Справа № 520/26198/21
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2024-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 р. Справа № 520/26198/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2023, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/26198/21

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач, Міноборони) в якому просив:

- визнати протиправні дії відповідача, які полягають у неналежному розгляді його звернення від 30.09.2021 №УМ-13146373;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути його звернення від 30.09.2021 №УМ-13146373 з дотриманням вимоги Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі Закон №393/96-ВР) та вирішити питання порушенні у зверненні по суті.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 позов задоволено.

Визнано протиправні дії Міноборони, які полягають у неналежному розгляді звернення ОСОБА_1 від 30.09.2021 УМ-13146373.

Зобов`язано Міноборони повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 30.09.2021 УМ-13146373 з дотриманням вимоги Закону №393/96-ВР та вирішити питання порушенні у зверненні по суті.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 у справі №520/26198/21 скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні вимог повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що директором Департаменту фінансів Міністерства оборони України було опрацьовано звернення громадянина ОСОБА_1 на підставі доручень Державного секретаря Міністерства оборони України, що відповідає приписам п. 11 Положення «Про Департамент фінансів Міністерства оборони України», затвердженого наказом Міністерства оборони України № 242 від 17.05.2019 (далі Положення №242).

Позивач правом на подання відзиву не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

Позивач є особою з інвалідністю II групи внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 від 27.01.2015.

30.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до Міноборони зі зверненням №УМ-13146373, в якому просив:

1. Встановити посадових осіб Департаменту фінансів МО України, які неналежно виконували свої посадові обов`язки, внаслідок чого особа з інвалідністю була вимушена звернутися до Суду по справі №420/1632/19 для відновлення своїх порушених прав.

2. Вжити заходи, щодо не допущення у майбутньому при аналогічних обставинах порушення прав осіб з інвалідністю посадовими особами Департаменту фінансів МО України.

3. Притягувати до відповідальності посадових осіб Департаменту фінансів МО України, за неналежне виконання своїх посадових обов`язків, внаслідок чого особа з інвалідністю була вимушена звернутися до суду по справі №420/1632/19 для відновлення своїх прав.

4. Про результати розгляду пропозиції (зауваження) просить повідомити, які заходи були вчинені Міністром оборони України по кожному пункту пропозиції (зауваження), або мотиви за якими не вчинялося жодних дій зазначених позивачем в пропозиції (зауваженні).

29.10.2021 відповідачем листом №248/У-1169/1/997 надано відповідь, в якій зазначено, що комісія приймає рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум на підставі документів, визначених Положенням про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14.08.2014 № 530 та інших нормативно-правових актів.

Секретар Комісії повідомляє членам комісії дату проведення комісії та порядок денний, а також оформляє результати її засідання відповідним протоколом. Кожен член комісії вивчає матеріали, що подаються на розгляд Комісії, до її засідання. Рішення Комісії приймаються відкритим голосуванням простою більшістю голосів членів Комісії, присутніх на засіданні. Питання щодо призначення одноразової грошової допомоги на виконання судових рішень розглядаються із залученням фахівців Департаменту юридичного забезпечення. Під час розгляду документів пропозиції або зауваження може подавати кожен з членів Комісії, тобто представник Департаменту фінансів може подавати пропозиції так само, як і представники з інших структурних підрозділів Міністерства оборони України (у тому числі Департаменту юридичного забезпечення) та Генерального штабу Збройних Сил України. Отже, в діях посадових осіб Департаменту фінансів Міноборони порушень не вбачається.

Вважаючи, протиправними дії відповідача, які полягають у неналежному розгляді його звернення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заступник директора Департаменту фінансів Міноборони полковник Галімський Сергій не був уповноваженою особою щодо розгляду заяви позивача, відтак визнав дії Міноборони, які полягають у неналежному розгляді звернення позивача від 30.09.2021 УМ-13146373 протиправними, зобов`язав повторно розглянути зазначене звернення з дотриманням вимоги Закону №393/96-ВР.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон № 393/96-ВР.

Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулює Закон №393/96-ВР.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з ч.1, 3, 4 ст. 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

У відповідності до положень ч.2 ст. 14 Закону №393/96-ВР, пропозиції (зауваження) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто.

Аналогічні правила передбачені ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 16 Закону №393/96-ВР щодо розгляду заяв (клопотань) та скарг Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни відповідно.

Як вказав Конституційний Суд України, з огляду на специфіку військової служби, яка полягає, зокрема, у виконанні військовослужбовцями спеціальних завдань, наявності ризиків для їх життя та здоров`я тощо, будь-яка форма проходження військової служби є обов`язком громадян України щодо захисту держави. Отже, закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги (абз.10 пп. 2.1 п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (Другого сенату) від 25.04.2019 № 1-р(II)/2019). Одним із проявів такої поваги з боку держави до осіб, які отримали інвалідність внаслідок війни, є передбачена ч.2 ст. 15 Закону № 393/96-ВР гарантія розгляду їхніх заяв (клопотань) особисто першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

Оскільки позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни, він має право на особистий розгляд його заяв (клопотань) першими керівниками органів державної влади.

За відсутності іншого правового регулювання суд застосовує приписи Закону № 393/96-ВР, які є чинними, кореспондують праву людини на звернення до органів державної влади (ст. 40 Конституції України) та надають особливі гарантії певним категоріям осіб (ч.2 ст. 15 Закону № 393/96-ВР).

Відповідно до п. 1 Положення «Про Міністерство оборони України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671 (далі Положення №671), Міноборони є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 15 Положення №671 Міноборони є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

Міноборони очолює Міністр, якого з числа цивільних осіб призначає на посаду за поданням Президента України і звільняє з посади Верховна Рада України. Міністр має першого заступника та заступників, які призначаються на посаду з числа цивільних осіб та звільняються з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України відповідно до пропозицій Міністра (п. 9 Положення № 671).

Відповідно до п. 3 Положення №242, Департамент є самостійним структурним підрозділом апарату Міноборони, у безпосередньому підпорядкування якого перебуває 27 управлінь (по фінансуванню військових частин та установ центрального підпорядкування).

Згідно із п. 4 Положення № 242 Департамент підпорядковується Міністру оборони України, який спрямовує та координує його діяльність.

Відповідно до п. 10 Положення Департамент очолює директор Департаменту, який підпорядковується безпосередньо Міністру оборони України.

Згідно п. 11 Положення Директор Департаменту організовує роботу щодо розгляду звернень громадян, проводить особистий прийом громадян.

Отже, Міністр оборони України є першим керівником органу державної влади Міністерства оборони України, а першим керівником Департаменту фінансів Міністерства оборони України є Директор Департаменту.

Аналізуючи приписи чинного законодавства колегія суддів звертає увагу, що пропозиції, зауваження, скарги, заяви та клопотання, подані до Міністерства оборони України особами, визначеними у ч. 2 ст. 14, ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 16 Закону № 393/96-ВР, а саме особами з інвалідністю внаслідок війни, підлягають розгляду першим керівником органу державної влади Міністерства оборони України.

Як вбачається матеріалів справи, відповідь, оформлена листом №248/У-1169/1/997 від 29.10.2021 на звернення позивача надана за підписом заступника директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України - начальником управління полковником Галімським Сергієм, а не першим керівником, що свідчить про порушення вимог Закону № 393/96 та розгляд звернення позивача, який має статус особи з інвалідністю внаслідок війни, не уповноваженим суб`єктом.

Доводи апеляційної скарги, що відповідь на звернення позивача була надана в результаті опрацювання доручення Державного секретаря Міністерства оборони України відповідно до Положення № 242 від 17.05.2019 колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки Законом № 393/96-ВР імперативно визначено суб`єкта розгляду отриманого звернення від категорії осіб, до яких належить позивач.

На підставі вище викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 242, 243, 311, 315, 316, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року по справі № 520/26198/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк