Справа № 420/18391/22
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/18391/22

Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення суду - 27.02.2023р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

19.12.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ДУ «Одеська виправна колонія (№14)», в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168, за період з 11.03.2022р. до 31.05.2022р. у розмірі 30000 грн. щомісячно;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату йому додаткової винагороди у розмірі 30000 грн., передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168, за період з 11.03.2022р. до 31.05.2022р., з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168 за період з 11.03.2022р. до 31.05.2022р. у розмірі 30000 грн. щомісячно. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплати ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168, за період з 11.03.2022р. до 31.05.2022р., з урахуванням фактично виплачених сум. Стягнуто з ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» за рахунок її бюджетних асигнувань на користь позивача суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» 28.03.2023р. подала апеляційну скаргу, в якій зазначила про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2023р. і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволені позову повністю.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2023р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

06.04.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.04.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

17.07.2023р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечував проти її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.08.2023р. провадження у даній справі було зупинено на підставі п.3 ч.1 ст.236 КАС України - до набрання законної сили судовим рішенням у справі №260/3564/22.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2023р. провадження у справі поновлено.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 з 02.07.2013р. по теперішній час проходить службу в ДУ «Одеська виправна колонія (№14)», що підтверджується довідкою від 18.04.2022р. №1/8/1-76

Згідно з довідкою ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» про складові грошового забезпечення за період з 01.01.2022р. по 31.12.2022р., позивачу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168, у травні 2022р. було нараховано і виплачено додаткову винагороду (за період з 24.02.2022р. по 25.04.2022р.) у сумі - 33643,68 грн. та у серпні 2022р. (за період з 26.04.2022р. по 31.05.2022р.) у сумі - 10537,20 грн.

При цьому, відповідачем зазначено, що позивачу:

- за період з 24.02.2022р. по 28.02.2022р. у відповідності до наказу на виплату додаткової винагороди від 25.05.2022р. №401/АГ-22 за фактичну кількість годин несення служби (120 год.) було нараховано у травні 2022р. та виплачено - 4947,60 грн.;

- за період з 01.03.2022р. по 31.03.2022р. у відповідності до наказу на виплату додаткової винагороди від 25.05.2022р. №401/АГ-22 за фактичну кількість годин несення служби (480 год.) було нараховано у травні 2022р. та виплачено - 19790,40 грн.;

- за період з 01.04.2022р. по 25.04.2022р. у відповідності до наказу на виплату додаткової винагороди від 25.05.2022р. №401/АГ-22 за фактичну кількість годин несення служби (216 год.) було нараховано у травні 2022р. та виплачено - 8905,68 грн.;

- за період з 26.04.2022р. по 30.04.2022р. у відповідності до наказу на виплату додаткової винагороди від 15.08.2022р. №590/АГ-22 за фактичну кількість годин несення служби (40 год.) було нараховано у серпні 2022р. та виплачено - 1666,80 грн.;

- за період з 01.05.2022р. по 31.05.2022р. у відповідності до наказу на виплату додаткової винагороди від 15.08.2022р. №590/АГ-22 за фактичну кількість годин несення служби (220 год.) було нараховано у серпні 2022р. та виплачено - 8870,40 грн.

Також, відповідно до наказу «Про перерахунок виплаченої додаткової винагороди особам рядового і начальницького складу ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» за період з 24.02.2022р. по 31.05.2022р.» від 14.12.2022р. №891/АГ-22, ОСОБА_1 було проведено перерахунок зайво нарахованих 05:30 год. додаткової винагороди, визначеною на підставі положень постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168.

На підставі вказаного вище наказу відповідачем зроблено перерахунок виплати за одну годину несення служби в період з 24.02.2022р. по 25.04.2022р. окремо по місяцям:

- лютий 2022р.: 30000 грн. (загальна сума додаткової винагороди) / 28 (робочі дні за лютий 2022р.) / 24 год. доби = 44,64 грн., тобто 120 год. (фактично відпрацьований час) х 44,64 грн. (вартість однієї години несення служби) - 245,52 грн. (перераховані 05:30 год.) = 5111,28 грн.;

- березень 2022р.: 30000 грн. (загальна сума додаткової винагороди) / 31 (робочі дні за березень 2022р.) / 24 год. доби = 40,32 грн., тобто 480 год. (фактично відпрацьований час) х 40,32 грн. (вартість однієї години несення служби) = 19353,60 грн.;

- квітень (з 01.04.2022р. по 25.04.2022р.) 30000 грн. (загальна сума додаткової винагороди) / 30 (робочі дні за квітень 2022р.) / 24 год. доби = 41,67 грн., тобто 216 год. (фактично відпрацьований час з 01.04.2022р. по 25.04.2022р.) х 41,67 грн. (вартість однієї години несення служби) = 9000,72 грн.

Загальна сума переплати в наслідок перерахунку склала - 178,08 грн.

Перерахунок нарахувань та виплат позивачу додаткової винагороди за період з 26.04.2022р. по 30.04.2022р. та з 01.05.2022р. по 31.05.2022р. не здійснювався.

Вважаючи, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168, за період з 11.03.2022р. до 31.05.2022р. у розмірі 30000 грн. щомісячно, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності заявлених позовних вимог та, як наслідок, наявності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на таке.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.43 Конституції України, кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначені Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005р. №2713-IV.

Відповідно до ч.4 ст.21 цього Закону, особи рядового і начальницького складу та працівники кримінально-виконавчої служби, а також члени їхніх сімей знаходяться під захистом держави, їх безпека, честь і гідність охороняються законом.

Як визначено ч.ч.1,2 ст.23 Закону №2713-IV, держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України у відповідності до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Умови грошового та матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

Фінансування ж діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ (ч.1 ст.24 Закону №2713-IV).

Так, порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України затверджено наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018р. №925/5.

Пунктом 3 розділу І вказаного Порядку передбачено, що грошове забезпечення осіб рядового та начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п.8 розділу І Порядку №925/5, при виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного за повний місяць, на кількість календарних днів цього місяця.

Таким чином, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, а саме щомісячні його види, виплачуються пропорційно відпрацьованому часу.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, а також Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015р. №389-VIII, Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/202 (затв. Законом України від 24.02.2022р. №2102-IX), введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб.

Цей строк неодноразово продовжувався аналогічними Указами та наразі триває.

Як передбачено у ст.1 Закону №389-VIII, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або ж в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022р. №64 та №69 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. за №168, в п.1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 грн. щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Дана Постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовувалася з 24.02.2022р. (п.5 Постанови №168).

У подальшому до зазначеної Постанови неодноразово вносились зміни:

- постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2022р. №217 в абз.1 п.1 Постанови №168 виключено слова «(крім військовослужбовців строкової служби)»;

- постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022р. №350 (яка набрала чинності 24.03.2022 та застосовується з 24.02.2022р.) було доповнено абз.1 п.1 Постанови №168 після слів «та поліцейським» словами «, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка»;

- постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2022р. №400 п.1 Постанови №168 внесені зміни щодо виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн.

У контексті спірних правовідносин, колегія суддів звертає увагу, що перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка» (згідно з додатком) затверджено відповідним Розпорядженням від 06.03.2022р. №204-р.

Згідно з вказаним Переліком, програма «єПідтримка» поширюється на Одеську область (без визначення окремих територіальних громад та населених пунктів).

Відтак, з 24.02.2022р. на період дії воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах Одеської області, повинна була виплачуватись додаткова винагорода в розмірі 30000 грн. щомісячно.

У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.2022р. №754 (яка набрала чинності 08.07.2022р. та застосовується з 01.06.2022р.) були внесені такі зміни до п.1 Постанови №168, а саме: в абз.1 слова «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «є-Підтримка» замінено словами «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)»; після слова «щомісячно» доповнено словами «(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць)».

Тобто, з 01.06.2022р. право на отримання щомісячної додаткової винагороди у розмірі 30000 грн. залишилось лише у тих співробітників, які безпосередньо несуть службу в межах територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Водночас, спірним у даній справі є питання щодо нарахування такої винагороди у період до 31.05.2022р.

Так, як встановлено колегією суддів та підтверджується матеріалами справи, спірну «додаткову винагороду» за березень, квітень і травень 2022р. нараховано та виплачено ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» на користь позивача за фактичний час несення служби, розрахований у годинах, з урахуванням роз`яснення, викладеного у листі Міністерства юстиції України від 20.05.2022р. №38144/16.3.2/32-22.

Апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про неправомірність таких дій відповідача, оскільки Постановою КМУ №168 у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, було чітко передбачено виплату «додаткової винагороди» в розмірі 30000 грн. щомісячно особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Як загально відомо, відповідні зміни до Постанови КМУ №168 були внесені Постановою КМУ №754, і почали застосовуватися вони з 01.06.2022р., а тому, відповідно, в березні, квітні і травні 2022р. позивач мав законне право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. щомісячно. У випадку ж відпрацювання ОСОБА_1 не повного місяця, розрахунок відповідної додаткової винагороди повинен був здійснюватися у порядку, визначеному п.8 розділу І Порядку №925/5, тобто пропорційно до кількості відпрацьованих позивачем календарних днів у місяці.

У той же час, проведення відповідачем виплати позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою КМУ №168, пропорційно за фактичний час несення служби, розрахований у годинах, в розрахунковому (у годинах) місячному періоді проходження служби (24 год. на добу) не узгоджується, а ні з Постановою №168 у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, а ні з положеннями Порядку №925/5.

Посилання ж апелянта на лист Міністерства юстиції України від 20.05.2022р. №38144/16.3.2/32-22, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, відхиляє та до уваги не приймає, оскільки такий лист, не є нормою права та не може бути покладений в основу вирішення правовідносин між позивачем та відповідачем. Роз`яснення ж, надані у зазначеному листі, в свою чергу, мають лише виключно рекомендаційний характер.

Т.б. при нарахуванні зазначеної додаткової винагороди відповідач, як це прямо закріплено у ст.19 Конституції України, був зобов`язаний застосовувати нормативно-правові акти, а не вказаний вище лист Міністерства юстиції України.

Будь-якого спростування цих обставин відповідачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції також не наведено та відповідних доказів не надано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» висновків суду 1-ї інстанції про задоволення позову не спростовують, а тому законних підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін у справі, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 25.03.2024р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко