Справа № 320/19739/23
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Кучми А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань в особі Центральної комісії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- скасувати рішення Центральної комісії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань №1.1/31-2022 про переведення засудженого ОСОБА_1 1983 року народження, із Райківської виправної колонії (№73) у розпорядження Північно- Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України до ДУ «Темнівська виправна колонія (№ 100);

- зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань перевести засудженого ОСОБА_1 1983 року народження з ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» до ДУ «Райківська виправна колонія (№73)».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Витребувано матеріали, зібрані в процесі оперативно-розшукової діяльності, щодо загрози безпеці засудженого ОСОБА_2 , під грифом «ДСК». Витребувано протокол рішення Центральної комісії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України (витяг №1.1/31-2022 від 17.11.2022 року).

В подальшому ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року провадження в адміністративній справі № 320/19739/23 закрито.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги пов`язані з виконанням вироку суду, відтак, розгляд справи повинен здійснюватись загальним місцевим судом за правилами Кримільного процесуального кодексу.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Апелянт вказує, що рішення Центральної комісії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань №1.1/31-2022 про переведення засудженого ОСОБА_1 1983 року народження, із Райківської виправної колонії (№73) у розпорядження Північно- Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України до ДУ «Темнівська виправна колонія (№ 100) є андивідуальним актом суб`єкта владних повноважень, спір між сторонами є публічно-правовим, оскільки виник під час виконання відповідачем публічно-управлінських функцій.

Також представник позивача звертає увагу, що переведення з однієї колонії до іншої не є складовою кримінального провадження, не регулюється вимогами КПК України і не є кримінальним судочинством. КПК України не передбачає захисту прав позивача, тому єдиний можливий спосіб захисту порушених прав ОСОБА_1 - це адміністративне судочинство.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань в особі Центральної комісії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про визнання протиправним та скасування рішення.

14 листопада 2023 року надійшов відзив Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. При цьому, апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовну заяву залишити без руху відповідно до статті 123 КАС України.

Відповідач не заперечує, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, однак наполягає на пропуску позивачем шестимісячного строку звернення до суду.

Після надходження матеріалів справи до суду ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 січня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За визначенням пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Під час визначення ефективності обраного позивачем способу захисту свого права суди, оцінюючи відповідні доводи і заперечення учасників справи, повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Як вже було зазначено вище та вбачається з матеріалів справи, позивач просив скасувати рішення Центральної комісії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань №1.1/31-2022 про переведення засудженого ОСОБА_1 1983 року народження, із Райківської виправної колонії (№73) у розпорядження Північно- Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України до ДУ «Темнівська виправна колонія (№ 100).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 7 КВК України засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Частиною шостою статті 57 КВК України допускається переведення засудженого для подальшого відбування покарання з одного виправного центру до іншого для розміщення засудженого за місцем проживання його близьких родичів за наявності поважних причин, що перешкоджають подальшому перебуванню засудженого в цьому виправному центрі. Переведення засудженого для подальшого відбування покарання з одного виправного центру до іншого здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань і пробації, за поданням адміністрації виправного центру, погодженим з начальником відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань і пробації, та спостережною комісією.

Відповідно до статті 93 КВК України засуджений до позбавлення волі відбуває весь строк покарання в одній виправній чи виховній колонії, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до його місця проживання до засудження або місця постійного проживання родичів засудженого. Переведення засудженого для дальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої допускається за виняткових обставин, які перешкоджають дальшому перебуванню засудженого в цій виправній чи виховній колонії. Порядок переведення засуджених визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Згідно з пунктом 1 Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року №228 (далі - Положення №228), Міністерство юстиції України (далі - МЮУ) є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, зокрема у сфері виконання кримінальних покарань і пробації.

Підпунктами 2-5 - 2-7 пункту 3 Положення №228 встановлено, що основними завданнями МЮУ, серед іншого, є: забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації; забезпечення формування системи наглядових, соціальних, виховних та профілактичних заходів, які застосовуються до засуджених та осіб, узятих під варту; контроль за дотриманням прав людини і громадянина, вимог законодавства щодо виконання і відбування кримінальних покарань, реалізацією законних прав та інтересів засуджених та осіб, узятих під варту.

При цьому МЮУ, відповідно до покладених на нього завдань, визначає вид установи виконання покарань, у якій відбуватимуть покарання засуджені до позбавлення волі, здійснює розподіл, переводить їх та осіб, узятих під варту, з однієї установи до іншої (підпункт 95-8 пункту 4 Положення №228).

Наказом Міністерства юстиції України від 27 лютого 2017 року №680/5 затверджено Положення про центральну, міжрегіональну комісії та комісію слідчого ізолятора з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 28 лютого 2017 року за №266/30134 (далі - Положення №266/30134).

Пунктом 2 Розділу I Положення №266/30134 передбачено, що комісії у своїй діяльності керуються Конституцією і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства юстиції України, а також Положенням про визначення виду колонії.

Відповідно до пункту 2 розділу I Положення №266/30134 центральна комісія - колегіальний орган, що утворюється в Департаменті, який в межах компетенції розглядає скарги на рішення міжрегіональних комісій, центральних комісій щодо установ центрального та південного регіонів, визначає засудженим до позбавлення волі вид установи виконання покарань, місце відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, здійснює їх направлення і переведення для відбування покарання до установ (дільниць виправних центрів, секторів), коли вирішення таких питань виходить за межі повноважень міжрегіональної комісії, центральних комісій щодо установ центрального та південного регіонів;

центральні комісії щодо установ центрального та південного регіонів - колегіальні органи, що утворюються в Департаменті, які в межах компетенції визначають засудженим до позбавлення волі вид установи виконання покарань, місце відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, здійснюють направлення і переведення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі та арешту в межах зони діяльності центрального та південного регіонів.

Основними завданнями центральної комісії є, зокрема, розгляд питань про переведення засуджених з однієї установи виконання покарань до іншої за межами зони діяльності одного міжрегіонального управління згідно з вимогами статей 57, 93 КВК України.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що в межах спірних правовідносин щодо прийняття Центральною комісією Департаменту з питань виконання кримінальних покарань рішення №1.1/31-2022 про переведення засудженого ОСОБА_1 1983 року народження, із Райківської виправної колонії (№73) у розпорядження Північно- Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України до ДУ «Темнівська виправна колонія (№ 100), відповідач - Центральна комісія Департаменту з питань виконання кримінальних покарань - діяв саме як суб`єкт владних повноважень, реалізуючи покладені на нього завдання та функції.

Зміст спірних правовідносин у цій справі становить публічно-правовий спір щодо оскарження фізичною особою рішення суб`єкта владних повноважень, яким, на думку позивача, порушено його права, відтак, розгляд цієї справи належить до адміністративної юрисдикції.

Позовні вимоги в цій справі не пов`язані з виконанням вироку суду, що помилково було встановлено судом першої інстанції, при цьому, КПК України не передбачено порядку оскарження рішення Центральної комісії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про переведення засудженого.

В контексті вищевикладеного колегія суддів також враховує, що постановою Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 826/7728/17 було розглянуто по суті позовних вимог справу за позовом фізичної особи до Центральної комісії Міністерства юстиції України про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Предметом оскарження у вказаній справі було рішення ЦК МЮУ від 11 травня 2017 року, прийняте за результатами розгляду звернення позивача про його переведення для відбування терміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі із Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань в особі Центральної комісії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про визнання протиправним та скасування рішення, що свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи на продовження розгляду.

При цьому, суд не враховує доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки останнє підлягає розгляду судом першої інстанції при розгляді питання відповідності позовної заяви приписам КАС України та наявності підстав для відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до Київського окружного адміністративного суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. 243, 315, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року - задовольнити частково.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року - скасувати та направити справу до Київського окружного адміністративного суду на продовження розгляду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

А.Ю. Кучма