Справа № 240/1133/24
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м. Житомир справа № 240/1133/24

категорія 113050000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, Гарнізонної військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру Південного регіону про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Гарнізонної військово-лікарської комісії, створеної при Клініці Амбулаторно-поліклінічної допомоги Військово- медичного клінічного центру Південного регіону Міністерства оборони України, викладене у довідці №187 від 29.12.2023, щодо результатів проведеного медичного огляду головного сержанта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Гарнізонну військово-лікарську комісію, створену при клініці Амбулаторно-поліклінічної допомоги Військово-медичного клінічного центру Південного регіону Міністерства оборони України, повторно провести медичний огляд головного сержанта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що під час проходження військової служби у Збройних Силах України отримав травму, у зв`язку із чим, 29.12.2023 Гарнізонна військово-лікарська комісія провела його медичний огляд. Вказує, що за результатами проведеного огляду встановлено, що отримана травма пов`язана з проходженням військової служби та на підставі ст.ст. 78-в, 64-в, 45-в графи ІІ Розкладу хвороб, графи 10 ТДВ "Б" його визнано придатним до служби в морській піхоті. З прийнятим рішенням не погоджується, вважає, що таке прийнято з порушенням Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, оскільки не відображає його реальний стан здоров`я та придатність до військової служби, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 29.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

19.02.2024 від представника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (далі - відповідач 1, ВМКЦ ПР) до суду надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність. Зауважує, що Гарнізонна військово-лікарська комісія створена, як позаштатна у ВМКЦ ПР з числа особового складу лікарів та не є самостійною юридичною особою. Щодо спірних правовідносин, представник відповідача 1 пояснює, що командир Військової частини НОМЕР_1 направив позивача на проходження медичного огляду з вказаним попереднім діагнозом "поширений остеохондроз хребта", іншого діагнозу в направленні не значилося, а всі консультативні заключення та рекомендації травматолога, надані до позовної заяви стосуються періоду після 15.11.2023, а рекомендація щодо стаціонарного лікування в плановому порядку - 29.12.2023, тобто вже на час винесення висновку Гарнізонної військово-лікарської комісії. Вважає, що представником позивача не надано жодних доказів щодо порушення процедури прийняття оскаржуваного рішення, а тому викладені у позовній заяві твердження не доведені.

Від представника Гарнізонної військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (далі - відповідач 2, ГВЛК) відзив на позов не надійшов.

28.02.2024 від позивача надійшли до суду письмові пояснення, в яких просив позовні вимоги задовольнити, оскільки фактично ГВЛК при прийнятті рішення про придатність до військової служби у морській піхоті не було враховано повний анамнез, характер отриманої травми та необхідність у проходження подальшого стаціонарного лікування та оперативного втручання. Вважає, що під час проведення огляду не застосовано метод індивідуальної оцінки придатності до військової служби, не враховано вік, освіту, військовий фах, підготовку, досвід, фактичну працездатність, спрямованість до подальшого проходження військової служби. При цьому, представник відповідача 1 посилається на формальне направлення на медичний огляд командиром частини, який не має медичних знань та спеціалізації у відповідній сфері, що підтверджує неналежне виконання ВЛК своїх повноважень із вивчення та оцінки стану здоров`я на момент огляду, а не на підставі деяких документів. Наголошує, що під час медичного огляду надав всі медичні документи, які долучені до позовної заяви та які підтверджують характер травми. Додатково зауважує, що отримав направлення на медичні огляди до лікарів, за заключеннями яких визначено потребу у проходженні стаціонарного лікування.

Положення ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України з листопада 2022 року.

26.12.2023 командиром Військової частини НОМЕР_1 позивача направлено на медичний огляд військово-лікарської комісії з метою визначення придатності служби в морській піхоті, попередній діагноз "поширений остеохондроз хребта", про що свідчить направлення №3740/33/5268, яке міститься в матеріалах справи.

За результатами медичного огляду ГВЛК визначено, що захворювання позивача, так, пов`язане з проходженням військової служби та на підставі ст.ст. 78-в, 64-в, 45-в графи ІІ Розкладу хвороб, графи 10 ТДВ "Б" визнано його придатним до служби в морській піхоті, про що сформовано довідку №187 від 29.12.2023.

Позивач не погоджується із рішенням ГВЛК викладеним у довідці №187 від 29.12.2023 про визначення стану придатності до військової служби у морській піхоті, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також засади проходження в Україні військової служби передбачені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (ч.3 ст.1 Закону №2232-ХІІ).

За змістом ч.5 ст.1 Закону №2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.9 ст.1 Закону №2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Згідно з абз. 1 ч. 10 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату.

За приписами ч.2 ст.2 Закону №2232-ХІІ визначено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Відповідно до ч.12 ст.12 Закону №2232-ХІІ військовозобов`язані, які, зокрема, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями під час проведення мобілізації проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується Міністерством оборони України та центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями.

Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджене Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1.1. глави 1 розділу І Положення військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Пунктом 1.2. глави 1 розділу І Положення військово-лікарська експертиза це, зокрема, медичний огляд військовослужбовців, установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Серед основних завдань військово-лікарської експертизи, згідно з пунктом 1.3. глави 1 розділу І Положення, є: визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть; визначення ступеня придатності військовослужбовців до військової служби у зв`язку з їх звільненням.

Пунктом 2.1 глави 2 розділу I Положення для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.

Відповідно до абз. 2 п.п. 2.5.1 п. 2.5 глави 2 розділу I до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать гарнізонні ВЛК.

Згідно з пунктом 6.10. глави 6 розділу II Положення, медичний огляд військовослужбовців, які отримали захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії), з метою визначення ступеня придатності до військової служби проводиться при визначеному лікарсько-експертному наслідку (результаті) захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії).

Визначений наслідок (результат) захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва - це такий стан здоров`я, коли результати обстеження та лікування дають підстави ВЛК (ЛЛК) винести постанову про ступінь придатності до військової служби (служби за військовою спеціальністю), а подальше лікування не призведе до відновлення придатності до військової служби.

Згідно з пунктом 1.1. глави 1 розділу II Положення медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний та воєнний час.

Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема: військовослужбовців до військової служби; військовослужбовців до військової служби за військовою спеціальністю.

Відповідно до пункту 1.2. глави 1 розділу II Положення постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі ТДВ).

Пунктом 20.4. глави 20 розділу II Положення передбачено, що за статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, що передбачають індивідуальну оцінку непридатності до військової служби або обмежену придатність осіб, які пройшли медичний огляд за графами II, III, ВЛК приймає одну з таких постанов: "непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час"; "обмежено придатний до військової служби".

У воєнний час за статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, що передбачають індивідуальну оцінку придатності або обмежену придатність до військової служби осіб, які пройшли медичний огляд за графами II, III, ВЛК приймає постанову "придатний до військової служби", за винятком статей 2-в, 4-в, 5-в, 12-в, 13-в, 14-в, 17-в, 21-в, 22-в.

Згідно з пунктами 21.1. - 21.2. глави 21 розділу II Положення, у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення. Причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК.

При медичному огляді військовослужбовців метод індивідуальної оцінки придатності їх до військової служби повинен застосовуватись у кожному випадку. ВЛК враховує їх вік, освіту, військовий фах, підготовку, досвід, фактичну працездатність, спрямованість до подальшого проходження військової служби, думку командування і начальника медичної служби військової частини, викладені у службовій та медичній характеристиках, та можливість подальшого проходження військовослужбовцем військової служби на посаді, яка найбільше відповідає стану його здоров`я. (Розділ II, глава 6 пункт 6.9 Положення).

У контексті викладених норм слідує висновок, що під час дії воєнного стану військовослужбовці підлягають медичному огляду за наявності для цього підстав.

За результатами медичного огляду ВЛК відповідного рівня приймає рішення про придатність чи не придатність військовослужбовця до військової служби, яке оформляється відповідною довідкою.

Під час судового розгляду справи встановлено, що за результатами проведеного медичного огляду в позаштатній військово-лікарській комісії, складено довідку ГВЛК №187 від 29.12.2023 із висновком про придатність позивача до служби в морській піхоті.

У свою чергу, позивач не погоджується із таким рішенням та вважає, що під час проведеного медичного огляду не застосовано метод індивідуальної оцінки придатності до військової служби, не враховано вік, освіту, військовий фах, підготовку, досвід, фактичну працездатність, спрямованість до подальшого проходження військової служби.

Тобто, на думку позивача, ГВЛК не дотримано порядку проведення медичного огляду, результати якого оформлені довідкою №187 від 29.12.2023.

Натомість, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що приписами Положення не передбачено право особи, що проходила медичний огляд у позаштатній ВЛК, оскаржувати прийняті за його результатами рішення у судовому порядку, така особа має право звернутися до ВЛК вищого рівня із скаргою на дії чи рішення ВЛК. Оскарженню у ЦВЛК або у судовому порядку підлягають постанови ВЛК регіонів (п.п.2.4.10. 2.4 глави 2 розділу I Положення). Водночас ВЛК регіону мають право скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК та направляти військових на контрольний медичний огляд, а також за їх рішенням може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд (п.п.2.8.3. п.2.8 глави 2 розділу I Положення).

Таким чином, оскарженню у судовому порядку, за приписами Положення підлягають тільки постанови ВЛК регіонів та постанови ЦВЛК.

Як свідчать матеріали справи, позивач не звертався зі скаргою на протиправність дій/бездіяльності членів ГВЛК при проведенні медичного огляду, а також про скасування спірної довідки, ні до ВЛК регіону, ні до ЦВЛК, з проханням провести повторний медичний огляд із дотримання вимог Положення. Отже, суд вважає, що позивач не скористався своїм правом на проведення повторного медичного огляду з метою визначення придатності його до військової служби. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

З огляду на встановлені обставини справи, дослідженні наявні матеріали та відсутність рішення ВЛК регіону чи ЦВЛК, суд дійшов висновку, що перевірка рішень позаштатних ВЛК на предмет дотримання умов та повноважень, передбачених Положеннями при проведенні медичного огляду військового належить до функцій ВЛК регіону чи ЦВЛК, а тому позовні вимоги безпідставні.

При розгляді доводів позивача у межах даної справи щодо неврахування повного анамнезу, характеру отриманої травми, необхідність у проходження подальшого стаціонарного лікування та оперативного втручання, суд враховує висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 12 лютого 2021 року у справі №820/5570/16, відповідно до яких надання оцінки діагнозу особі на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби виходить за межі судового розгляду.

При цьому, слід зауважити, що враховуючи приписи 3.13 глави 3 розділу II Положення, у спірних та складних випадках право на винесення остаточного рішення залишається за ЦВЛК. Для цього військовий комісаріат направляє в регіональну штатну ВЛК, на території якої проживає заявник, його заяву, медичні документи, які є в заявника або одержані військовим комісаріатом з цивільних (військових) лікувальних закладів, військовий квиток.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що позивач не був позбавлений права надати лікарям ВЛК свої медичні документи, що свідчать про наявність у позивача захворювань, які унеможливлюють проходження ним військової служби за станом здоров`я, а також не був позбавлений права оскаржувати прийняте рішення до ВЛК вищого рішення та клопотати про проведення його медичного огляду лікарями ЦВЛК, оскільки, як вже зазначалося вище ЦВЛК має право, зокрема, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України.

Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак, суд не може здійснювати власну оцінку підставам прийняття певного висновку, оскільки як попередньо зазначалося, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підстав висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд в межах розгляду справи не вправі надавати власну оцінку на предмет встановленого діагнозу позивачу та придатності його до служби в морській піхоті.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відтак, на підставі викладеного, суд дійшов висновок, що позовна заява є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Питання про розподіл судових витрат, судом не вирішується, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст.241-246,250, 262 КАС України,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (вул. Пироговська 2/2, м.Одеса, 65044. ), Гарнізованої військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (вул. Пироговська, 2/2, м. Одеса, 65044) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 25 березня 2024 р.