Справа № 953/2939/23
Суддя: Лисиченко С. М.
Дата ухвалення: 2024-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 953/2939/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2024 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді - Лисиченко С.М.,
за участю секретаря судового засідання Кот Я.А.,
розглянувши в залі суду в м.Харкові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Розумної О.О., звернувся до Київського районного суду м.Харкова електронним шляхом з позовною заявою, у якій просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАP за № 6497239 за ч. 2 ст. 126 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та закрити справу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 13.04.2023 йому стало відомо, що стосовно нього існує виконавче провадження № 71489604, що перебуває на примусовому виконанні Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Після звернення із запитом до державного виконавця Смолка Г.А., що здійснює примусове стягнення за вказаним виконавчим провадженням, ОСОБА_1 було отримано копію постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР № 6497239. З вказаної постанови позивачу стало, що 04.02.2023 о 00 годин 30 хвилин інспектором УПП в Харківській області старшим лейтенантом поліції Кірсановим Максимом В`ячеславовичем було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАP за № 6497239, стосовно вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП України. Однак, він не перебував 03.02.2023 за кермом автомобіля, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП України.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова від 19.04.2023, визначено головуючоу суддю у справі: Лисиченко С.М.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25.04.2023 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.05.2023 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовною заявою про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАP за № 6497239 від 04.02.2023 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.05.2023 задоволено клопотання представниці позивача ОСОБА_1 адвоката Розумної Оксани Олександрівни. Змінено порядок розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення із спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
29.06.2023 засобами поштового зв`язку з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції до суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача вказує, що позов є безпідставним та необґрунтованим, тому УПП в Харківській області ДПП повністю заперечує проти задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Так, 03.02.2023 приблизно о 23 год. 05 хв. на блокпосту, який розташований біля будинку 7/1 по вул.Матюшенка у місті Харкові, працівниками Національної гвардії України було зупинено транспортний засіб «MERCEDES-BENZ ML 350», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Водій, зупинивши транспортний засіб, вийшов з нього та почав бігти в невідомому напрямку, проте його було зупинено працівниками патрульної поліції. Водієм виявився позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час спілкування працівники патрульної поліції виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння. При перевірці документів інспектором роти № 6 батальйону № 3 УПП в Харківській області ДПП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 (далі - інспектор) було встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом «MERCEDES- BENZ ML 350», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами, що вказувало на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП. Тому, інспектор провів розгляд адміністративної справи. Позивачу в повному обсязі були роз`ясненні його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268, 287, 289, 307 та 308 КУпАП. Жодних клопотань позивач не заявляв. За результатом розгляду справи, згідно з вимогами ст. 251, 252, 268, 278, 279, 280 КУпАП, інспектор оцінив всі докази (відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень, а саме постанову Московського районного суду міста Харкова від 28.09.2021 у справі № 643/9008/21, якою на позивача накладено адміністративні стягнення за частиною першою ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, відомості з інформаційно- комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України») та встановив, що позивач 04.02.2023 о 23 год. 05 хв. поблизу будинку 7/1 по вул. Матюшенка у місті Харкові, керуючи транспортним засобом «MERCEDES-BENZ ML 350», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не мав права керування таким транспортним засобом, що вказує на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП. Тому інспектором було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6497239 за ч.2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок.Отже, аргументи, зазначені позивачем у позовній заяві, за своєю суттю спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності та не спростовують його вини.
У зв`язку з вищевказаним, вважає, що позовна заява ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, не підлягає задоволенню, оскільки постанова серії ЕАР № 6497239 від 04.02.2023 винесена відповідно до норм чинного законодавства.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні 07.03.2024 надав суду пояснення про те, що дійсно рішенням суду його було позбавлено права керування транспортними засобами, тому 03.02.2023 за кермо автомобіля він не сідав. 03.02.2023 він приїхав на його автомобіля до спортивного залу, за кермом автомобіля була його дівчина, яка після тренування та відвідування басейну поїхала у своїх справах на таксі, залишивши автомобіль на стоянці. В цей день у його знайомого, який тренувався з ним в спортзалі був день народження, у зв`язку з чим, він та товариши вирішили поїхати святкувати до ресторану на його автомобілі, за кермо якого сів товариш на ім`я ОСОБА_3 . В ресторані вони вживали алкогольні напої, відпочивали. Потім товариш на ім`я ОСОБА_3 , який не вживає алкогольні напої, повіз його додому. По вул.Весніна, не доїхавши до блокпосту, ОСОБА_3 вирішив залишити транспортний засіб на місцевості яка освітлювалась та знаходилася неподалік від його дому та дому де жив ОСОБА_3 . Після цього ОСОБА_3 пішов додому, а він в автомобілі шукав мобільний телефон. Потім він закрив автомобіль та пішов додому в бік центра зайнятості. Його наздогнали працівники патрульної поліції, які запропонували йому повернутися до машини. Після цього він разом з працівниками поліції повернувся до автомобіля, який надалі був оглянутий працівниками поліції. Після цього працівники поліції повідомили йому, що бачили, як він нібито керував транспортний засобом, на що у відповідь він заперечив факт керування транспортним засобом, пояснив, що був пасажиром та дійсно стояв біля автомобіля. Незважаючи на зазначене, працівники поліції склали спірну постанову.
У судове засідання, призначене на 19.03.2024, позивач не з`явився, про дату, час і місце проведення підготовчого розгляду повідомлений в установленому законом порядку та належним чином. Представник позивача - адвокат Розумна О.О. подала до канцелярії суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.
Представник відповідача Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції у судове засідання, призначене на 19.03.2024, не з`явився, про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлявся в установленому законом порядку та належним чином. Причини неявки суду не відомі.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та допитавши свідка, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.
Зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕАР №6497239 від 04.02.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі вбачається, що 03.02.2023 23:05:31 в м.Харкові по вул.Матюшенка, 7/1, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz ML 350», р.н.. НОМЕР_1 , не мав права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1.а ПДР України керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. Зазначений автомобіль був зупинений інспектором роти №6 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Кірсановим Максимом В`ячеславовичем, який виніс постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. за порушення п.2.1.а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.2 ст.126 КУпАП.
Відповідно до п.7 оскаржуваної постанови, вказано, що до постанови додається бодікамера №475033.
Судом встановлено та не заперечувалось стороною позивача, постановою Московського районного суду м.Харкова від 28.09.2021 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в дохід держави з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із п. 3 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.
Розділом 1 ПДР України визначені загальні положення Правил.
В п. 1.1 ПДР України зазначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 1.10 ПДР України, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.
Пунктом 2.1.а ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Диспозиція ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.
Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова в справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів і можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу (ч.3 ст.283 КУпАП).
Згідно із ст.288 КУпАП постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено, зокрема постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Суд наголошує, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності до закону.
Відповідач як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

У пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків. Прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України, саме на суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок доказування в адміністративних справах.

Частина 1 ст.76 КАС України, передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За правилами ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

За правилами п.5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 року № 1026 (далі Інструкція №1026) включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Слід відзначити, що в силу вимог ст. 251 КУпАП візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення ПДР.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, а саме: фото- або відеозаписом правопорушення.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23 жовтня 2019 року (справа № 357/10134/17).

Як вбачається зі змісту спірної постанови, порушення позивачем п.2.1.а ПДР України зафіксовано на бодікамеру 475033.

З відтвореного у судовому засіданні відеозпису реєстратора № 475033 закріпленим на форменому одязі патрульного, який є додатком до відзиву на позовну заяву, та відомості про який зазначені в оскаржуваній постанові, вбачається, що о 23 годині 08 хвилин, ОСОБА_1 стоїть неподалік автомобіля, який припаркований біля узбіччя, однак на вказаному відеозаписі відсутні відомості, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mercedes-Benz ML 350», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рух вказаного транспортного засобу та його зупинка працівниками поліції.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем, в порушення вимог ст.77 КАС України, в обґрунтування своїх заперечень надано суду відеозапис з бодікамери 475033, який не є беззаперечним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 надав суду пояснення про те, що 03 лютого 2023 року він разом з ОСОБА_1 святкували день народження їх знайомого. Оскільки ОСОБА_1 вживав алкогольні напої та не міг сісти за кермо свого автомобіля, він запропонував відвести його додому на автомобіля, які належав ОСОБА_1 .. Коли вони їхали по вул. Матюшенка, свідок зрозумів, що не встигне до початку комендантської години відвести ОСОБА_1 та повернутися вчасно до свого дому, тому вони вирішили залишити автомобіль на вулиці біля блокпосту та йти додому пішки, оскільки відстань від місця, де вони вирішили залишити автомобіль до їх домівок була невеликою. Повідомив, що після того, як припаркував автомобіль, ключі від автомобіля віддав ОСОБА_1 та пішов додому.

Крім того, позивачем в якості доказу на підтвердження факту того, що він не керував транспортним засобом «Mercedes-Benz ML 350», р.н.. НОМЕР_1 03.02.2023 23:05 год. в м.Харкові по вул.Матюшенка, 7/1, надано суду постанову Київського районного суду м.Харкова від 26.09.2023 у справі №953/1288/23, яка набрала законної сили, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Зі змісту постанови Київського районного суду м.Харкова від 26.09.2023 вбачається, що під час розгляду справи № 953/1288/23 судом не встановлено належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом беззаперечно підтверджували факт керування ОСОБА_1 03.02.2023 о 23 годині 05 хвилин автомобілем «Mercedes-Benz ML 350», реєстраційний номер НОМЕР_1 у м. Харкові по вул. Матюшенка, 7/1, а отже вчинення ОСОБА_5 , як водієм транспортного засобу, адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ч.6 ст.78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений ст.71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду України від 14.03.2018 по справі №760/2846/17).

Однак, відповідно до ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд зазначає, що позивачем під час розгляду справи надано суду належні та допустимим докази, які свідчать про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, не довів правовірність оскаржуваної постанови, яка є предметом оскарження позивачем, а саме, об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, те, що ОСОБА_1 , був водієм транспортного засобу.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, беручи до уваги не надання відповідачем беззаперечного доказу порушення позивачем п.2.1.а ПДР України, суд дійшов висновку про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Щодо інших доводів позивача та відповідача суд враховує правові висновки, викладені у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, де Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Також, згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В порядку ч. ч. 1,3 ст.139 КАС України підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача УПП в Харківській області ДПП судові витрати за подання до суду позовної заяви в розмірі 536 грн. 80 коп. судового збору.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.2 ,3, 77, 94, 139, 143, 242-246, 250, 255, 286 КАС України, ст. 9, 33, ч.8 ст.121, 222, 251, 258, 280, 283, КУпАП, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову серія ЕАР №6497239 від 04 лютого 2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст.126 КУпАП, із закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Харківській області () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: 61033, м. Харків, вул. Шевченка, 315-а.

Суддя- С.М. Лисиченко