення.

Суб`єкт господарювання, щодо якого вирішується питання про застосування до нього адміністративно-господарської санкції, має право бути обізнаним про час і місце розгляду справи, бути присутнім під час її розгляду, надавати докази, висловлювати свої заперечення.

Аналогічні висновки були наведені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 року у справі № 742/3757/16-а, від 31.01.2019 року у справі № 760/10803/15-а, від 19.09.2019 року у справі № 686/21230/16-а, від 30.09.2019 року у справі № 486/92/17, від 14.11.2019 року у справі № 815/1570/16, від 06.12.2019 року у справі №804/7725/17, від 24.12.2019 року у справі №360/403/19 та багатьох інших.

При цьому, апеляційний суд враховує наступне.

За правовими висновками Верховного суду в постанові від 11.02.2020 року у справі № 820/4624/17:

«44. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов виходив з того, що відповідач розглянув справу про порушення Закону України «Про автомобільний транспорт» без участі позивача та без належного повідомлення позивача про час і місце розгляду справи, чим позбавив його права взяти участь у розгляді справи з метою свого захисту, надання письмових доказів та пояснень щодо виявлених під час перевірки порушень, викладених у акті АХ № 0206561 від 14.07.2017.

45. При цьому колегія суддів суду касаційної інстанції вважає такий висновок суду апеляційної інстанції неправомірним враховуючи наступне.

46. Згідно із пунктом 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

47. Пунктом 26 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

48. З матеріалів справи встановлено, що повідомленням від 05.09.2017 № 4132 позивача було викликано для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 12.09.2017.

49. Судом встановлено, що згідно із інформацією про відстеження пересилання поштових відправлень на Офіційному сайті «Укрпошта» копію повідомлення направлено на адресу позивача 05.09.2017, 07.09.2017 повідомлення надійшло до відділення зв`язку, проте не було вручено під час доставки.

50. Вказане свідчить, що позивач мав можливість отримати дане повідомлення з 07.09.2017, проте вказаним правом не скористався.

51. Пунктом 27 Порядку № 1567 передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

52. Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомив позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а у зв`язку із неявкою уповноваженої особи суб`єкта господарювання, правомірно розглянув справу без її участі».

Апеляційний суд бере до уваги посилання апелянта на правові висновки Верховного суду в п.31 постанови від 01.03.2018 року у справі № 820/4810/17, згідно яких додатково колегія суддів зазначила, що відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Крім того, в даному випадку це порушення не є самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, враховуючи інші порушення.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправною та скасування спірної постанови.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року у справі № 200/4432/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу Державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській, Харківській областях про визнання протиправною і скасування постанови - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 25 березня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв