Справа № 160/15863/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2024 року м. Дніпросправа № 160/15863/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року (головуючий суддя Букіна Л.Є.)

у справі №160/15863/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, яка полягає у неприйнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації від 31.05.2023;

- зобов`язати Головне управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо прийому у неї декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації з врахуванням висновків суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після отримання позивачкою тимчасового посвідчення громадянина України вона почала збирати документи для виходу з громадянства рф, але з об`єктивних, незалежних від позивачки, причин не може отримати документ про припинення свого громадянства російської федерації, оскільки у зв`язку із війною, розпочатою російською федерацією в Україні, діяльність російських закордонних установ в Україні зупинена з 24 лютого 2022 року на невизначений строк. Позивачка вказує, що в даному випадку має місце саме нездійснення російською федерацією процедури припинення громадянства для тих громадян, які проживають на території України. Неможливим є подання клопотання про припинення громадянства російської федерації у інший спосіб окрім, як до дипломатичного представництва чи консульства установи російської федерації на території України, які на разі припинили свою роботу на невизначений період. За таких підстав позивачка має право подати замість документа про припинення іноземного громадянства декларацію про відмову від іноземного громадянства. Позивачка скористалась таким правом, але отримала незаконну відмову.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо відмови в прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства від 30.05.2023.

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийняти подану 30.05.2023 ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Суд виходив з того, що у зв`язку зі збройною агресією та масованим вторгненням збройних сил рф в Україну 24 лютого 2022 року були офіційно розірвані дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією, посольства та консульства рф в Україні припинили свою діяльність, що свідчить про наявність незалежної від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства), адже як в законодавстві України, так і в законодавстві рф відсутнє правове регулювання процедури припинення громадянства (підданства) за ініціативою особи в разі ведення воєнних дій між відповідними державами.

Суд встановив, що позивачка не зволікала у вчиненні дій, пов`язаних із надання до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документу про припинення громадянства російської федерації та неодноразового намагалася вчинити ці дії. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій відповідача, що полягали у відмові в прийнятті від позивачки декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації.

Також суд зазначив, що погоджується з обраним позивачкою способом захисту прав та законних інтересів, оскільки відповідач розглянув подану позивачкою заяву по суті та дійшов висновку, що правові підстави для прийняття декларації відсутні. Оскільки під час розгляду справи суд констатував поважність причин неотримання позивачкою документа про припинення іноземного громадянства (підданства) та протиправність відмови міграційної служби в прийнятті декларації про відмову від громадянства РФ, суд дійшов висновку, що належним способом поновлення порушеного права позивачки є зобов`язання відповідача прийняти відповідну декларацію.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тим обставинам, що позивачка, яка набула громадянство України за територіальним походженням на підставі ч.1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», подала до відповідача звернення щодо подання декларації про відмову від іноземного громадянства з порушенням встановленого ч.5 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» дворічного строку, відрахованого з моменту реєстрації її громадянкою України. За результатами розгляду подання відповідачем не встановлено обставин, що унеможливлюють подання позивачкою документа про припинення іноземного громадянства. Позивачкою не подавались документи, які б засвідчували факт її звернення до компетентного органу рф з клопотанням про припинення громадянства російської федерації, або інші документи, які б вказували на наявність поважних причин неможливості отримання документів, визначених законом. В законодавстві України не визначено як незалежну причину неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) розірвання дипломатичних відносин та припинення своєї діяльності посольствами та консульствами.

Позивачка проти задоволення апеляційної скарги заперечує, відповідно до поданого відзиву на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Також у відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить суд здійснити розподіл витрат на професійну правничу допомогу надану позивачу під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 4000 грн.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом, підтверджено судом, позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), громадянка російської федерації, документована паспортом російської федерації НОМЕР_2 , виданим 08.02.2021 (строком дії до 08.02.2026).

25.01.2020 позивачка звернулася до Амур-Нижньодніпровського РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням та подала зобов`язання припинити іноземне громадянство (російської федерації) протягом двох років з моменту набуття громадянства України і подати документ про припинення громадянства російської федерації, видани уповноваженим на те органом цієї держави.

За наслідками проведених перевірок, 04.06.2020 ГУ ДМС у Дніпропетровській області прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23.06.2020 позивачці видано довідку № 587/20 про реєстрацію особи громадянином України на підставі ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України».

07.10.2020 ОСОБА_1 видано тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_3 терміном дії до 04.06.2022.

31.05.2023 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ДМС у Дніпропетровській області із заявою про прийняття Декларації про відмову від іноземного громадянства.

До заяви додано Декларацію про відмову від іноземного громадянства від 30.05.2023 за формою 45, затвердженою наказом МВС України від 16.08.2012 №715, у якій зазначено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, відмовляється від іноземного громадянства (підданства) російської федерації у зв`язку з тим, що існують незалежні від неї причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) російської федерації, а саме: процедура оформлення припинення громадянства (підданства) російської федерації для осіб, які постійно проживають на території України, не здійснюється.

Також додано копію відповіді ГУ МВС Росії по м. Санкт-Петербургу в Ленінградській області від 29.12.2021 № 66/25 щодо реєстрації місця проживання в період з 13.04.1987 по 04.11.2002; довідку податкової служби рф про відсутність заборгованості по сплаті податків від 12.01.2022 № 2-8-08/42; копію електронного листа щодо запису на прийому до посольства рф, згідно якому позивачка записана на прийом на 28.02.2022 з питання виходу з громадянства рф; відповідь МЗС рф від 16.05.2023 № 3110/кд-чп, що у зв`язку з тим, що діяльність російських загранустанов на території України призупинена, дані про запис громадян на прийом відсутні; відповідь МЗС рф від 26.05.2023 № 14490/кд-гр на звернення позивачки від 27.04.2023.

У поданій відповідачу заяві від 31.05.2023 позивачка зазначила, що 07.10.2020 вона отримала тимчасове посвідчення громадянина України та зобов`язалася протягом 2 років припинити громадянство рф. На виконання цього зобов`язання вона хотіла звернутись до посольства російської федерації в Україні із заявою про вихід із громадянства російської федерації, для чого збирала відповідні документи, зокрема знялась з обліку в російській федерації та отримала довідку про відсутність заборгованості в податковій службі. На 28.02.2022 у позивачки був запис до російського посольства для подачі документа на вихід з громадянства рф. Однак у зв`язку з війною, розпочатою російською федерацією в Україні, діяльність російських закордонних установ в Україні була зупинена з 24.02.2022 на невизначений строк. З огляду на наведене, позивачка зазначила, що з об`єктивних причин не може звернутись до уповноважених органів рф із клопотанням про припинення її громадянства російської федерації та отримати документи про вихід.

Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області листом від 06.06.2023 №К-412/6/1201-23/1201.4.4/11285-23 повідомив позиваку про відсутність правових підстав для подання ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства, вичерпний перелік яких визначений Законом України «Про громадянство України».

На адвокатський запит представника Кірєєвої Н.О. Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надіслало лист від 15.06.2023 №1201.4.4-11939/12.2-23, в якому зазначило, що проведеною перевіркою встановлено, що декларація про відмову від громадянства іноземної держави не прийнята ГУ ДМС у Дніпропетровській області у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації, а законодавством про громадянство російської федерації передбачено процедуру оформлення виходу з громадянства російської федерації. Так, громадяни російської федерації станом на 15.06.2023 не мають підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства, про що ГУ ДМС у Дніпропетровській області було повідомлено заявницю 20.05.2022 за вих. №1201.4.4-4442/12.2-22 та 06.06.2023 №К-412/6/1201-23/1201.4.4/11285-23.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-III.

Статтею 6 Закону №2235-III передбачено, що громадянство України набувається, в тому числі за територіальним походженням.

Статтею 8 вказаного Закону визначено порядок набуття громадянства України за територіальним походженням.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону №2235-III, в редакції на час набуття позивачкою громадянства України, особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону №2235-III іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України (ч.7 ст.8 Закону №2235-III).

Виходячи з наведених норм, суд апеляційної інстанції погоджується з відповідачем, що подання декларації про відмову від іноземного громадянства обумовлено наявністю незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства.

За визначенням, наведеним в ст.1 цього Закону, зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (абз.12);

декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав (абз.16);

незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури (абз.13).

В спірному випадку позиція відповідача полягає в тому, що наведений у абзаці 13 статті 1 Закону №2235-III перелік «незалежних від особи причин» є вичерпним, а тому правові підстави для прийняття від ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства відсутні. За висновком відповідача, неподання позивачкою до міграційної служби документів, які засвідчують факт звернення до компетентного органу російської федерації з клопотанням про припинення громадянства цієї держави, унеможливлює подання декларації про відмову від іноземного громадянства до міграційної служби України.

Натомість, позивачка вказує, що у зв`язку із призупиненням діяльності російських закордонних установ в Україні та зупинення усіх дипломатичних зв`язків з країною-агресором, ОСОБА_1 позбавлена можливості подання заяви до посольства російської федерації про вихід з громадянства російської федерації, що зумовило її звернення до відповідача із декларацією про відмову від іноземного громадянства російської федерації у зв`язку з існуванням незалежних від неї причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства російської федерації.

Досліджуючи причини неотримання позивачкою документа про припинення іноземного громадянства російської федерації, суд встановив таке.

Порядок розгляду питань громадянства Російської Федерації регламентується Положенням про порядок розгляду питань громадянства Російської Федерації, затвердженим 14 листопада 2002 р. № 1325.

Цим Положенням, прийнятим відповідно до федерального закону від 31.05.2002 №62-ФЗ «Про громадянство Російської Федерації», встановлюються порядок розгляду заяв з питань громадянства Російської Федерації, прийняття, виконання та скасування рішень із зазначених питань, а також форми заяв та перелік необхідних документів, відповідних конкретним підставам набуття чи припинення громадянства Російської Федерації.

Положення визначає певні особливості, за умови дотримання яких може бути прийнята заява про вихід з (припинення) громадянства РФ.

Вихід з громадянства Російської Федерації особи, яка проживає на території Російської Федерації або за її межами, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення цієї особи. У випадках, передбачених статтею 20 Федерального закону, вихід із громадянства Російської Федерації не допускається.

Наявні у справі докази свідчать, що позивачка вживала залежних від неї заходів щодо припинення громадянства російської федерації, а саме: отримала відомості від ГУ МВС Росії по м. Санкт-Петербургу в Ленінградській області (лист від 29.12.2021 № 66/25) щодо реєстрації місця проживання в період з 13.04.1987 по 04.11.2002, довідку податкової служби про відсутність заборгованості по сплаті податків від 12.01.2022 № 2-8-08/42.

Також в матеріалах справи міститься копія електронного листа про запис ОСОБА_1 на прийом до посольства рф на 28.02.2022 з питання виходу з громадянства рф.

Таким чином, позивачкою вчинялися необхідні дії з метою припинення громадянства російської федерації і ці дії не призвели до відповідного правового результату з незалежних від позивачки причин.

Суд також враховує, що з огляду на прийняте 04.06.2020 ГУ ДМС у Дніпропетровській області рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1 , позивачка мала подати до міграційної служби документ про припинення іноземного громадянства до 04.06.2022.

Водночас, з 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією рф проти України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по теперішній час. Всі дипломатичні відносини з рф розірвано. Це означає, що посольства та консульства російської федерації в Україні припинили свою діяльність, що унеможливлює отримання позивачкою документа про припинення громадянства.

Визнання офіційно цього факту не потребує додаткового доведення з боку позивача про наявність незалежної від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства), адже як в законодавстві України, так і в законодавстві РФ відсутнє правове регулювання процедури припинення громадянства (підданства) за ініціативою особи в разі ведення воєнних дій між відповідними державами.

У копії листа МЗС рф від 26.05.223 № 14490/кд-гр, адресованому позивачці, зазначено, діяльність російських загранустанов в Україні призупинена з 24.02.2022, прийом громадян з консульських питань з вказаної дати не ведеться.

Цим же листом позивачці роз`яснено, що із заявою про вихід із російського громадянства вона може звернутися в російські загранустанови в країні постійного проживання (в Україні) після відновлення їх діяльності або в російські загранустанови в третій країні при наявності у позивачки документа, який підтверджує дозвіл уповноваженого органу іноземної держави на проживання в цій державі. Як правило, таким документом є дозвіл на проживання в іноземній державі як дозвіл місцевої влади на постійне проживання, не пов`язаний з наданням тимчасового притулку або здійснення трудової чи навчальної діяльності.

В даному випадку, оскільки позивачка має право на проживання лише в Україні, у неї відсутня можливість подати документи про вихід із російського громадянства у дипломатичне представництво або консульську установу російської федерації на території третіх країн.

Враховуючи вищевикладене, позивачка мала право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки отримати документ про припинення громадянства російської федерації наразі не є можливим з незалежних від позивачки причин.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова відповідача у прийнятті від ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації є протиправною, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що належним способом захисту прав та законних інтересів позивачки є зобов`язання відповідача прийняти декларацію про відмову від іноземного громадянства, адже в своєму листі відповідач чітко вказав, що підстави для прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства встановлені у абз. 13 ст. 1 Закону №2235-III є вичерпними, а позивач не має жодної з таких підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

Таким чином, відповідач розглянув подану позивачкою заяву по суті і дійшов висновку, що правові підстави для прийняття декларації відсутні.

В той же час, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність можливості у суб`єкта владних повноважень за наведених вище обставин прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції під час розгляду справи правильно констатував поважність причин неотримання позивачем документа про припинення іноземного громадянства (підданства) та протиправність відмови міграційної служби в прийнятті декларації про відмову від громадянства РФ, належним способом поновлення порушеного права позивачки є зобов`язання відповідача прийняти відповідну декларацію.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Щодо питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надану позивачці під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 4000 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частиною другою статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною шостою статті 134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що з метою отримання професійної правничої допомоги позивачем з адвокатом Тарасенко Д.Ю. укладений договір №09/06/23-4 про надання правової допомоги адвокатом від 09.06.2023.

На підтвердження понесених судових витрат в розмірі 4000 грн на оплату професійної правничої правової допомоги в суді апеляційної інстанції до суду надано копії: Додатку №2 від 15.01.2024 до Договору №09/06/23-4 про надання правової допомоги від 09.06.2023, опису послуг наданих адвокатом Тарасенко Д.Ю., рахунку-фактури №17/01/24 від 17.01.2024.

Згідно з п. 2.1 договору №09/06/23-4 сторони домовилися, що правова допомога на виконання цього договору надається за ціною, визначеною у додатках до цього договору.

Відповідно до Додатку №2 від 15.01.2024 до Договору №09/06/23-4 про надання правової допомоги від 09.06.2023 Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання щодо представництва інтересів Клієнта в суді апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги відповідача на рішення суду по справі №160/15863/23. Гонорар Адвоката за надання зазначених послуг становить 4000 грн.

Згідно з описом послуг, наданих адвокатом Тарасенко Д.Ю., станом на 17.01.2024, адвокатом надані такі послуги як: ознайомлення з ухвалою апеляційного суду про відкриття провадження 0,1 год; аналіз апеляційної скарги, складання відзиву на апеляційну скаргу 3 год.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, якими позивачка підтверджує вартість понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, оцінивши у контексті критеріїв співмірності зазначений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката, суд апеляційної інстанції вважає, що визначена позивачкою сума витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного перегляду справи у розмірі 4000 грн є не співмірною з наданим адвокатом обсягом послуг, оскільки об`єм відзиву на апеляційну скаргу є незначним, а його зміст повторює вже наведені представником позивачки під час розгляду справи в суді першої інстанції доводи, відповідно складання такого відзиву не потребувало значних зусиль та часу, тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року у справі №160/15863/23 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко