Справа № 120/6261/23
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2024-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

22 березня 2024 року

м. Київ

справа №120/6261/23

адміністративне провадження № К/990/8746/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Коваленко Н.В.,

суддів: Стародуба О.П., Стеценка С.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13.10.2023, додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06.11.2023 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2024 у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача щодо відмови у виготовленні та направленні до ГУ ПФУ у Вінницькій області оновлених довідок про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 (годувальника) станом на 01.09.2020 та 01.01.2021 із урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (з урахуванням мінімальної величини - розміру не менше 50% мінімальної заробітної плати), визначеного станом на 01.01.2020 та 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13.10.2023 року та додатковим рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06.11.2023, залишеним без змін постановами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2024, позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиготовлення та ненадання до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області оновлених довідок про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 станом на 01.01.2020 та 01.01.2021 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII, положень постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704, із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військове звання та інших щомісячних видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), розмір яких визначається із застосуванням розміру посадового окладу, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 та 2021 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017, для проведення перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2020 та 01.02.2021.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області оновлені довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 станом на 01.01.2020 та 01.01.2021 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII, положень постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704, із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військове звання та інших щомісячних видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), розмір яких визначається із застосуванням розміру посадового окладу, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 та 2021 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017, для проведення перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2020 та 01.02.2021.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із такого.

Розгляд справи в суді першої інстанції здійснено в порядку спрощеного позовного провадження.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Підставами для відкриття касаційного провадження скаржник зазначає пункти 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження судових рішень, скаржник вказує на те, що суди першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 02.08.2022 в справі № 440/6017/21, від 13.12.2022 в справі № 240/12647/21, від 10.01.2024 в справі № 240/4894/23, від 31.05.2021 в справі № 340/197/19 та висновках Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2018 в справі № 812/292/18, від 10.11.2021 в справі № 825/997/17. Звертає увагу, що суди першої та апеляційної інстанції безпідставно відмовили у вимозі позивача про врахування під час визначення розміру грошового забезпечення станом 01.01.2020 та 01.01.2021 мінімальної величини розміру не менше 50% мінімальної заробітної плати.

Водночас Суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21 висловив позицію в аналогічних правовідносинах та вказав, що з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови КМУ № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу Закону № 1082-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.12.2022 в справі № 240/12647/21 на яку, в свою чергу посилається позивач як на підставу для касаційного оскарження.

Висновки судів попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду у постановах від 02.08.2022 у справі №440/6017/21 та від 13.12.2022 в справі № 240/12647/21, а доводи касаційної скарги жодним чином їх не спростовують.

Також колегія суддів не бере до уваги посилання на висновки Верховного Суду в постановах від 10.01.2024 в справі № 240/4894/23, від 31.05.2021 в справі № 340/197/19 та висновках Великої Палати Верховного Суду в постановах від 06.11.2018 в справі № 812/292/18, від 10.11.2021 в справі № 825/997/17, оскільки такі поилання є загальними, а скаржником не наведено мотивованих аргументів неправильного застосування норм права.

Крім того, скаржник звертає увагу на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Зазначає, що суди застосовують різні правові позиції щодо визначення величин державних соціальних стандартів за критеріями (статусами), як розрахункової та мінімальної величини; відсутні висновки Верховного Суду щодо способу перерахунку пенсії, визначених Законом України № 2262-XII; відсутні висновки щодо оформлення та подання документів за рішенням суду в орган, який призначає пенсію.

Верховний Суд наголошує на тому, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати норму права, щодо питання застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду та яку, на думку скаржника, судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Однак скаржник не вказав: які саме норми матеріального та/або процесуального права необхідно застосувати для формування висновку; за результатами розгляду касаційної скарги, який саме висновок має бути сформований Верховним Судом з урахуванням зазначених ним норм матеріального та/або процесуального права.

Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Також заявник як на підставу для відкриття касаційного провадження зазначає пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою та третьою статті 353 цього Кодексу.

Однак, скаржник лише формально посилається на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України та не зазначає жодну з підстав для скасування судових рішень, передбачених частинами другою та третьою статті 353 КАС України, що не може вважатися підставою для відкриття касаційного провадження в розумінні статті 328 КАС України.

Крім того, Верховний Суд зауважує, що ОСОБА_1 не зазначено існування обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 347, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13.10.2023, додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06.11.2023 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2024 у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

2. Надіслати ОСОБА_1 копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя О.П. Стародуб

Суддя С.Г. Стеценко