Справа № 280/6426/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 березня 2024 року м. Дніпросправа № 280/6426/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Вишнякова Дмитра Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року в адміністративній справі №280/6426/23 (головуючий суддя першої інстанції Прасов О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 07.08.2023 року (згідно штампу на поштовому конверті) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати дії Військової частини НОМЕР_1 по невиплаті йому у лютому та березні 2023 року премії та додаткової винагороди відповідно до контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу від 09.01.2022 року протиправними;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому у лютому та березні 2023 року премію та додаткову винагороду відповідно до контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу від 09.01.2022 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник вказує, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено позивачу премію та додаткову винагороду відповідно до контракту про проходження військової служби. Вважає, що відсутність бойового донесення не може бути підставою для відмови у нарахуванні та виплаті вказаних коштів. Також скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції про необгрунтованість позовних вимог, оскільки відповідно до положень ст.77 КАС України обовязок доказування покладається на субєкта владних повноважень. Крім того вказує, що відзив на позовну заяву підписано неуповноваженою особою.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу від 09.01.2022 року (а.с.12-14).

Позивач проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 у період з 19 жовтня 2022 року по 13 березня 2023 року на штатних посадах військової частини НОМЕР_1 (остання займана посада - командир роти логістики військової частини НОМЕР_1 ).

Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.03.2023 року №73 капітана ОСОБА_1 , звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 03 березня 2023 року №68 з військової служби у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку), відповідно до пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Вважається таким, що справи та посаду командира роти логістики військової частини здав, направлено для зняття з військового обліку до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 13 березня 2023 року позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та усіх видів забезпечення та з 13.03.2023 року він вважається таким, що відкликаний з виконання завдань, передбачених бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 29.01.2023 року №88дск. Виплачено щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 405% від посадового окладу з 01 березня 2023 року по 13 березня 2023 року, надбавку за особливості проходження служби 65% до посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавку за вислугу років з 01 березня 2023 року по 13 березня 2023 року (а.с.15).

Відповідач на адвокатський запит листом від 06.07.2023 року №3097 повідомив, що капітану ОСОБА_1 у лютому та березні додаткова винагорода не нараховувалась та не виплачувалась у зв`язку із відсутністю документально підтверджених підстав, передбачених пунктом 4 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ від 07.06.2018 №260 (зі змінами), а саме бойового донесення (а.с.16).

Позивач, вважаючи протиправними дії військової частини щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди за лютий, березень 2023 року, оскаржив такі дії до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінетом Міністрів України від 28.02.2022 року №168 на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно із п.4 розділу ХХХІV «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого 07.06.2018 року наказом Міністерства оборони України №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (надалі - «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»), підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Відповідно до п.8 розділу ХХХІV «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Пунктом 14 розділу ХХХІV «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які: самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника); вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння,- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).

Таким чином, підставами для невиплати щомісячної премії та додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ №168 є: невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення та вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення (п.5 розділу ХVІ Порядку №260).

Згідно матеріалів справи (відзив відповідача на позов) ОСОБА_1 не включався до наказів про виплату додаткової винагороди за лютий та березень 2023 року у зв`язку із відсутністю облікованих бойових донесень за лютий та березень 2023 року щодо підтвердження виконання бойових (спеціальних) завдань згідно бойових розпоряджень та не був включений до рапорту начальника штабу від 31.03.2023 року №1849/1 (а.с.47).

Згідно із довідкою ВЧ НОМЕР_1 від 06.07.2023 року за №835 про виплату грошового забезпечення, додаткової винагороди та премії капітану ОСОБА_1 виплачувалась премія за лютий 2023 року та додаткова винагорода за лютий, березень 2023 року. Премія відповідно до наказу МОУ № 260 за березень 2023 року позивачу виплачена в розмірі 405% від посадового окладу та складала 7421,95 грн. (а.с.17).

Відтак, вимоги позивача щодо зобов`язання ВЧ нарахувати та виплатити йому премію за березень 2023 року є необгрунтованними та спростовуються наведеними вище матеріалами справи, як вірного висновку дійшов і суд першої інстанції.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, позивачем також не спростовано інформацію, яка наведена в Протоколі від 22.02.2023 року серії А7038 №08/2023 про військове адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення та в Наказі командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 13.03.2023 року за №77 про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби, в умовах воєнного стану капітаном ОСОБА_2 стосовно вживання алкогольних напоїв та виконання обов`язків військової служби в стані алкогольного сп`яніння в умовах воєнного стану 22.02.2023 року; самовільного залишення місця служби без поважних причин з 21.02.2023 року по 22.02.2023 року в умовах воєнного стану (а.с.54, 55).

В апеляційній скарзі позивач висловлює свою незгоду з порядком проведення службового розслідування та його результатами, проте, вказане не є предметом спору в даній справі.

Позивачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів оскарження та скасування Наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 13.03.2023 року за №77 про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби, в умовах воєнного стану капітаном ОСОБА_2 , та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на відсутність у нього обов`язку щодо надання «бойового донесення» для виплати додаткової винагороди суд апеляційної інстанції до уваги не приймає та зазначає, що у пункті 4 розділу ХХХІV Порядку №260 обов`язковим підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії для нарахування та виплати додаткової винагороди є, зокрема, «бойове донесення».

Проте, а ні «бойове донесення», а ні будь-який інший документ, передбачений пунктом 4 розділу ХХХІV Порядку №260 позивачем не надано як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Хоча частиною другою статті 78 КАС України і передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, вказане не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

Щодо посилань скаржника про підписання та подання відзиву на позовну заяву додатками неуповноваженою особою, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність таких доводів, оскільки відповідачем до відзиву на позовну заяву додано копію довіреності Військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2023 року на ім`я ОСОБА_3 , згідно якої останній уповноважений представляти інтереси ВЧ НОМЕР_1 у судах України, в тому числі, підписувати від імені військової частини та подавати: відзиви (пояснення) на позовні заяви (скарги).

Крім того, врахування доводів учасників справи, які викладені у процесуальних документах, зокрема у відзиві на позовну заяву, а також оцінка наданих доказів, є повноваженням суду.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишено без змін, тому у відповідності до вимог частини 6 статті 139 КАС України, розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Вишнякова Дмитра Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року в адміністративній справі №280/6426/23 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року в адміністративній справі №280/6426/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 5 частини 2 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко