Справа № 420/18648/22
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/18648/22

Головуючий І інстанції: Хурса О.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Державного підприємства «Чорноморсько - Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2023 року (м.Одеса дата складання повного тексту судового рішення - 08.06.2023р.) у справі за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до Державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

21.12.2022р. ГУ ДПС в Одеській області звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів», в якому просило суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 130 048,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач має податковий борг по земельному податку з юридичних осіб у розмірі - 130048,50 грн., який виник станом на 19.10.2022р., за рахунок несплати ним узгоджених грошових зобов`язань. З огляду на те, що вчинені відповідачем дії не призвели до погашення податкового боргу, податковий борг не сплачений в строки, що визначені податковим законодавством, ГУ ДПС в Одеській області просить суд стягнути з відповідача відповідну суму заборгованості - 130048,50 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2023 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ГУ ДПС в Одеській області - задоволено. Стягнуто з ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» на користь держави податковий борг у сумі - 130048,50 грн.

При цьому, судом першої інстанції не досліджувалося питання пропуску позивачем строку для звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач 17.07.2023р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.06.2023р. та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, відповідач звернув увагу на те, що в позовні заяві ГУ ДПС в Одеській області зазначило, що в період з 18.03.2020р. по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія «карантину», встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених у ст.102 ПК України. Проте, у даному випадку, строк позовної давності у позивача сплинув до настання відповідної дати, а саме з 18.03.2020р., з якою ПК України пов`язує момент зупинення строків позовної давності.

Апелянт також зазначає, що початок обчислення строку позовної давності про стягнення податкового боргу з плати за землю у розмірі - 130048,50 грн. за податковою декларацією, якою підприємство самостійно визначило податкове зобов`язання, припадає на 20.02.2017р., тобто до початку дії норм п.п.52-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, якою було призупинено строк позовної давності, передбачений ст.102 ПК України.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.08.2023р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

22.08.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи, правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Відповідач - ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» () є платником податків, з 16.09.1993р. зареєстроване виконавчим комітетом Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області №000176.

30.12.2014р. ГУ ДПС в Одеській області прийнято податкову вимогу форми «Ю» №879-25, відповідно до якої, загальна сума податкового боргу відповідача станом на 29.12.2014р. становить - 13 411 236,80 грн.

Станом на 19.10.2022р. за відповідачем обліковується податковий борг з земельного податку з юридичних осіб перед бюджетом, що виник в результаті нарахування податковою декларацією від 20.02.2017р. №902459091, на загальну суму - 130 048,50 грн.

Залишок непогашеного грошового зобов`язання становить - 130 048,50 грн.

Вважаючи, що визначена сума податкового зобов`язання відповідача є «узгодженою» та набула статусу «податкового боргу», позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд попередньої інстанції виходив із того, що у платника податку виникає безумовний обов`язок зі сплати узгодженого грошового зобов`язання. Несплачена сума грошового зобов`язання у встановлений законом строк є податковим боргом. З огляду на те, що доказів, які б свідчили про погашення заборгованості відповідачем суду не надано, суд 1-ї інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення.

Однак, суд апеляційної інстанції, не вдаючись до аналізу висновків суду першої інстанції щодо суті спору, зазначає, що судом при вирішенні справи було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного її вирішення, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься позивач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, межі дій позивача чітко визначені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано Податковим кодексом України.

Відповідно до ст.6 ПК України, податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно із п.8.1 ст.8 ПК України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних податків належить, зокрема, податок на додану вартість (п.9.1 ст.9 ПК України).

До місцевих податків належать, зокрема, податок на майно, що передбачено п.п.10.1.1 п.10.1 ст.10 ПК України.

Податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю (п.265.1 ст.265 ПК України).

Підпунктом 14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України встановлено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з п.п.15.1,15.2 ст.15 цього ж Кодексу, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти та нерезиденти України), юридичні особи (резиденти та нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або ж провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.

Як передбачено пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

У відповідності до пп.36.1-36.3 ст.36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку та строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Виконанням податкового обов`язку, за змістом п.38.1 ст.38 ПК України, визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з п.54.1 ст.54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або ж уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

У силу вимог п.56.11 ст.56 ПК України, грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків, не підлягає оскарженню.

Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п.57.1 ст.57 ПК України).

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп.54.3.1-54.3.6 п.54.3 ст.54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження (п.57.3 ст.57 ПК України).

Відповідно до пп.14.1.156 та 14.1.157 п.14.1. ст.14 ПК України, податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

При цьому, за змістом пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий борг визначено як суму узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеню, нараховану на суму такого грошового зобов`язання.

Таким чином, статусу податкового боргу набуває лише «узгоджена» сума грошового зобов`язання, не сплачена платником податків у визначений строк.

За визначенням п.288.7 ст.288 ПК України, податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог ст.ст.285-287 цього розділу.

Згідно з п.286.2 ст.286 ПК України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня та не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому ст.46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій.

Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (п.287.3 ст.287 ПК України).

Надаючи оцінку доводам відповідача стосовно пропуску ГУ ДПС в Одеській області строку звернення до суду, колегія суддів звертає увагу на те, що у розумінні ч.1 ст.118 КАС України, процесуальними строками - є встановлені законом або ж судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями та роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Так, інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює добросовісно ставитися до виконання учасниками процесу своїх обов`язків. Строки звернення до суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням певного спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 цієї статті визначено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або ж повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки ж пропуску строку звернення до суду регламентовані ст.123 КАС України.

Звертаючись до фактів даної справи, колегія суддів зазначає про те, що позивачем, у даному випадку, 21.12.2022р. було подано даний позов, предметом якого є стягнення з платника податків податкового боргу у розмірі - 130 048,50 грн.

Як уже встановлено колегією суддів та не заперечується учасниками справи, заявлена ГУ ДПС в Одеській області до стягнення сума несплаченого податкового боргу у загальному розмірі - 130 048,50 грн. фактично виникла за рахунок самостійного визначення відповідачем податкових зобов`язань зі сплати земельного податку за податковою декларацією від 20.02.2017р. №902459091.

Зазначена обставина не є спірною у межах даних правовідносин та підтверджується матеріалами справи.

З огляду на приписи п.56.11 ст.56 ПК України, самостійно обраховане податкове зобов`язання відповідача із земельного податку, визначене ним в податковій декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2017р. є «узгодженим» з дня подання такої декларації - 20.02.2017р. Проте, як чітко свідчать матеріали справи, в установлений законом строк зазначена вище сума підприємством сплачена не була.

Відповідно до п.102.1 ст.102 ПК України, контролюючий орган, окрім випадків, визначених п.102.2 цієї статті, має право провести перевірку і самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до ст.39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п.133.4 ст.133 ПК України, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 102.2 ст.102 цього Кодексу визначено перелік підстав за якими грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абз.1 п.102.1 цієї статті.

Існування щодо відповідача обставин, про які йдеться у п.102.2 ст.102 ПК України, судовою колегією не встановлено.

Положенням наведеної норми податкового законодавства чітко визначено, що контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань.

У разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у п.102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним (п.102.4 ст.102 ПК України).

Системний аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що ПК України встановлено граничний строк для визначення контролюючим органом розміру податкового боргу, який починається за наслідком прийняття рішення податкового органу або самостійного декларування боржником податкових зобов`язань, та не може перевищувати 1095 календарних днів з моменту самостійного декларування податкових зобов`язань або прийняття відповідного рішення про нарахування податкового боргу контролюючим органом, по закінченню яких він не може вживати заходів до стягнення податкової заборгованості у будь-якому порядку (судовому чи позасудовому), оскільки за наслідком закінчення цього строку податкове зобов`язання визнається безнадійним в силу ст.101 ПК України, а борг підлягає списанню в обов`язковому порядку.

Даний строк є спеціальним строком давності для звернення контролюючого органу до платника податків з вимогою про погашення податкового боргу та застосовується імперативно (в силу закону).

Списання безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, щодо якого минув вказаний строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

Під час розгляду грошових вимог контролюючого органу до боржника, як платника податків, суду належить перевірити дотримання контролюючим органом спеціального строку давності заявлення до стягнення з боржника податкового боргу, який у пункті 102.4. статті 102 Податкового кодексу України встановлено у 1095 календарних днів з дня його виникнення та застосування якого є імперативним.

У разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

Одночасно, ключовим у цій справі є наявність або відсутність підстав для застосування п.52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні Положення» ПК України у взаємозв`язку із ст.102 ПК України.

Так, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що 13.05.2020р. Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до ПК України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 13.05.2020р. №591-IX (набув чинності з 29.05.2020р.), яким внесено зміни, з-поміж іншого, до ПК України, а саме зміст одного з абзаців п.52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України викладено в редакції, згідно з якою, на період з 18.03.2020р. по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених ст.102 цього Кодексу.

Тобто, вимоги п.52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України пов`язані та прямо відсилають до актів Кабінету Міністрів України, на підставі яких завершується дія карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

11.03.2020р. Кабінет Міністрів України прийняв Постанову «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2» №211, якою на всій території України з 12.03.2020р. установлено карантин.

У подальшому, дія карантину рішеннями Уряду України періодично продовжувалася, в тому числі до 30.06.2023р.

В розрізі вказаного, колегія суддів зазначає, що оскільки перебіг строків давності, встановлених ст.102 ПК України, зупинено лише з 18.03.2020р. (з урахуванням положень п.52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України), то, незважаючи на той факт, що станом на день звернення позивача до суду на території України діяв карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19), контролюючим органом було пропущено строк звернення до суду, адже з позовом про стягнення податкового боргу в розмірі 130 048,50 грн. позивач мав звернутися у межах 1095 днів, а саме до 21.02.2020р. (з огляду на подання податкової декларації - 20.02.2017р.).

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що звернення до суду із заявленими вимогами відбулось лише 21.12.2022р., тобто до внесення змін до ПК України, якими і було зупинено перебіг строків давності, передбачених ст.102 цього Кодексу

У той же час, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивач письмово не просив суд першої інстанції поновити йому пропущений строк та, як того вимагає ч.1 ст.77 КАС України, на надавав належні докази і не доводив суду ті обставини, що були б достатніми підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Не було зазначено позивачем і про наявність поважних причин пропуску строку і в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або ж якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи викладене, а також те, що в матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду (як і будь-які докази, які б свідчили про поважність пропуску строку звернення до суду), колегія суддів доходить висновку, що дана позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Таким чином, судова колегія доходить висновку, що суд першої інстанції при розгляді даної справи по суті, не надав належної оцінки доводам відповідача щодо пропуску ГУ ДПС в Одеській області строків звернення до суду, невірно оцінив наявні у справі докази та допустив порушення норм процесуального права.

За приписами п.3 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Отже, враховуючи, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, суд апеляційної інстанції, у відповідності до ч.1 ст.319 КАС України, вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу відповідача, скасувати рішення суду першої інстанції та залишити даний адміністративний позов без розгляду.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити про те, що в силу ч.4 ст.240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Керуючись ст.ст.122,123,308,311,315,317,319,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Чорноморсько - Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2023 року - скасувати.

Залишити адміністративний позов Головного управління ДПС в Одеській області до Державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» про стягнення податкового боргу - без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст.328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 25.03.2024р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко