Справа № 200/19274/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року справа №200/19274/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2023 року (головуючий суддя І інстанції Бєломєстнов О.Ю.), складене у повному обсязі 19 травня 2023 року у справі № 200/19274/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Донецького окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.08.2021 року № 207 в частині виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини;

- зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини у день фактичного проведення всіх необхідних розрахунків з нею.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду 19 травня 2023 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.08.2021 року № 207 в частині виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини у день фактичного проведення всіх необхідних розрахунків з нею відмовлено.

Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, просила суд скасувати судове рішення та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку що оскарження наказу відповідача щодо зміни дати виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 позивача має лише календарне значення і не уповноважує відповідача поновити позивача на військовій службі.

Вважає, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.08.2021 року № 207 в частині виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини у день фактичного проведення всіх необхідних розрахунків з нею підлягають задоволенню, оскільки позивачем оскаржується спірний наказ тільки в частині дати звільнення.

Сторони в судове засідання не викликались, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційних скарг, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 від 06.12.2000 року.

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) є підрозділом Збройних Сил України, у якому позивач проходила військову службу.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №121 від 28.10.2017 року позивач зарахована до особового складу та на всі види забезпечення.

Наказом командира НОМЕР_5 окремої механізованої бригади № 164-РС від 25.08.2021 року відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу старшого солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас з підпунктом а (військовослужбовці, які вислужили строк військової служби за контрактом).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.08.2021 №207:

Старшого солдата ОСОБА_2 , командира відділення зв`язку групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 25 серпня 2021 року №164-РС у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважати таким, що справи і посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 28 серпня 2021 року виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з продовольчого забезпечення з 29 серпня 2021 року.

08.09.2021 року шляхом зарахування грошових коштів на картковий рахунок ПАТ КБ Приват Банк позивачу було виплачене грошове забезпечення у сумі 78 882,20 грн.

Згідно розрахунково-платіжної відомості №102 Військової частини НОМЕР_1 на виплату компенсації за речове майно при звільненні з лав ЗС України особам офіцерського складу, військовослужбовцям рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, 09.12.2021 року позивачу перераховано на картковий рахунок грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 22 975,14 грн.

Зазначене підтверджується довідкою ПАТ КБ Приват Банк від 09.12.2021 року.

Предметом даного спору є дії відповідача щодо виключення позивача зі списків особового складу військової частини до проведення повного розрахунку з ним, а саме до виплати грошової компенсації за неотримане речове майно.

Позивач, вважаючи протиправним наказ 28.08.2021 року № 207 в частині визначення дати звільнення, звернулась з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що правовим наслідком несвоєчасного розрахунку з позивачем є виникнення права на отримання від відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Скасування наказу про звільнення не вважається належним способом поновлення такого права, застосовується при захисті права на працю, про порушення якого позивач не стверджує, оскільки не просить поновити її на службі.

Положенням №1153 та іншими законодавчими актами не передбачений обов`язок військової частини змінити дату виключення військовослужбовця зі списків особового складу у разі несвоєчасного проведення всіх необхідних розрахунків.

Оцінка суду.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XI (далі - Закон №2232-XI) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частиною другої статті 24 Закону № 2232-XI закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 2232-XI звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону № 2232-XI звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

«Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України», затверджене Указом Президента України 10 грудня 2008 року №1153/2008, (далі Положення №1153/2008) визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Відповідно до пункту 242 Положення №1153/2008 […] після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. […] Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

З вищевикладених норм вбачається, що виключення зі списків особового складу військовослужбовця, звільненого з військової служби, можливе за умови здачі посади та проведення з ним усіх необхідних розрахунків по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню. При цьому, виключення військовослужбовця зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків дозволяється лише зі згоди такого військовослужбовця.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.08.2021 №207 визначено здійснити виплати позивачу.

Разом із цим, при прийнятті зазначеного наказу в частині виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 28.08.2021, відповідачем не враховано, всупереч вимогам пункту 242 Положення №1153/2008, відсутність повного розрахунку із позивачем по грошовому забезпеченню, а також відсутність згоди позивача про виключення його із списків особового складу до проведення з ним усіх необхідних розрахунків.

Відповідачем, в свою чергу, не заперечується, а матеріали справи містять докази, що усі необхідні розрахунки з позивачем були здійснені лише 09.12.2021.

Водночас, обов`язок військової частини здійснити повний розрахунок у момент виключення військовослужбовця зі списків особового складу відповідає праву такого військовослужбовця надати або не надати свою згоду на виключення зі списків особового складу до моменту здійснення з ним повного розрахунку.

Суд зазначає, що для того, щоб згода фізичної особи була правомірною вона повинна відповідати умовам дійсності такої згоди, тобто, окрім добровільності, вона повинна бути ще й конкретною та однозначною.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази згоди позивача на звільнення та виключення зі списків особового військової частини НОМЕР_1 до проведення з ним усіх необхідних розрахунків.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного суду від 31.10.2019 у справі № 825/598/17 та від 28.07.2020 у справі № 495/707/14-а.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції помилково та необґрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, колегія суддів зазначає, що відповідач протиправно прийняв спірний наказ в частині дати звільнення, оскільки відповідачем не враховано, всупереч вимогам пункту 242 Положення №1153/2008, відсутність повного розрахунку із позивачем по грошовому забезпеченню, а також відсутність згоди позивача про виключення його із списків особового складу до проведення з ним усіх необхідних розрахунків.

Щодо обраного способу захисту порушеного права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З метою повного та всебічного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача шляхом:

визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо передчасного виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 без проведення з нею повного розрахунку при звільненні,

зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 внести зміни до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.08.2021 року № 207 шляхом зазначення дати виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 09 грудня 2021 року.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Здійснюючі апеляційний розгляд справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, що обумовлює задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2023 року у справі № 200/19274/21 задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2023 року у справі № 200/19274/21 скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо передчасного виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 без проведення з нею повного розрахунку при звільненні,

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 внести зміни до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.08.2021 року № 207 шляхом зазначення дати виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 09 грудня 2021 року.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 26 березня 2024 року.

Головуючий суддя А.В.Гайдар

Судді Е.Г.Казначеєв

І.Д. Компанієць