Справа № 520/19019/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 р. Справа № 520/19019/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 року, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., м. Харків, повний текст складено 22.08.23 року по справі № 520/19019/23

за позовом Головного управління ДПС у Харківській області

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління ДПС у Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , у якому просив суд стягнути до бюджету України з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму податкового боргу в загальному розмірі 35919,12 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 року у справі № 520/19019/23 задоволено адміністративний позов.

Стягнуто до бюджету України з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , суму податкового боргу в загальному розмірі 35919 грн. 12 коп.

Відповідач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 року у справі № 520/19019/23 та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на пропущення позивачем строку звернення до суду з вимогою про стягнення податкового боргу. Крім того, відповідач вважає, що податкова вимога № 744-54 від 06.02.2019, на підставі якої стягується податковий борг у рамках даного позову, уже була предметом дослідження в рамках адміністративної справи № 520/10100/2020.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено доводи щодо безпідставності вимог апеляційної скарги.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що за ФОП ОСОБА_1 обліковується податковий борг у розмірі 35919,12 грн (основний платіж - 34483 грн, пеня - 1436,12 грн.), що виник на підставі самостійно задекларованих податкових зобов`язань по податку на додану вартість та пені, зокрема:

- 7982,00 грн. за податковою декларацією з податку на додану вартість № від 18.09.2020 (термін сплати до 30.09.2020);

- 4383,00 грн. за податковою декларацією з податку на додану вартість № від 19.11.2020 (термін сплати 30.11.2020);

- 10758,00 грн. за податковою декларацією з податку на додану вартість № від 16.12.2020 (термін сплати 30.12.2020);

- 11360,00 грн. згідно податкової декларації з податку на додану вартість № від 19.01.2021 (термін сплати 01.02.2021);

- 1436,12 грн. - пеня нарахована на підставі ст. 129 Податкового кодексу України.

Податкове зобов`язання відповідачем не сплачено, що підтверджено витягом з інтегрованої картки платника податків (а.с. 7-16).

З підстав несплати заборгованості, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення податкового боргу.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог, оскільки на час розгляду справи податковий борг у добровільному порядку не сплачений, доказів погашення заборгованості у повному обсязі відповідачем до суду не надано.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Згідно з пп. 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України до обов`язків платника податків входить сплата належних сум податків і зборів у встановлені законами терміни.

У відповідності до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пп. 14.1.156 п.14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг визначено як суму узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п. 38.1 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

У відповідності до п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 56.11 статті 56 ПК України передбачено, що самостійно визначене платником податків податкове зобов`язання оскарженню не підлягає.

З даних інтегрованої картки та з декларацій з податку на додану вартість фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 встановлено, що відповідачем самостійно визначені податкові зобов`язання (а.с. 23-30), які відповідач у встановлені податковим законодавством строки не сплатив.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

При цьому, відповідно до п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно розрахунку пені та з даних інтегрованої картки відповідача встановлено, що за відповідачем наявний залишок несплаченої пені у розмірі 1436,12 грн, за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, згідно рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/10100/2020 (а.с. 15-16, 31).

Колегія суддів встановила, що відповідачем самостійно задекларованих податкових зобов`язань по податку на додану вартість, а саме: 7982,00 грн. за податковою декларацією з податку на додану вартість № від 18.09.2020 (термін сплати до 30.09.2020); 4383,00 грн. за податковою декларацією з податку на додану вартість № від 19.11.2020 (термін сплати 30.11.2020); 10758,00 грн. за податковою декларацією з податку на додану вартість № від 16.12.2020 (термін сплати 30.12.2020); 11360,00 грн. згідно податкової декларації з податку на додану вартість № від 19.01.2021 (термін сплати 01.02.2021).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявний податковий борг у розмірі 35919,12 грн, що виник на підставі самостійно задекларованих податкових зобов`язань по податку на додану вартість у розмірі 34483 грн та пені 1436,12 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що податкова вимога № 744-54 від 06.02.2019, якою охоплено податковий борг, що є предметом розгляду у межах даної справи, уже була предметом дослідження в рамках адміністративної справи № 520/10100/2020, колегія суддів не приймає, оскільки в рамках адміністративної справи №520/10100/2020 предметом дослідження складав податковий борг ФОП ОСОБА_1 , який виник на підставі інших податкових декларацій та податкового повідомлення - рішення. Окрім того, у рішенні суду по справі № 520/10100/2020 не констатовано факт неправомірності податкової вимоги № 744-54 від 06.02.2019 року, а лише акцентовано увагу на належній до сплаті сумі податкового боргу платника податків.

У відповідності до п. 60.1 ст. 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення; контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу; контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі; рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі; рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Доказів відкликання податкової вимоги сторонами не надано.

Водночас, підпунктом 60.1.3 пункту 60.1 вказаної статті передбачено випадок, коли контролюючий орган зменшує нараховану суму податкового боргу, визначену у попередній податковій вимозі.

Підпункт 60.4 статті 60 ПК України встановлено, що у випадку, визначеному підпунктом 60.1.3 пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною з дня надходження до платника податків нової податкової вимоги зі зменшеною сумою податкового боргу.

Правовий механізм формування та форма податкової вимоги врегульовані Порядком направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 №610 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.07.2017 за №902/30770).

Зокрема, згідно положень розд. ІІІ зазначеного Порядку податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів. З аналізу вищенаведених норм права вбачається, що право на формування податкової вимоги виникає у контролюючого органу у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання.

При цьому, така податкова вимога формується автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів, зокрема, даних відповідних інтегрованих карток.

Згідно вимог підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України, податкова вимога вважається відкликаною, коли платник податків повністю погасить податковий борг, включаючи пеню.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 818/1117/16.

Матеріали справи не містять ані доказів погашення відповідачем податкового боргу у повному обсязі в межах граничного строку сплати, ані доказів оскарження/скасування/відкликання податкової вимоги № 744-54 від 06.02.2019 року.

Колегія суддів зазначає, що законодавцем не покладено на податковий орган обов`язку щодо формування кожного разу нової податкової вимоги у разі примусового стягнення з платника податків податкового боргу. Відповідачем не було погашено в повному обсязі податковий борг за податковою вимогою № 744-54 від 06.02.2019 року, та на підставі цього податковим органом нараховано пеню за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання у розмірі 1436,12 грн, а саме по податковій декларації з податку на додану вартість № та податковому-повідомленню рішення №, на підставі яких податковим органом було заявлена вимога про стягнення податкового боргу у справі №520/10100/2020. Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання відповідача, що податкова вимога № 744-54 від 06.02.2019 була предметом дослідження в межах адміністративної справи № 520/10100/2020, а тому не може бути врахована у цій справі як доказ наявності у неї податкового боргу .

Стосовно доводу апеляційної скарги про пропуск позивачем строку звернення до суду із даним позовом, колегія суддів зазначає, що положеннями пунктів 95.1-95.3 статті 95 і пункту 102.4 статті 102 ПК України встановлено, що контролюючий орган може звернутися до адміністративного суду з позовом про стягнення податкового боргу з платників податків із дотриманням відповідних умов, встановлених пунктом 95.2 статті 95 ПК України, які надають право на примусове стягнення податкового боргу, а також строку - 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Водночас, у спірних відносинах ставиться питання застосування абзацу десятого пункту 52-2 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» ПК України, який набрав чинності 18 березня 2020 року.

Так, Законом України від 17 березня 2020 року № 533-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 18 березня 2020 року, до ПК України внесено зміни. Зокрема, підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» доповнено пунктами 52-1 - 52-5. Згідно з нововведеним пунктом 52-2 законодавець установив мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня по 31 травня 2020 року, крім документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу. Інформація про перенесення документальних планових перевірок, які відповідно до плану-графіку проведення планових документальних перевірок мали розпочатися у період з 18 березня по 31 травня 2020 року та на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" не були розпочаті, включається до оновленого плану-графіку, який оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 30 березня 2020 року. Документальні та фактичні перевірки, що були розпочаті до 18 березня 2020 року та не були завершеними, тимчасово зупиняються на період до 31 травня 2020 року. Таке зупинення перериває термін проведення перевірки та не потребує прийняття будь-яких додаткових рішень контролюючим органом.

Цим же пунктом встановлено, що на період з 18 березня по 31 травня 2020 року зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу (станом на час розгляду справи - абзац десятий пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України).

Законом № 591-IX до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України внесені зміни, які набрали чинності 29 травня 2020 року. Згідно з внесеними змінами слова та цифри "по 31 травня 2020 року" замінено цифрами та словами "2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)", а в абзаці восьмому - також замінено слова та цифри "до 30 березня 2020 року" - словами та цифрами "протягом 10 календарних днів з дня завершення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Отже, станом на час звернення до суду з позовом ПК України встановив зупинення перебігу усіх строків давності, встановлених статтею 102 ПК України, на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

До такого висновку призводить застосування граматичного (текстового) способу тлумачення положень абзацу десятого пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, в якому відсутнє виокремлення будь-яких конкретних серед врегульованих статтею 102 ПК України строків.

Водночас, суд звертає увагу, що Закони № 533-ХІ і № 591-ІХ, крім підтримки платників податків, приймались також і з метою спрощення адміністративних процедур.

Як слідує зі змісту Закону № 533-ХІ, більшість його норм дійсно встановлює відповідні пільги в оподаткуванні, або звільняє від застосування штрафних санкцій за порушення у період дії карантину. Разом з тим, безпосередньо пункт 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України положень щодо пільг не містить, оскільки тимчасове встановлення мораторію на проведення певних видів перевірок за своєю суттю не можна розглядати як пільгу або преференцію. Предметом регулювання цього пункту є особливості здійснення податкового контролю як одного з видів адміністративних процедур у розумінні цього закону.

Таким чином, пункт 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України визначає умови спрощення адміністративної процедури у період дії карантину. При цьому положення абзацу десятого щодо зупинення строків давності носить компенсаторний характер та слугує меті забезпечення можливості продовження адміністративних процедур після закінчення карантину.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 23.12.2022 у справі № 140/12235/21.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що перебіг 1095-денного строку зупинився 18 березня 2020 року, а тому безпідставним є посилання відповідача на те, що Головним управлінням ДПС у Харківській області у липні 2023 року пропущено строк давності для звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу, який виник за податковою декларацією з податку на додану вартість № від 18.09.2020 (термін сплати до 30.09.2020), податковою декларацією з податку на додану вартість № від 19.11.2020 (термін сплати 30.11.2020), податковою декларацією з податку на додану вартість № від 16.12.2020 (термін сплати 30.12.2020) та податковою декларацією з податку на додану вартість № від 19.01.2021 (термін сплати 01.02.2021).

Колегія суддів не приймає надані відповідачем платіжні інструкції, як докази сплати податкових зобов`язань по податковим деклараціям з податку на додану вартість № від 18.09.2020, № від 19.11.2020, № від 16.12.2020, № від 19.01.2021, оскільки зі змісту платіжних інструкції: №291 від 25.09.2020 р., №336 від 29.10.2020 р., №394 від 28.12.2020 р., №427 від 29.01.2021 р., які були надані відповідачем лише під час апеляційного провадження та в яких вказано призначення платежу: «Поповнення електронного рахунку згідно декларації по ПДВ за 2020 р., оскільки неможливо встановити, що саме за податковими деклараціями, на підставі яких виник податковий борг відповідача, було сплачено грошове зобов`язання. В доданих відповідачем до пояснень копіях платіжних інструкцій таке призначення платежів відсутнє.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що наявний податковий борг своєчасно та в повному обсязі не сплачено, заборгованість перед бюджетом на момент розгляду справи не погашена та складає у загальному розмірі 35919,12 грн, доказів сплати відповідачем не надано, а тому висновки суду першої інстанції є правомірними.

Судом апеляційної інстанції було витребувано у податкового органу письмові пояснення з документальним підтвердженням наявності у відповідача податкового боргу у розмірі 35919,12 грн., з урахуванням наданих нею платіжних інструкцій: №291 від 25.09.2020 р. на суму 7990 грн., №336 від 29.10.2020 р. на суму 13500 грн., №394 від 28.12.2020 р. на суму 5600 грн., №427 від 29.01.2021 р. на суму 8410 грн.

В додаткових поясненнях позивач зазначив, що відповідно до пункту 9 статті 87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Таким чином, суми, сплачені відповідачем, згідно платіжних інструкцій № 291 від 25.09.2020 на суму 7990,00 грн, № 336 від 29.10.2020 на суму 13500,00 грн, № 394 від 28.12.2020 на суму 5600,00 грн, № 427 від 29.01.2021 на суму 8410,00 грн були зараховані в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення, що підтверджується витягами з інтегрованої картки платника.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 26.11.2020 у справі №500/2486/19 колегія суддів не приймає як нерелевантне до відносин щодо стягнення податкового боргу.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність та обґрунтованість позовних вимог Головного управління ДПС у Харківській області.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 року у справі № 520/19019/23 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 по справі № 520/19019/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко