Справа № 380/3117/24
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2024 рокусправа № 380/3117/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовський Р.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Леополісбуд» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного підприємства «Леополісбуд» до Львівської митниці, у якій позивач просить суд визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів: № UA209000/2023/901047/2 від 19.09.2023; № UA209000/2023/901049/2 від 19.09.2023; № UA209000/2023/901099/2 від 02.10.2023; №UA209000/2023/901324/2 від 27.11.2023; № UA209000/2023/901395/2 від 21.12.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Приватне підприємство «Леополісбуд» здійснює діяльність у сфері оптової торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням. Для здійснення своєї діяльності ПП «Леополісбуд» імпортує партії керамогранітної плитки. З цією метою ПП «Леополісбуд» було укладено зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу №1505/18 від 15.05.2018 (далі Контракт №1505/18 від 15.05.2018). На виконання Контракту №1505/18 від 15.05.2018 позивач в період з 19.09.2023 по 21.12.2023 здійснив поставку п`яти партій товарів, однак Львівська митниця під час митного оформлення вказаних партій товарів не погодилась із задекларованою митною вартістю товарів і прийняла 5 оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів. З вказаними рішеннями позивач не погоджується, вважає, що рішення митного органу не відповідають принципам законності та обґрунтованості, передбаченим п. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України. Доводи позивача зводяться до того, що митний орган не врахував зміст усіх наданих до митного оформлення документів, зокрема й тих, які підтверджують, що позивач організував транспортування товару після фрахтування за допомогою єдиного експедитора. Позивач також наголошує, що повністю сплатив поставку згаданого товару, що підтверджується наданими банківськими документами, зміст яких чітко передбачає особливості оплати поставки товару, суть яких зводиться до наступного: оплата здійснювалась за двома проформами-інвойсами та здійснена трьома банківськими SWIFT-переказами. Окрім цього позивач у позовній заяві також зазначає, що дії відповідача не відповідають принципу законності. Зокрема, відповідав надавав позивачу письмові вимоги з підстави, не передбаченої ч. 3 ст. 53 МК України, а отже діяв не у межах та не у спосіб передбачений законодавством. Врешті, обираючи спосіб коригування митної вартості товарів відповідач не дотримався вимог ст. 60 МК України, оскільки у гр. 33 оскаржуваних рішень всупереч положенням ст. 55, 60 МК України п. 2.1 Правил заповнення рішень про коригування митної вартості товарів не вказав у рішеннях жодних пояснень про те, чи справді обрана митна декларація, як джерело коригування митної вартості, була сформована при поставці аналогічної партії товару та її обсягу, що є самостійною підставою для скасування рішень про коригування митної вартості товарів. На підставі наведеного вважає, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/901047/2 від 19.09.2023; №UA209000/2023/901049/2 від 19.09.2023; № UA209000/2023/901099/2 від 02.10.2023; №UA209000/2023/901324/2 від 27.11.2023; №UA209000/2023/901395/2 від 21.12.2023 є незаконним та необґрунтованим, такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року відкрито провадження у справі, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у встановлений законом строк надав відзив на позовну заяву. У відзиві митний орган детально описує процедуру здійснення коригування митної вартості товарів та приходить до висновку про те, що позивач не надав увесь необхідний обсяг документів; що надані документи містять розбіжності та не усю інформацію, а отже складові митної вартості не можна вважати такими, що є документально підтверджені та піддаються обчисленню. Свої твердження відповідач підкріплює аргументами про те, що витребування додаткових документів у позивача було обумовлене необхідністю оцінки наявних ризиків щодо можливого заниження митої вартості, необхідністю у зв`язку з цим перевірки даних щодо правильності формування ціни на задекларований товар, а також підтвердження того, наскільки обґрунтованим є декларування митної вартості товару за ціною, нижчою аніж та що вже наявна в митного органу, а також законодавчо закріпленого права митного органу упевнитись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку поданих для цілей визначення митної вартості. Вказує, що за результатами здійснення митних формальностей, сумніву митного органу не спростовано. Тобто, митниця мала право на витребування додаткових документів, оскільки надані документи містили розбіжності, а також були відсутні усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості; митниця в межах п. 5 ч. 4 ст. 54 МК України, має право письмово запитувати у декларанта додаткові документи для визначення дійсної митної вартості товарів. Відтак, і у даній справі, відповідач стверджує, що документи, які були подані до митного оформлення містили розбіжності, а також відсутні складові митної вартості, у зв`язку з чим у митного органу виникли обґрунтовані сумніви у правильності визначеної декларантом митної вартості, про що зазначено безпосередньо і в рішенні про коригування митної вартості. На вимогу митного органу додаткових документів, які б спростовували виявлені розбіжності декларантом не надано. Окрім цього у відзиві на позовну заяву Львівська митниця також зазначає, що заявка на перевезення товарів є невід`ємною частиною договору на перевезення, оскільки вона відповідно до Договору про транспортно-експедиторське обслуговування № 16-06 від 16.06.2020, що був наданий до митного оформлення, повинна надаватись під кожне перевезення, в якій зазначається: найменування та кількість вантажу, маршрут перевезення (порт завантаження, порт розвантаження, місце доставки вантажу), дані про вантажовідправника та вантажоодержувача, тощо, однак заявка не була подана ані до митного оформлення, ані до суду, а отже розмір витрат на транспортування, які є складовою митної вартості товарів, викликає обґрунтований сумнів. А тому, в митниці були всі підстави для того, щоб витребувати додаткові документи.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, у якій із доводами та міркуваннями відповідача не погодився, вказав, що доводи відповідача про те, що позивач в ході судового розгляду повинен доводити митну вартість товарів, що імпортувалися, не відповідають дійсності, оскільки позивачем було надано всі документи, передбачені статтею 53 МК України, тобто вжито всіх можливих заходів щодо підтвердження митної вартості товарів. Зазначив, що відповідачем як і в оскаржуваних рішеннях, так і у відзиві не доведено та не обґрунтовано належними та достатніми доводами й доказами наявність у поданих йому документах зазначених у частині 2 статті 53 Митного кодексу України розбіжностей, ознак підробки, відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, що унеможливлює законне витребування додаткових документів за частиною 3 статті 53 Митного кодексу України. Посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування обраного декларантом методу визначення митної вартості. За таких обставин, наведена в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості причина неможливості визнання задекларованої вартості товару є формальною і такою, що не відповідає цитованим правилам заповнення рішень про коригування митної вартості та суперечить приписам статті 58 МК України.

Всебічно дослідивши та об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд встановив наступне.

ПП «Леополісбуд» зареєстроване як юридична особа від 14.12.2011 із присвоєнням коду . Основним видом економічної діяльності вказаного підприємства є оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (46.73).

Для здійснення своєї діяльності ПП «Леополісбуд» імпортує партії керамогранітної плитки. З цією метою між ПП «Леополісбуд» (покупець) та індійською компанією «RAVIRAJ PLASTICS PVT. LTD.» (продавець) було укладено згаданий вище Контракт №1505/18 від 15.05.2018, предметом якого згідно п. 1.1-1.2 є поставка керамічної плитки в асортименті, кількості та за ціною, узгодженими в інвойсах (або інших документах) які є додатками та невід`ємною частиною цього Договору. Метою придбання керамічної плитки є подальша оптова та роздрібна торгівля.

Згідно п. 2.2 Контракту №1505/18 від 15.05.2018 ціни на товар згідно з цього Договору встановлюються у доларах США (USD), та включають в себе вартість упакування та маркування.

У приписах розділу 3 Контракту №1505/18 від 15.05.2018 сторони домовилися, що оплата замовленого товару здійснюватиметься за формулою « 25%/75%», зокрема, 25% передоплата по «заявці», а 75% після отримання копій по факсу, або на електронну адресу чи не пізніше 7 днів з моменту доставки товару в порт призначення. В той же час сторони погодили, що інші та остаточні умови оплати, в тому числі відстрочення оплати, або інший розмір передоплати будуть вказані у інвойсах-проформах або комерційних інвойсах (п. 3.1 Контракту №1505/18 від 15.05.2018).

Відповідно до п. 4.1 Контракту №1505/18 від 15.05.2018 поставка керамічної плитки здійснюватиметься на умовах торгової формули CIF Одеса згідно з Incoterms 2010. Водночас, сторони залишили за собою право обумовлювати та змінювати торгову формулу безпосередньо перед самою поставкою товару, а остаточна торгова формула буде відображена у інвойсі на конкретну партію товару. Також сторони домовилися, що датою поставки товару вважатиметься дата заповнення коносаменту, а сама поставка повинна супроводжуватися комерційним інвойсом, коносаментом, експортною декларацією та іншими документами за бажанням покупця. Ці документи Продавець повинен надіслати позивачу протягом 24 годин з моменту відвантаження товару про що міститься вказівка у п. 4.2-4.4 Контракту №1505/18 від 15.05.2018.

Суд також з`ясував, що в цих п`яти випадках поставки партій товару, сторони (продавець та покупець) скористалися наданою нормами Контракту №1505/18 від 15.05.2018 можливістю й відступили від двох загальних правил поставки товару, а саме 1) змінили умови поставки з CIF Одеса на FOB Мундра згідно з Incoterms 2010; 2) змінили умови оплати вартості товару з формули « 25%/75%» (де 25% передоплата, 75% післяоплата) на формулу « 15%/85%. Вказівки на зміну цих умов містилися в комерційних інвойсах, та проформах-інвойсах, які позивач надавав до митного оформлення.

Оскільки поставка товару здійснювалась за правилами FOB Мундра, позивач в подальшому самостійно організовував транспортне перевезення товару з морського порту у місті Ґданськ, Польща, куди морським перевезенням прибував придбаний товар за Контрактом №1505/18 від 15.05.2018 до митної території України. Для цього позивач залучив єдиного перевізника: транспортного експедитора ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» (Експедитор), про що було укладено Договір №16-06 про транспортно-експедиторське обслуговування від 16.06.2020 року (далі Договір №16-06).

Згідно з п. 1.1 Договору №16-06 Експедитор зобов`язується організувати за рахунок Клієнта транспортно-експедиторське обслуговування (ТЕО), перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів по території України і в міжнародному сполученні, а також надати інші-транспортно-експедиторські послуги Клієнту за згодою Сторін. При необхідності для виконання своїх зобов`язань за договором, Експедитор зобов`язується укладати від свого імені договори з транспортними організаціями, контейнерними лініями, автомобільними перевізниками, складами зберігання та іншими організаціями. Окрім цього, Експедитор зобов`язаний представляти інтереси Клієнта у взаєминах з перевізниками, портами, аеропортами, державними органами у зв`язку із перевезенням, перевалкою, ТЕО вантажів Клієнта (п. 2.1.1-2.1.2 Договору №16-06). Під кожне перевезення Клієнт надає Експедитору заявку, в якій зазначається найменування та кількість вантажу, маршрут перевезення (порт завантаження, порт розвантаження, місце доставки вантажу) заплановану дату надання вантажу відправником, тип транспортного засобу, дані про вантажовідправника та вантажоодержувача, а також необхідна інформація, що стосується організації ТЕО (п. 1.3 Договору №16-06). Для виконання своїх зобов`язань за цим Договором Експедитор має право здійснювати розрахунки з портами, транспортними, експедиторськими та іншими організаціями (п. 2.2.1 Договору №16-06).

Порядок розрахунків за Договором №16-06 унормований положеннями розділу 4 цього договору згідно з п. 4.1.1-4.1.3 якого перелік послуг, а також вартість послуг Експедитора встановлюються за згодою Сторін. Додаткові витрати, пов`язані iз будь-якими перевірками вантажу контролюючим державними органами оплачуються по факту надання таких послуг та підтвердження відповідними документами якщо вони є. Клієнт оплачує: А) при перевезенні вантажу морським сполученням в режимі імпорт платежі за послуги з перевезення вантажу та супутні витрати, пов`язані з таким перевезенням (навантаження та/або розвантаження вантажу, агентські, портові збори і т.п.), протягом трьох (3) банківських днів з моменту отримання Клієнтом рахунку, але до вивозу вантажу з порту; … Б) перевезенні вантажу автомобільним та/або залізничним транспортом (при наземній доставці), оплата здійснюються Клієнтом протягом трьох (3) банківських днів з моменту отримання Клієнтом рахунку. … Г) по виставленому рахунку Експедитора внутрішньопортове зберігання вантажу, використання інфраструктури порту, згідно з тарифами, офіційно встановленими портом та/або контейнерними операторами, що офіційно здійснюють свою діяльність на території зазначених портів. При цьому Експедитор залишає за собою право зобов`язати Клієнта, шляхом виставлення рахунку, здійснити передоплату за послуги, пов`язані з тривалим перебуванням вантажу у порту/на терміналі, які перебувають у порту/терміналі понад безоплатного періоду зберігання вантажу (у контейнерах), встановленого згідно з умовами порту/терміналу/агента контейнерної лінії, у тому числі за послуги за зберігання вантажу (в т.ч. у контейнері) та штраф за понаднормативне використання контейнера (демередж) тощо, до моменту вивезення вантажу з порту/терміналу.

Згідно з положеннями п. 4.1.6 4.1.7 Договору №16-06 виконані послуги регламентуються актом виконаних робіт та рахунком Експедитора. Плата Експедиторові зазначається у додатку до договору. Такий додаток може мати вигляд додаткової угоди, заявки, акту виконаних робіт, рахунку експедитора, гарантійного листа Клієнта. Платою Експедиторові вважаються кошти оплачені Клієнтом Експедиторові за виконання цього Договору. У плату Експедиторові не включається його витрати на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання даного договору на оплату зборів (обов`язкових платежів), які платяться при виконанні даного договору (п. 4.3 Договору №16-06). Експедитор сплачує за перевезення та інші послуги третіх осіб на користь та за рахунок Клієнта (вантажоодержувачів, вантажовідправників та інших осіб). Кошти, які перераховуються Клієнтом на рахунок експедитора не переходять у власність Експедитора і не є його прибутком, а є для сплати перевезення та інших послуг третіх осіб (портів, перевізників, терміналів, агентів ліній, брокерів, експедиторських організацій та ін.). У власності Експедитора залишається винятково експедиторська винагорода (п. 4.5 Договору №16-06).

В межах поставки п`яти партій товарів за Контрактом №1505/18 від 15.05.2018 у період з 19.09.2023 по 21.12.2023 відносно позивача Львівською митницею (відокремлений підрозділ Державної митної служби України) було складено п`ять рішень про коригування митної вартості товару.

15.09.2023 Приватне підприємство «Леополісбуд» подало до митного оформлення митну декларацію № 23UA74U3 разом з товаросупровідними документами, а саме: Пакувальний лист № 075/23-24 від 28.06.2023; Пакувальний лист № 076/23-24 від 28.06.2023; Пакувальний лист «PACKING LIST [8 x 20' FCL]» від 28.06.2023; Рахунок-проформа (Proforma invoice) №RPL/PI/032/22-23 від 10.05.2023; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №075/23-24 від 28.06.2023; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №076/23-24 від 28.06.2023; Коносамент № GLSPL/GDA/2324/262 від 11.07.2023; Накладна УМВС № від 09.09.2023; Супровідний документ № 23PL322080NS64GYZ6 від 01.09.2023; Декларацiя про походження товару № 075/23-24 від 28.06.2023; Декларацiя про походження товару №076/23-24 від 28.06.2023; Банківський платіжний документ, що стосується товару б/н від 16.05.2023; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №LS-4502824 від 22.08.2023; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 29.12.2022; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №1505/18 від 15.05.2018; Договір (контракт) про перевезення №16-06 від 16.06.2020; Інші некласифіковані документи «контрольний талон» від 15.09.2023; Інші некласифіковані документи «лист про затримку контейнера» №M від 07.09.2023; Копія митної декларації країни відправлення INMUN1 №2082326 від 28.07.2023; Копія митної декларації країни відправлення INMUN1 №2082344 28.07.2023.

15.09.2023 Приватне підприємство «Леополісбуд» подало до митного оформлення митну декларацію № 23UA01U4 разом з товаросупровідними документами, а саме: Рахунок-проформа (Proforma invoice) №RPL/PI/032/22-23 від 10.05.2023; Рахунок-проформа (Proforma invoice) №RPL/PI/050/23-24 від 27.05.2023; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №077/23-24 від 28.06.2023; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №078/23-24 від 28.06.2023; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №079/23-24 від 29.06.2023; Коносамент № GLSPL/GDA/2324/263 від 11.07.2023; Накладна УМВС № від 09.09.2023; Супровідний документ №23PL322080NS64GIU3 від 05.12.2022; Декларацiя про походження товару № 077/23-24 від 28.06.2023; Декларацiя про походження товару №078/23-24 від 28.06.2023; Декларацiя про походження товару № 079/23-24 від 29.06.2023; Банківський платіжний документ, що стосується товару б/н від 02.06.2023; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №LS-4502826 від 18.01.2023; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 29.12.2022; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №1505/18 від 15.05.2018; Договір (контракт) про перевезення №16-06 від 16.06.2020; Копія митної декларації країни відправлення INMUN1 №2082334 від 28.07.2023; Копія митної декларації країни відправлення INMUN1 №2082338 від 28.07.2023; Копія митної декларації країни відправлення INMUN1 №2102663 від 29.07.2023.

29.09.2023 Приватне підприємство «Леополісбуд» подало до митного оформлення митну декларацію № 23UA75U4 разом з товаросупровідними документами, а саме: Пакувальний лист (Packing list) №080/23-24 від 29.09.2023; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №080/23-24 від 29.06.2023; Коносамент № GLSPL/GDA/2324/264 від 13.07.2023; Накладна УМВС №31501096 від 20.09.2023; Супровідний документ T1 №23PL335010NU65LJI9 від 16.09.2023; Декларацiя про походження товару № 080/23-24 від 29.06.2023; Банківський платіжний документ, що стосується товару б/н від 08.08.2023; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №LS-4509115 від 21.09.2023; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 29.12.2022; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №1505/18 від 15.05.2018; Договір (контракт) про перевезення №16-06 від 16.06.2020; Інші некласифіковані документи «талон» 29.09.2023.

27.11.2023 Приватне підприємство «Леополісбуд» подало до митного оформлення митну декларацію № 23UA31U5 разом з товаросупровідними документами, а саме: Пакувальний лист № 162/23-24 від 12.09.2023; Пакувальний лист № 163/23-24 від 12.09.2023; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №162/23-24 від 12.09.2023; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №163/23-24 від 12.09.2023; Коносамент № GLSPL/GDA/2321/278 від 25.09.2023; Декларацiя про походження товару №162/23-24 від 12.09.2023; Декларацiя про походження товару № 163/23-24 від 12.09.2023; Накладна ЦІМ/УМВС №40559 від 20.11.2023; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №LS-4522155 від 22.11.2023; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 29.12.2022; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №1505/18 від 15.05.2018; Договір (контракт) про перевезення №16-06 від 16.06.2020; Інші некласифіковані документи контрольний «талон» від 25.11.2023; Копія митної декларації країни відправлення INMUN1 №3881094 від 12.11.2023; Копія митної декларації країни відправлення INMUN1 №3881099 від 12.09.2023.

20.12.2023 Приватне підприємство «Леополісбуд» подало до митного оформлення митну декларацію № 23UA62U7 разом з товаросупровідними документами, а саме: Пакувальний лист №076/23-24 від 28.06.2023; Рахунок-проформа (Proforma invoice) №RPL/PI/032/22-23 від 10.05.2023; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №076/23-24 від 28.06.2023; Коносамент (Bill of lading) №GLSPL/GDA/2324/262 від 11.07.2023; Накладна УМВС № від 04.11.2023; Супровідний документ T1 № 23PL322080NS68TJ46 від 27.10.2023; Декларацiя про походження товару № 076/23-24 від 28.06.2023; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №LS-4502824 від 22.08.2023; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 29.12.2022; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №1505/18 від 15.05.2018; Договір (контракт) про перевезення №16-06 від 16.06.2020; Інші некласифіковані документи контрольний «талон» від 20.12.2023; Інші некласифіковані документи «лист про перевантаження» від 16.11.2023; Судове рішення у справі цивільної, господарської або адміністративної юрисдикції Постанова суду 380/12969/23 від 06.12.2023; Копія митної декларації країни відправлення INMUN1 №2082326 від 28.07.2023; Копія митної декларації країни відправлення INMUN1 №2082344 від 28.07.2023.

Митний орган, дослідивши документи, додані позивачем до митної декларації, надіслала позивачу вимогу, якою відповідно до ст. 53 Митного кодексу України просив надати додаткові документи для підтвердження заявленого рівня митної вартості товару. Декларантом надіслано додаткові документи, які були наявні у декларанта відповідно до вимог митниці.

Однак, під час здійснення відповідачем контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митними деклараціями було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності. Відповідно, митним органом визначено митну вартість за додатковим методом « 2б» (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) та зобов`язано ПП «Леополісбуд» подати нові митні декларації за ціною товару, яка зазначена в Рішеннях про коригування митної вартості.

Після розгляду усього наданого пакету документів, Митниця не погодилась із заявленою позивачем митною вартістю товарів та прийняла Рішення про коригування митної вартості товарів відносно позивача, а саме:

1. № UA209000/2023/901047/2 від 19.09.2023. У своєму рішенні Митниця висловила зауваження, а саме: (І) відповідно до товаросупровідних документів продавець поставляє товар на умовах FOB Mundra, Індія». Відповідно до Incoterms 2020 термін FOB Free on Board (Назва порту відвантаження) який означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець. Зважаючи на викладене та відповідно до ч. 10 ст. 58 МКУ до митної вартості включаються такі витрати зокрема витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрати на навантаження, вивантаження, перевантаження, складування та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України. Надані до митного оформлення товаросупровідні документи не містять усіх складових митної вартості (оформлення документів, портові збори, перевантаження контейнера, тощо); (ІІ) відповідно до п 3.1 Контракту 1505/18 від 15.05.18 р., оплата за товар здійснюється за схемою 25%/75%, де 25% - попередня оплата по заявці, а 75%- не пізніше 7 днів з моменту доставки товару у порт прибуття. Заявка до митного оформлення не надана. Також, слід зазначити, що суми перерахованих коштів, згідно наданих до митного оформлення банківських документів не відповідають вартості товару що зазначена у комерційних інвойсах;.

За наслідками здійснених митних формальностей, позивачем здійснено випуск у вільний обіг товарів на підставі положення ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України за ВМД ІМ 40 ДЕ № 23UA62U1 згідно з якою сплачено заставу грошових коштів у відповідності до розрахованої відповідачем нової митної вартості і додатково нараховано 387 893,11 грн митних платежів (5 % ввізне мито за кодом 020 на загальну вартість 74594,83 та 20% ПДВ за кодом 028 на загальну вартість 313298,28 грн).

2. № UA209000/2023/901049/2 від 19.09.2023. У своєму рішенні Митниця висловила зауваження, а саме: (І) відповідно наданих до митного оформлення товаросупровідних документів, продавець поставляє товар на умовах FOB Mundra, Індія». Відповідно до Incoterms 2020 термін FOB Free on Board (Назва порту відвантаження) який означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець. Зважаючи на викладене та відповідно до ч. 10 ст. 58 МКУ до митної вартості включаються такі витрати зокрема витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрати на навантаження, вивантаження, перевантаження, складування та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України. Надані до митного оформлення товаросупровідні документи не містять усіх складових митної вартості (оформлення документів, портові збори, перевантаження контейнера, тощо); (ІІ) відповідно до п 3.1 Контракту купівлі продажу № 1505/18 від 15.05.18 р., оплата за товар здійснюється за схемою 25%/75%, де 25% - попередня оплата по заявці, а 75%- не пізніше 7 днів з моменту доставки товару у порт прибуття. Заявка до митного оформлення не надана. Також, слід зазначити, що суми перерахованих коштів, згідно наданих до митного оформлення банківських документів не відповідають вартості товару що зазначена у комерційних інвойсах.

За наслідками здійснених митних формальностей, позивачем здійснено випуск у вільний обіг товарів на підставі положення ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України за ВМД ІМ 40 ДЕ № 23UA71U7 згідно з якою сплачено заставу грошових коштів відповідно до розрахованої відповідачем нової митної вартості і додатково нараховано 277 341,62 грн. митних платежів (5 % ввізне мито за кодом 020 на загальну вартість 53 334.93 та 20% ПДВ за кодом 028 на загальну вартість 224 006,69 грн).

3. № UA209000/2023/901099/2 від 02.10.2023. У своєму рішенні Митниця висловила зауваження, а саме: (І) відповідно до товаросупровідних документів продавець поставляє товар на умовах FOB Mundra, Індія». Відповідно до Incoterms 2020 термін FOB Free on Board (Назва порту відвантаження) який означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець. Зважаючи на викладене та відповідно до ч. 10 ст. 58 МКУ до митної вартості включаються такі витрати зокрема витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрати на навантаження, вивантаження, перевантаження, складування та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України. Надані до митного оформлення товаросупровідні документи не містять числових значень усіх складових митної вартості (оформлення документів, портові збори, перевантаження контейнера, тощо); (ІІ) відповідно до п 3.1 Контракту 1505/18 від 15.05.18 р., оплата за товар здійснюється за схемою 25%/75%, де 25% - попередня оплата по заявці, а 75%- не пізніше 7 днів з моменту доставки товару у порт прибуття. Заявка до митного оформлення не надана. Також, слід зазначити, що суми перерахованих коштів, згідно наданих до митного оформлення банківських платіжних документів не відповідають вартості товару що зазначена у комерційних інвойсах;.

За наслідками здійснених митних формальностей, позивачем здійснено випуск у вільний обіг товарів на підставі положення ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України за ВМД ІМ 40 ДЕ № 23UA63U6 згідно з якою сплачено заставу грошових коштів у відповідності до розрахованої відповідачем нової митної вартості і додатково нараховано 45 041,35 грн. митних платежів (5 % ввізне мито за кодом 020 на загальну вартість 8661.80 та 20% ПДВ за кодом 028 на загальну вартість 36 379.55 грн. ).

4. № UA209000/2023/901324/2 від 27.11.2023. У своєму рішенні Митниця висловила зауваження, а саме: (І) відповідно до товаросупровідних документів продавець поставляє товар на умовах FOB Mundra, Індія». Відповідно до Incoterms 2020 термін FOB Free on Board (Назва порту відвантаження) який означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець. Зважаючи на викладене та відповідно до ч. 10 ст. 58 МКУ до митної вартості включаються такі витрати зокрема витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрати на навантаження, вивантаження, перевантаження, складування та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України. Надані до митного оформлення товаросупровідні документи не містять усіх складових митної вартості (оформлення документів, портові збори, перевантаження контейнера, тощо); (ІІ) відповідно до п. 1.3 Договору про транспортно-експедиційне обслуговування № 16-06 від 16.06.2000 р., Клієнт надає Експедитору заявку, однак даний документ до митного оформлення декларантом не надано; (ІІІ) у комерційних інвойсах №162/23-23 від 12.09.2023 р., №163/23-23 від 12.09.2023 р. та у документі на морське перевезення № GLSPL/GDA/2324/278, міститься посилання на проформу - інвойс № RPL/PL/089/23-24 від 28.07.2023 р., однак зазначений документ (проформа - інвойс) до митного оформлення не надано;.

За наслідками здійснених митних формальностей, позивачем здійснено випуск у вільний обіг товарів на підставі положення ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України за ВМД ІМ 40 ДЕ № 23UA85U3 згідно з якою сплачено заставу грошових коштів у відповідності до розрахованої відповідачем нової митної вартості і додатково нараховано 447 099,78 грн. митних платежів (5 % ввізне мито за кодом 020 на загальну вартість 85 980.72 та 20% ПДВ за кодом 028 на загальну вартість 361 119.06 грн. ).

5. № UA209000/2023/901395/2 від 21.12.2023. У своєму рішенні Митниця висловила зауваження, а саме: - відповідно до товаросупровідних документів продавець поставляє товар на умовах FOB Mundra, Індія». Відповідно до Incoterms 2020 термін FOB Free on Board (Назва порту відвантаження) який означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець. Зважаючи на викладене та відповідно до ч. 10 ст. 58 МКУ до митної вартості включаються такі витрати зокрема витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрати на навантаження, вивантаження, перевантаження, складування та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України. До митного оформлення надано рахунок на транспортні послуги від 22.08.2023 №LS-4502824, та лист від 07.09.2023 про затримку контейнера 8979, який датований пізніше ніж рахунок на транспортні послуги. Відповідно до поданого листа з вантажем були проведені додаткові операції (перевантаження в інший контейнер, зберігання товару), проте ці послуги не відображені в товаросупровідних документах та не додані до митної вартості. Таким чином порушено вимог положень частини 21 статті 58 МКУ..

За наслідками здійснених митних формальностей, позивачем здійснено випуск у вільний обіг товарів на підставі положення ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України за ВМД ІМ 40 ДЕ № 23UA42U4 згідно з якою сплачено заставу грошових коштів у відповідності до розрахованої відповідачем нової митної вартості і додатково нараховано 55 928,56 грн. митних платежів (5 % ввізне мито за кодом 020 на загальну вартість 10 755.49 грн. та 20% ПДВ за кодом 028 на загальну вартість 45 173.07 грн. ).

Суд встановив, що предметом цього позову є рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/901047/2 від 19.09.2023; № UA209000/2023/901049/2 від 19.09.2023; № UA209000/2023/901099/2 від 02.10.2023; № UA209000/2023/901324/2 від 27.11.2023; № UA209000/2023/901395/2 від 21.12.2023.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з доводів позивача, а також заперечень відповідача, при розгляді цієї справи, суд має надати оскаржуваним рішенням про коригування митної вартості товарів оцінку на предмет їх відповідності чинним нормативно-правовим актам, через призму верховенства права та критеріїв законності й обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, які наведені у пунктах 1 та 3 частини 2 статті 2 КАС України. Окрім цього, для зручності та зрозумілості, оцінка на предмет правомірності оскаржуваних актів буде проводитись, виходячи із релевантних норм права, а також обґрунтувань, які такі рішення містять.

Надаючи оцінку доводам сторін щодо законності оскаржуваних рішень суд зазначає наступне.

Відповідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 1 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI (далі - МК України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України.

Частиною 1 статті 246 МК України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно частини 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до частини 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Згідно з частиною 8 статті 257 МК України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів:

1) заявлений митний режим, тип декларації та відомості про особливості переміщення;

2) відомості про декларанта, уповноважену особу, яка склала декларацію, відправника, одержувача, перевізника товарів і сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або іншого документа, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), а в разі якщо зовнішньоекономічний договір (контракт) укладено на підставі посередницького договору, - також про іншу, крім сторони зовнішньоекономічного договору (контракту), сторону такого посередницького договору;

3) відомості про найменування країн відправлення та призначення;

4) відомості про транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для міжнародного перевезення товарів та/або їх перевезення митною територією України під митним контролем, та контейнери;

5) відомості про товари: а) найменування; б) звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар; в) торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах); г) код товару згідно з УКТ ЗЕД; ґ) найменування країни походження товарів (за наявності); д) опис упаковки (кількість, вид); е) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; є) фактурна вартість товарів; ж) митна вартість товарів та метод її визначення; з) відомості про уповноважені банки декларанта; и) статистична вартість товарів;

6) відомості про нарахування митних та інших платежів, а також про надання забезпечення сплати митних платежів: а) ставки митних платежів; б) застосування пільг зі сплати митних платежів; в) суми митних платежів; г) офіційний курс валюти України до іноземної валюти, у якій складені рахунки, визначений відповідно до статті 3-1 цього Кодексу; ґ) спосіб і особливості нарахування та сплати митних платежів; д) спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі надання забезпечення сплати митних платежів);

7) відомості про зовнішньоекономічний договір (контракт) або інший документ, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), та його основні умови;

8) відомості, що підтверджують дотримання встановлених законодавством заборон та обмежень щодо переміщення товарів через митний кордон України;

9) відомості про документи, передбачені частиною третьою статті 335 цього Кодексу;

10) довідковий номер декларації (за бажанням декларанта).

Відповідно до статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною 1 статті 51, частиною 1 статті 52 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено частиною 2 статті 52 МК України декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з частинами 1, 2 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною 1-3 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу

Частиною 5 статті 54 МК України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частинами 2 та 3 статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до частин 4,5 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Пунктом 6 частини 10 статті 58 МК України визначено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

У свою чергу, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню, витрати на транспортування після ввезення (пункт 2 частини 11 статті 58 МК України).

Враховуючи зазначене, суд вважає за доцільне визначити те, що обов`язок доведення митної вартості товару лежить на позивачу.

При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митного органу є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 18 травня 2022 року у справі № 620/1735/20.

Також, Верховним Судом ще у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №809/1884/16 та від 14 серпня 2018 року у справі №826/5868/16 наголошувалося, що відповідно положень статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

При цьому, враховуючи фактичні обсяги партії товарів, для визначення митної вартості використовується найменша вартість із альтернативних, згідно наявної у митного органу інформації.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції таких органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

Витребування документів, визначених частиною 3 статті 53 МК України, може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей щодо заявленої митної вартості товару, а саме: якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України: 1) містять розбіжності; 2) містять наявні ознаки підробки; 3) не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 4) не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Поряд з цим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнівів у достовірності наданої інформації.

В постанові від 20.03.2020 року у справі № 480/АА23/18 Верховний Суд також висловив правову позицію, відповідно до якої неподання декларантом документів, зазначених у частинах 2-4 статті 53 МК України, саме по собі не тягне для нього негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише у тому випадку, коли у органу доходів і зборів будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

У постанові від 05 травня 2022 року у справі № 2040/6019/18 Верховний Суд наголосив, що в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598). Отже, з системного аналізу наведених норм права випливає, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною 2 статті 55 Митного кодексу України, має також містити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні. Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

При цьому, згідно з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2021 року у справі №540/2605/18, від 07.05.2020 року у справі №1.380.2019.001625, від 07.02.2023 року у справі №804/5961/16, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару.

Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи інформації щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, суд, з урахуванням наявних письмових пояснень та доказів, що містяться у матеріал справи, дійшов висновку про те, що на доведення митної вартості товарів за основним методом позивачем було надано митному органу такий обсяг документів, який не тільки відповідає приписам ст. 53 МК України, а й повною мірою підтверджує заявлений рівень митної вартості товарів. У відповідача було достатньо документів та засобів, які дають змогу дослідити заявлені числові значення митної вартості товарів, однак митний орган лише формально зазначив про наявність підстав, для витребування додаткових документів, не конкретизуючи при цьому, які конкретно факти покладені в основу надання вимог про надання додаткових документів від декларанта.

Усі вимоги відповідача були загальними й формальними, їх зміст не відображав наявність обґрунтованого сумніву відповідача, що стосувався однієї із наведених вище підстав. В свою чергу, вимагаючи додаткові документи, Митниця не вказувала на існування ознак підробки наданих документів, або виявлення нею певних розбіжностей між задекларованими складовими митної вартості товарів та вартості товару, відображеної у рахунках-фактурах. Зрештою, такі ознаки підробки та невідповідності не випливають як із фактичних обставин справи, так і не встановлені Митницею при коригуванні митної вартості товару.

Фактично, єдиною підставою для вимоги надати додаткові документи стали не ознаки підробки документів, їх невідповідність, чи відсутність фіксації усіх складових митної вартості, а лише розбіжність із митною вартістю товарів, що ввозилися раніше.

За результатом дослідженням матеріалів справи суд не погоджується із висновками відповідача, викладеними у оскаржуваних рішеннях, а також із доводами представника відповідача, що наведені у заявах по суті справи, стосовно того, що подані позивачем документи на підтвердження митної вартості товарів документально не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та місять розбіжності.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що декларантом вартість товару була визначена відповідно до основного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

З приводу обраного відповідачем методу коригування суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, основним методом визначення митної вартості товарів є визначення митної вартості за ціною договору (вартість операції). Усі інші методи є другорядними, про що зазначено у приписах частини першої та другої статті 57 МК України.

Суд з`ясував, що в усіх п`яти оскаржуваних рішеннях митний орган застосував другий другорядний метод коригування митної вартості товарів (« 2б») за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

Відповідно до приписів частини першої статті 60 МК України суть методу визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів зводиться до того, що за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними. Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку. Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари (частина друга-четверта статті 60 МК України).

Положення статті 55 МК України визначають загальні вимоги до змісту рішення митного органу про коригування митної вартості товарів, згідно з якими, таке рішення повинно містити також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування (пункт 4 частини другої статті 55 МК України).

На виконання вимог статті 55 МК України наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. №598 затверджено Правила заповнення рішень про коригування митної вартості товарів (далі також Правила №598). Так щодо графи 33 рішення про коригування митної вартості товарів у пункті 2.1 Правил №598 вказано, що посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень ст. ст. 59, 60 та 64 МК України з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Виходячи з системного аналізу приписів пункту 4 частини другої статті 55 МК України, статті 60 МК України, пункту 2.1 Правил №598 митний орган, застосовуючи метод коригування за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, у графі 33 відповідного рішення повинен зазначати не тільки номер та дату митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, а й наводити пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, а також, що товар у митний декларації-джерелі коригування був справді подібний (аналогічний), зокрема що здійснювалась поставка товару цього ж виробника, або такої ж торговельної марки тощо.

Суд з`ясував, що позивач постачав товар «Плитка керамічна … для облицювання стін та підлоги» торговельної марки «Raviraj», однак в усіх п`яти митних деклараціях, що були джерелом коригування митної вартості товарів за методом « 2б» згадувався товар «керамічна плитка» іншої торговельної марки, аніж тієї, що її імпортував позивач. Відтак Львівська митниця, приймаючи оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів, порушила вимоги п. 4 ч. 2 ст. 55 МК України та п. 2.1 Правил №598 в частині заповнення гр. 33 рішень, позаяк не вказала на яких умовах здійснювалась поставка товару за митною декларацією-джерелом коригування, які комерційні умови мали місце, та справді постачався подібний (аналогічний) товар, що і в цій ситуації.

Надаючи оцінку доводам сторін щодо обґрунтованості оскаржуваних рішень суд виходить з такого.

Суд з`ясував, що в усіх п`яти рішеннях про коригування митної вартості товарів відповідач наводив наступні ідентичні підстави для коригування митної вартості товарів, а саме: (І) надані до митного оформлення товаросупровідні документи не містять усіх складових митної вартості (оформлення документів, портові збори, перевантаження контейнера, тощо); (ІІ) суми перерахованих коштів, згідно наданих до митного оформлення банківських документів не відповідають вартості товару що зазначена у комерційних інвойсах; (ІІІ) відсутність заявок на перевезення товару; (ІV) відсутності проформи-інвойсу; (V) відповідно до поданого листа від 07.09.2023 «про затримку контейнера 8979» з вантажем були проведені додаткові операції (перевантаження в інший контейнер, зберігання товару), проте ці послуги не відображені в товаросупровідних документах та не додані до митної вартості.

У контексті цього суд з`ясував, що в усіх п`яти випадках товар постачався на умовах FOB Мундра, Індія згідно Іncoterms, відповідно до яких усі ризики і витрати на поставку товару після фрахтування переходять до покупця; й що позивач як покупець, для подальшого транспортування товару залучив єдиного експедитора ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» на підставі Договору №16-06. Згідно з положеннями Договору №16-06 Експедитор виступав представником Клієнта (позивача) у відносинах із портами та іншими перевізниками, а у вартість послуг згідно п. 4.1.3 Договору №16-06 входили послуги з перевезення вантажу та супутні витрати, пов`язані з таким перевезенням (навантаження та/або розвантаження вантажу, агентські, портові збори і т.п.).

На підтвердження витрат на транспортування товару позивач до позовної заяви долучив рахунки-фактури від ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» (рахунок-фактура №№ LS-4502824 від 22.08.2023; LS-4502826 від 22.08.2023; № LS-4509115 від 21.09.2023; № LS-4522155 від 22.11.2023), кожен з яких складався із п`яти позицій, які чітко вказували на розмір витрат експедитора щодо: автотранспортних витрат на території України; міжнародного залізничного перевезення вантажу по території України; експедиторської винагороди; морського перевезення вантажу за межами державного кордону України; міжнародного залізничного перевезення вантажу за межами державного кордону України.

Таким чином оплачуючи за морське перевезення позивач одночасно сплачував і за усі супутні витрати пов`язані із цим перевезенням, що прямо передбачено приписами п. 4.1.3 Договору №16-06, а отже зауваження митного органу надання до митного оформлення товаросупровідні документи не містять усіх складових митної вартості (оформлення документів, портові збори, перевантаження контейнера, тощо) є безпідставними й такими, що спростовуються документами, наявними у матеріалах справи.

Окрім цього суд зазначає, що згідно з приписами підпункту «Г» пункту 4.1.3 Договору №16-06 Експедитор має лише право вимагати від Клієнта передоплату за можливі простої товару, понад встановлені портом періоди безоплатного зберігання вантажу, а основним документом, що підтверджує вартість послуг, і є одночасно актом наданих послуг є рахунок-фактура. Як з`ясував суд, позивач не надавав до митного оформлення жодних документів, які підтверджували, що Експедитор вимагав від позивача передоплату за можливий простій товару, а отже лист про затримку товару носить лише інформаційний характер, й не створює жодних нових зобов`язань для сторін.

Також суд вказує, що у позовній заяві позивач пояснював окремі особливості оплати фактурної вартості поставленого товару, які полягали в тому, що підставою для оплати були проформи-інвойси, а оплата могла відбуватися одним SWIFT-платежем одразу по декількох проформах-інвойсах. Так, зауваження з приводу суми перерахованих коштів згадані відповідачем у рішеннях № UA209000/2023/901047/2 від 19.09.2023; № UA209000/2023/901049/2 від 19.09.2023; № UA209000/2023/901099/2 від 02.10.2023.

Суд встановив, що в межах згаданих трьох рішеннях про коригування митної вартості товарів поставка здійснювалась за двома проформами-інвойсами RPL/PI/032/22-23 від 10.05.2023 та RPL/PI/050/23-24 від 27.05.2023. Загальна фактурна вартість по цих двох проформах-інвойсах становить: 95 009,32 доларів США (68 946.85 дол. США + 26 062.47 дол. США). В той же час оплата фактурної вартості поставленого товару була здійснена трьома SWIFT-платежами: №230516/002189533 від 16.05.2023 на суму 10 382,81 USD; №230602/002205516 від 02.06.2023 на суму 3 913,08 USD; № 230808/002267046 від 08.08.2023 на суму 80 713,45 USD. Дослідивши вказані банківські платіжні документи суд з`ясував, що в графі 70 кожного документу містилося посилання на Контракт №1505/18 від 15.05.2018 та на конкретну проформу-інвойс на підставі якої здійснювалась оплата поставленого товару.

В контексті цього суд встановив, що платіжний документ №230516/002189533 від 16.05.2023 на суму 10 382,81 USD був 15% передоплатою за проформою-інвойсом RPL/PI/032/22-23 від 10.05.2023; платіжний документ №230602/002205516 від 02.06.2023 на суму 3 913,08 USD був 15% передоплатою за проформою-інвойсом RPL/PI/050/22-23 від 27.05.2023; а платіжний документ № 230808/002267046 від 08.08.2023 на суму 80 713,45 USD був 85% післяплатою за проформою інвойсом RPL/PI/032/22-23 від 10.05.2023 та проформою інвойсом RPL/PI/050/22-23 від 27.05.2023.

Загальна сума сплачених коштів згідно з трьома банківськими платіжними документами становить 95 009,32 доларів США (10 382,81 дол. США + 3 913,08 дол. США + 80 713,45 дол. США), що співпадає із фактурною вартістю товарів згідно із згаданими вище проформами-інвойсами. Таким чином суд дійшов до висновку про те, що позивач повністю оплатив усю фактурну вартість поставленого товару в межах двох проформ-інвойсів, що був предметом коригування митної вартості товарів за трьома рішеннями № UA209000/2023/901047/2 від 19.09.2023; № UA209000/2023/901049/2 від 19.09.2023; № UA209000/2023/901099/2 від 02.10.2023.

Відносно решти зауважень митного органу про ненадання до митного оформлення проформ-інвойсів та заявок на перевезення товарів суд зазначає, що приписи частини другої та третьої статті 53 МК України визначають вичерпний перелік документів, які декларант може надати до митного оформлення товару. Відповідно до частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Так, відповідно до пункту 3 частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу). В цій справі суд з`ясував, що імпортований товар був об`єктом купівлі-продажу, позаяк позивач придбавав його у індійської компанії «RAVIRAJ PLASTICS PVT. LTD.», а отже у позивача відсутній обов`язок долучати до митного оформлення проформу-інвойс.

Згідно з пунктом 6 частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Суд встановив, що згідно з положеннями пунктів 4.1.6 4.1.7 Договору №16-06 виконані послуги регламентуються актом виконаних робіт та рахунком Експедитора. Плата Експедиторові зазначається у додатку до договору. Такий додаток може мати вигляд додаткової угоди, заявки, акту виконаних робіт, рахунку експедитора, гарантійного листа Клієнта. В усіх п`яти випадках митного оформлення позивач долучав рахунки-фактури ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ», які водночас вважаються й актами наданих послуг. Таким чином суд констатує, що позивач до митного оформлення надавав документи, які містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів й на підставі цих відомостей митний орган мав можливість належним чином перевірити заявлені числові значення складових митної вартості товарів.

Враховуючи викладене у своїй сукупності, суд погоджується з твердженням представника позивача, що позивач разом з митними деклараціями до митного органу надав усі належні документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару та, відповідно, про безпідставність висновку відповідача про те, що надані позивачем документи містять розбіжності і не підтверджують заявлену за ціною договору митну вартість товару.

Відтак, з огляду на викладене, а також зважаючи на безпідставність доводів митного органу, викладених у оскаржуваному рішенні, суд вважає, що у працівників митного органу були наявні всі правові підстави для застосування першого методу визначення митної вартості товару за ціною угоди. Однак, митний орган безпідставно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів та визначив митну вартість товару за додатковим методом.

Указане свідчить про безпідставність та необґрунтованість оскаржуваних у цій справі рішень Львівської митниці про коригування митної вартості товарі.

Суд вважає, що коригування митної вартості є способом мінімізації шкоди державі від невірного декларування товарів, що ввозяться на територію України, однак таке корегування, як і будь-яке інше рішення суб`єкта владних повноважень, має відповідати критеріям законності, які наведені у частині 2 статті 2 КАС України, чого відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень не дотримано.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 07.02.2023 року у справі №815/6775/17, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи матеріали адміністративної справи у своїй сукупності, суд вважає, що відповідачем не доведено суду правомірність прийняття оскаржуваних позивачем рішень про коригування митної вартості товарів, відтак такі підлягають скасуванню.

При цьому, суд зазначає, що решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.ч.5, 6 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача просить суд зменшити заявлену до відшкодування суму витрат на правничу допомогу.

Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч.9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

26 січня 2023 року між Приватним підприємством «Леополісбуд» та Адвокатським Об`єднанням «ТІ ЕНД ТІ ПАРТНЕРС» було укладено Договір про надання правової допомоги №516 від 26.01.2023.

Згідно з Актом про надання правової допомоги №13 згідно з договором про надання правової допомоги №516 від 26.01.2023, укладеним між Приватним підприємством «Леополісбуд» та Адвокатським Об`єднанням «ТІ ЕНД ТІ ПАРТНЕРС» загальна вартість послуг складає 26000,00 грн.

Адвокатським Об`єднанням «ТІ ЕНД ТІ ПАРТНЕРС» виписано рахунок на оплату №13 від 18.03.2024 на суму 26000,00 грн.

На виконання умов Договору Адвокатом були надані відповідні послуги: вибір правової позиції, підготовка та подання позовної заяви (вартість послуги - 20000,00 грн), підготовка і подання відповіді на відзив (вартість послуги складає 6000,00 грн).

При визначенні розміру витрат на правову допомогу суд керується критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Суд розглянув вказану справу за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки вона є незначної складності.

Відповідно до частини 3 статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Враховуючи вищенаведене суд не враховує при визначенні судових витрат, які підлягають відшкодуванню, суму витрат за підготовку і подання відповіді на відзив (вартість послуги складає 6000,00 грн).

Єдиний державний реєстр судових рішень містить значну кількість судових рішень щодо справ у аналогічних правовідносинах.

Крім того, суд враховує, що предметом вказаного спору є п`ять рішень про коригування митної вартості товарів: № UA209000/2023/901047/2 від 19.09.2023; № UA209000/2023/901049/2 від 19.09.2023; № UA209000/2023/901099/2 від 02.10.2023; №UA209000/2023/901324/2 від 27.11.2023; № UA209000/2023/901395/2 від 21.12.2023.

Суд дійшов висновку про неспівмірність заявлених вимог по відшкодуванню витрат на складання позову 20000,00 грн, оскільки ця категорія справ є справами незначної складності та по них є стала судова практика, а тому написання позовної заяви не потребувало додаткових зусиль та знання як наслідок сума витрат на її написання є завищеною.

Суд ураховує, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат. Суд вважає справедливим відшкодування позивачу його судових витрат на правничу допомогу у сумі 15000,00 грн.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295 КАС України суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Приватного підприємства «Леополісбуд» (Україна, 79022, Львівська обл., місто Львів, вулиця Городоцька, будинок 172, ) до Львівської митниці (Україна, 79000, Львівська обл., місто Львів, вул. Костюшка Т., будинок 1, ) про визнання протиправними і скасування рішень про коригування митної вартості товарів задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів рішення про коригування митної вартості товарів: № UA209000/2023/901047/2 від 19.09.2023; № UA209000/2023/901049/2 від 19.09.2023; № UA209000/2023/901099/2 від 02.10.2023; №UA209000/2023/901324/2 від 27.11.2023; № UA209000/2023/901395/2 від 21.12.2023.

Стягнути з Львівської митниці (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства «Леополісбуд» (Україна, 79022, Львівська обл., місто Львів, вулиця Городоцька, будинок 172, ) судовий збір у розмірі 18 199,57 (вісімнадцять тисяч сто дев`яносто дев`ять) гривень (п`ятдесят сім) копійок.

Стягнути з Львівської митниці (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства «Леополісбуд» (Україна, 79022, Львівська обл., місто Львів, вулиця Городоцька, будинок 172, ) судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в сумі 15000,00 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБрильовський Роман Михайлович