Справа № 600/7047/23-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 р. м. Чернівці справа № 600/7047/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області(відповідач-2) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити пенсію за віком відповідно до положень ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 з моменту його звернення, тобто з 08.02.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відмовило позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - від 20 до 30 років. Так, до страхового стажу не зараховано:

- період навчання згідно атестата №872 з 01.09.1977р. по 28.08.1978р.;

- період роботи з 20.11.1988р. по 28.09.1990р.;

- період роботи в колгоспі з 20.09.1990р. по 08.05.1992р.;

- період роботи з 06.10.1993р. по 15.12.1996р.

Позивач вважає, що відповідач-2 неправильно та необґрунтовано здійснив обчислення його страхового стажу - 12 років 7 місяців 7 днів. При цьому, на основі даних трудової книжки позивач обчислює свій стаж в 20 років 4 місяці 20 днів. У зв`язку з цим, позивач вважає протиправним рішення щодо відмови у призначенні йому пенсії, оскільки воно порушує його конституційне право на пенсію.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Вказаною ухвалою, серед іншого, відповідачу встановлено 15-денний термін з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач-1 подав до суду відзив на позов, в обґрунтування якого зазначив, що за принципом екстериторіальності заява про призначення пенсії ОСОБА_1 була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Так, пенсійний орган вказав, що за нормами ст.26 Закону 1058-ІV починаючи з 01.01.2023 по 31.12.2023 право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 років мають особи за наявності страхового стажу від 20 до 30 років. У разі відсутності, починаючи з 01.01.2020 року зазначеного страхового стажу, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності, зокрема, страхового стажу 15 років.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії, 15.02.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу - від 20 до 30 років.

Відповідач-2 подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що основною відмінністю страхового стажу від трудового є те, що наявність стажу прямо пов`язана зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тобто з 01 січня 2004 року до страхового стажу зараховуються лише ті періоди, протягом яких сплачувалися страхові внески, і в розмірах пропорційних сплаченим внескам.

Періоди трудової діяльності до 1 січня 2004 року, які зараховуються до страхового стажу, визначені законодавством, яке діяло до прийняття Закону №1058.

Так, за результатом розгляду документів до страхового стажу позивача не зараховано періоди такі періоди:

- період навчання з 01.10.1977 по 28.08.1989, оскільки в атестаті про освіту в Чернівецькому технічному училищі №3 від 28.08.1978 №872, яке містить дублюючі записи українською та російською мовами, зазначено різні відомості по батькові позивача (не відповідає паспортним даним);

- робота з 20.11.1988 по 28.09.1990 в колгоспі "Комуніст", оскільки наявне виправлення в даті наказу про прийняття на роботу, яке завірене неналежним чином, що порушує вимоги про ведення трудових книжок Інструкції №58. Крім того, відсутня інформація про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні в колгоспі, а також інформація про перейменування або реорганізацію колгоспу;

- робота з 29.09.1990 по 08.05.1992 в колгоспі "Дністер", оскільки відсутня інформація про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні в колгоспі, а також інформація про перейменування та реорганізацію колгоспу;

- робота з 06.10.1993 по 15.12.1996, оскільки назва установи на печатці не відповідає назві підприємства про прийняття на роботу.

Позивачем не надано будь-яких уточнюючих документів для підтвердження вище вказаних періодів роботи та навчання. Загалом страховий стаж ОСОБА_1 склав 12 років 7 місяців 7 днів, чого недостатньо для призначення пенсії за віком в 60 років. Виходячи із зазначеного, Головне управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області вважає, що прийнято правомірне та обґрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , наявного в матеріалах справи (а.с.15-19).

Зі змісту трудової книжки позивача вбачається, що в ній містяться наступні записи (а.с.31-40):

- до вступу на Запорізький завод імені 50-річчя СРСР виробничого об`єднання "Гамма" трудового стражу немає. Навчання в ТУ №3 м.Чернівці з 01.10.1977 по 29.08.1978, атестат №;

- №1 04.09.1978 - прийнятий в цех №18 фрезерувальником по 3 розряду;

- №2 04.11.1978 - звільнений в зв`язку з призовом в Радянську армію ст.36 п.3 КЗпП УРСР;

- 14.11.1978-05.12.1980 - служба в Радянській Армії;

- №3 - 13.02.1981 прийнятий фрезерувальником по 3 розряду в цех 18 на Завод "Гравітон";

- №4 - 11.04.1981 - звільнений за власним бажанням (ст.38 КЗпП УРСР);

- №5 - 18.05.1981 - зарахований експедитором по тарі в Чернівецьке токарне торгове об`єднання "Промтовари";

- №6 - 05.10.1981 - переведений молодшим продавцем магазину №37;

- №7 - 30.07.1982 - переведений зам.зав. магазину №37;

- №8 - 06.12.1985 - переведений в.о. зав. магазина №37;

- №9 - 24.11.1985 - переведений зам.зав. магазином №37;

- №10 - 19.01.1987 - переведений завідуючим магазином №37;

- №11 - 06.04.1987 - звільнений по ст.38 КЗпП УРСР за власним бажанням;

- №12 - 02.07.1987 - прийнятий на сезон продавцем нач. №29;

- №13 - 02.11.1987 - переведений продавцем маг.4;

- №14 - 10.11.1988 - звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням;

- №15 - 20.11.1988 - прийнятий на роботу в цех в колгоспі "Комуніст";

- №16 - 28.09.1990 - звільнений з роботи згідно поданої заяви за власним бажанням;

- №17 - 29.09.1990 прийнятий на роботу в цех кришок в колгоспі "Дністер";

- №18 - 08.05.1992 - звільнений з роботи згідно поданої заяви за власним бажанням;

- №19 - 15.05.1992 - прийнятий буфетчиком в кафе "Надія";

- №20 - 01.11.1992 - у зв`язку з комерціалізацією підприємства громадського харчування на підставі рішення виконкому міської ради повідомлений про переведення;

- №21 - 06.10.1992 - прийнятий на роботу буфетчиком в кафе "Надія" по переводу;

- №22 - 05.10.1993 - звільнений з роботи за власним бажанням;

- №23 - 06.10.1993 - прийнятий на роботу комерційним директором АО "Електрик";

- №24 - 15.12.1996 - звільнений з роботи за власним бажанням

Позивач 08.02.2023р. звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №24 від 15.02.2023 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до положень ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (а.с.40-43).

Позивач не погоджується з рішенням пенсійного органу, вважає, що має страховий стаж, необхідний для призначення йому пенсії, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення чинного законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно з ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання, що пов`язані з пенсійним забезпеченням врегульовані Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - №1058-1V).

У відповідності до ч.1 ст.26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

За змістом частини 2 статті 26 Закону №1058-ІV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Спірним є наявність у позивача страхового стажу від 20 до 30 років.

Приписами ч.1 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Водночас, п. "д" ч.3 вказаної статті передбачено, що до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічна норма передбачена постановою Кабінету Міністрів "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637).

Згідно з п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

Отже, основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка.

При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

За приписами п. 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року №162, які узгоджуються з нормами п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захист від 29.07.1993 року №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

З наданої копії трудової книжки НОМЕР_2 , дата заповнення 04.09.1978, на ім`я ОСОБА_1 , судом встановлено, що перед записом №1 щодо прийняття на роботу 04.09.1978р., міститься запис про навчання в ТУ №3 м.Чернівці з 01.10.77 по 29.08.78. Згідно атестату №872 від 28.08.1978 року, наявного в матеріалах справи, видно, що ОСОБА_1 з 01 жовтня 1977 року вступив до Чернівецького технічного училища №3 м.Чернівці і 28 серпня 1978 року закінчив повний курс технічного училища за професією фрезеровщик.

У оскаржуваному рішенні з приводу навчання позивача зазначено, що його згідно атестата №872 не зараховано до страхового стажу, оскільки невірно зазначено по батькові ( ОСОБА_2 ).

Натомість, зазначений документ містить переклад російською мовою, аналогічного змісту, згідно якого вказано, що його видано " ОСОБА_1 ".

У зв`язку з цим, суд звертає увагу на те, що на час заповнення поданих позивачем документів, в тому числі, атестату, усі відомості вносились двома мовами, російською та українською, тобто здійснювався переклад з однієї мови на іншу. Досліджуючи зазначені документи можна дійти висновку, що перекладаючи по батькові позивача з російської на українську навчальним закладом було допущено помилку, а саме з російської " ОСОБА_3 " замість " ОСОБА_4 " українською перекладено - " ОСОБА_2 ".

Водночас, суд вважає, що помилка у перекладі по батькові позивача у атестаті не може впливати на достовірність зазначених даних, не може спростовувати факт навчання позивача, адже запис по батькові російською мовою відповідає паспортним даним позивача. Зазначене, як наслідок не може бути законною підставою для відмови позивачу у зарахуванні спірного періоду навчання у його страховий стаж.

Відповідачем не наведено жодних аргументів про те, що відповідний атестат стосується іншої особи, а не позивача.

Отож, суд встановив, що при заповненні атестата №872 дійсно допущена описка у написанні по батькові позивача, що ймовірно обумовлена орфографічною неточністю в написанні (перекладі) по батькові позивача українською мовою. Однак, суд зауважує, що такий факт має бути належним чином підтверджений.

Разом з цим, слід зазначити, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок №22-1), органом, що приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.

Порядком № 22-1 встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.

При цьому, суд зазначає, що у відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року, ГУ ПФУ наділено повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.

Такий підхід узгоджується із нормою ч. 1 ст. 3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.

Натомість, відповідач-2 не здійснював ніяких запитів на підтвердження спірного періоду навчання позивача та не надав доказів які б ставили під сумнів дійсність того, що атестат №872 від 28.08.1978 року, який досліджувався відповідачем-2, виданий саме позивачу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що період навчання в ТУ №3 м.Чернівці з 01.10.1977 по 29.08.1978 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача на підставі атестату №872 та трудової книжки НОМЕР_2 .

Відповідачем-2 до страхового стажу позивача не зараховано також період роботи з 20.11.1988 по 28.09.1990 в колгоспі "Комуніст", оскільки наявне виправлення в даті наказу про прийняття на роботу.

Поряд із цим, у поданому відзиві відповідач-2 також зазначив, що крім того, відсутня інформація про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні в колгоспі, а також інформація про перейменування або реорганізацію колгоспу.

З цього приводу, суд наголошує, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, надаючи доводи щодо правомірності свого рішення в ході судового розгляду не може посилатись на інші підстави прийняття такого рішення, аніж ті, які зазначені у оскаржуваному рішенні.

Зі змісту оскаржуваного рішення пенсійного органу слідує, що період з 20.11.1988 по 28.09.1990 не зараховано, оскільки наявне виправлення в даті наказу про прийняття на роботу.

Також, не зарахована робота:

- з 29.09.1990 по 08.05.1992 в колгоспі "Дністер", оскільки відсутня довідка про встановлені та вироблені вихододні, та довідка про перейменування, реорганізацію колгоспу;

- з 06.10.1993 по 15.12.1996, оскільки назва установи на печатці не відповідає назві підприємства про прийняття на роботу.

Попри це, суд вважає, що неточність зображення печатки на записах в трудовій книжці, виправлення в записах, помилки, інші неточності допущені працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а також іншої документації підприємства, не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Суд акцентує увагу на тому, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи інших документів на підприємстві.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 (провадження №К/9901/22172/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Поряд із тим, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тобто, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки, або ж видання довідок може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому й не може впливати на його особисті права.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

Крім того, Верховний Суд у іншій постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Отже, на позивача не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальні недоліки, які містить трудова книжка або уточнюючі довідки, позаяк такі недоліки не пов`язані із виною позивача.

При цьому, належних доказів в підтвердження недостовірності та неправдивості інформації, що міститься в трудовій книжці позивача, матеріали справи не містять, а остання в судовому порядку недійсною не визнавалась.

Щодо відсутності довідки про встановлені та вироблені вихододні та довідка про перейменування, реорганізацію колгоспу суд зазначає, що відсутність архівних документів в розпорядженні пенсійного органу не може бути підставою для позбавлення позивача права на зарахування такого періоду у стаж роботи, та відповідно, перерахунку цього стажу для призначення пенсії.

Суд звертає увагу, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу. А тому неможливість чи небажання пенсійного органу скористатися такою прерогативою, не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на соціальний захист та пенсійне забезпечення.

Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача спірних періодів діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень, добросовісно, тобто з забезпеченням усіх прав особи. Рішення не є пропорційним з огляду на те що воно порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст. 46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямоване це рішення.

За викладених обставин, суд вважає, що рішення Головного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області №24 від 15.02.2023р. є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно позовної вимоги позивача про зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком, суд зазначає, що не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок страхового стажу позивача, оскільки такі дії є дискреційними повноваженнями органів Пенсійного фонду України.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Положеннями частини 2 статті 9 КАС України, відповідно до яких суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд вважає, що належним способом порушених прав позивача є зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу позивача: період навчання згідно атестата №872 з 01.09.1977р. по 28.08.1978р.; період роботи з 20.11.1988р. по 28.09.1990р.; період роботи в колгоспі з 20.09.1990р. по 08.05.1992р.; період роботи з 06.10.1993р. по 15.12.1996р. та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.02.2024р. про призначення пенсії за віком на підставі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду у цій справі.

Щодо підстав розгляду заяви позивача Головним управління ПФУ в Чернівецькій області та визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснюватись розгляд заяви позивача про призначення пенсії, то суд зазначає наступне.

Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мін`юсті України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 13 пункту 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до пункту 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

У даному випадку органом призначення визначено за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача від 08.02.2024р. здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до пункту 4.2 Порядку.

Проте, з огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, суд вважає наявними підстави покласти обов`язок щодо повторного розгляду заяви позивача саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, як визначений суб`єкт призначення.

Отже, у задоволенні позовних вимог, заявлених до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області слід відмовити.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з заявлених позовних вимог, положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не надали суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довели правомірності не зарахування позивачу періодів його роботи згідно трудових книжок до стажу, та відмовили у призначенні пенсії за віком, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню згідно мотивів, наведених вище.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

Як слідує із матеріалів справи, при зверненні до суду з даною позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в сумі 2147,20грн (дві вимоги немайнового характеру).

Таким чином поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 1073,60грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 15.02.2023р. №24 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу позивача: період навчання згідно атестата №872 з 01.09.1977р. по 28.08.1978р.; згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 періоди роботи: з 20.11.1988р. по 28.09.1990р.; з 20.09.1990р. по 08.05.1992р.; з 06.10.1993р. по 15.12.1996р. та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.02.2024р. про призначення пенсії за віком на підставі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду у цій справі.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області площа Центральна, 3, м. Чернівці, 58002; )

Відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця Вінницька область, 21028: )

Суддя В.О. Кушнір