Справа № 340/10071/23
Суддя: Л.І. ХИЛЬКО
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/10071/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (Відповідач - 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (Відповідача - 2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду та, з урахуванням уточненої позовної заяви від 25.12.2023, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні пенсії за віком № 45 від 15.09.2023;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати страховий стаж періоду роботи з 20.09.1982 по 21.10.1985, з 30.10.1985 по 27.07.1990, з 01.09.1978 по 28.06.1982 (період навчання);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати страховий стаж в період догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення 3-річного віку, та в період догляду за дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення 3-річного віку.

Позивачка обґрунтовує позовні вимоги тим, що вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про призначення пенсії за віком. Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, яке розглядало заяву про призначення пенсії за принципом екстериторіальності відмовило у призначенні пенсії. Позивачка вказує, що наявні у трудовій книжці записи є достатніми та належними, які дійсно підтверджують трудову діяльність позивача. Крім того вказує, що документи видані на території іноземної держави, зокрема російської федерації, на час дії воєнного стану приймаються на території України без спеціального посвідчення (апостиль).

Ухвалою судді від 27 грудня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

У встановлений судом строк від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог вказує, що після 23.12.2022 (з дня набрання чинності Законом України від 01.12.2022 №2783-ІХ Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.02.1993) документи, шо не мають установленої форми (зокрема, довідки про підтвердження періодів роботи та заробітну плату), які видані, зокрема в російській федерації, приймаються у разі проставлення апостилю компетентними органами держави, в якій документ був складений.

Оскільки документи, подані позивачем для підтвердження страхового стажу виданні на території російської федерації і не мають відповідного апостилю, у призначені пенсії було відмовлено (а.с.63-65).

Від відповідача 2 також надійшов відзив на позовну заяву. Вказує, що відповідно до листа Міністерства закордонних справ України від 9.12.2022 року № 72/14-612-108210, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчинена 13 березня 1992 року у м. Москва, припинила свою дію для України 19 червня 2023 року. Тобто, на час звернення позивача до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не є діючою, оскільки припинила свою дію в червні 2023 року. Зарахування періодів роботи можливо після проставлення апостилю компетентним органом держави (а.с.68-72).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

08.09. 2023 року позивача звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Заява про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон) від 08.09.2023 року, розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області та прийнято рішення від 15.09.2023 № 45 про відмову у призначені пенсії (а.с.67).

Страховий стаж особи становить 19 років 07 місяців 16 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди:

- за довідками №С-1167 від 09.12.2021 (а.с.16), №113 від 23.05.2018 (а.с.13), №113/1 від 23.05.2018 (а.с.14), виданими російською федерацією;

- за трудовою книжкою та період навчання з 01.09.1978 по 28.06.1982 (а.с.18-23), оскільки для підтвердження дошлюбного прізвища " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_5 " заявницею надана копія довідки про зміну прізвища №А-01232 від 10.12.2021, видана російською федерацією (а.с.17);

- період догляду за дитиною 12.03.1994 року народження до досягнення 3-річного віку, оскільки необхідно надати паспорт дитини або інший документ, що засвідчує факт догляду заявницею за дитиною до зазначеного віку.

У спірному рішенні зазначено, що після 23.12.2022 (з дня набрання чинності Законом України від 01.12.2022 №2783 -IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.021.1993) документи, що не мають установленої форми (зокрема, довідки про підтвердження періодів роботи та заробітну плату), які видані, зокрема в російській федерації, приймаються у разі проставлення апостилю компетентними органами держави, в якій документ був складений.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачка звернулась до суду із цим позовом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV(далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IVправо на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом а досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4статті 24 Закону № 1058-IV).

Статтею 26 Закону № 1058-IVпередбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років (частина 2статті 26 Закону № 1058-IV).

Отже, страховий стаж, набутий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII(далі - Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про відмову у призначенні пенсії за віком № 45 від 15.09.2023 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком з підстав недостатності у нього необхідного страхового стажу. При цьому до такого не зараховано:

- за довідками №С-1167 від 09.12.2021 (а.с.16), №113 від 23.05.2018 (а.с.13), №113/1 від 23.05.2018 (а.с.14), виданими російською федерацією;

- за трудовою книжкою та період навчання з 01.09.1978 по 28.06.1982 (а.с.18-23), оскільки для підтвердження дошлюбного прізвища " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_5 " заявницею надана копія довідки про зміну прізвища №А-01232 від 10.12.2021, видана російською федерацією (а.с.17);

- період догляду за дитиною 12.03.1994 року народження до досягнення 3-річного віку, оскільки необхідно надати паспорт дитини або інший документ, що засвідчує факт догляду заявницею за дитиною до зазначеного віку.

Відповідно до ч.1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до пункту "д" частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до пункту "ж" частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку

Відповідно до частини2 статті 4 Закону України Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі, Україна та російська федерація (надалі Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (ст. 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Згідно частини другої статті 6 Угоди , для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набуття чинності вказаної угоди.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

На час роботи, навчання і проживання позивача в російській федерації Україна була учасником угоди, відтак норми Угоди застосовуються до спірних правовідносин.

Окрім цього, згідно приписів пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Таким чином, під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію за віком відповідачем повинен був бути врахований трудовий стаж набутий позивачем на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території російської федерації.

Щодо посилань відповідача на необхідність проставлення апостилю на довідці про період навчання позивача в російській федерації, суд зазначає, що відповідно до пункту 1постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Враховуючи, що за довідки про підтвердження періодів роботи у російській федерації №С-1167 від 09.12.2021 (а.с.16), №113 від 23.05.2018 (а.с.13), №113/1 від 23.05.2018 (а.с.14), а також довідка про зміну прізвища №А-01232 від 10.12.2021 дошлюбного прізвища " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_5 ", які видані російською федерацією до набрання чинності Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» та станом на 24.02.2022 року приймалися на території України без спеціального посвідчення, доводи відповідача про необхідність проставлення апостилю є безпідставними.

Крім того, суд зазначає, що надані позивачем документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії тільки з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.

В даному випадку позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на пенсійні виплати не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

Пункт 11 Порядку №637 до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2010 року №233 «Про внесення змін до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачав, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або виписки із паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть), а також документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала (виписка із трудової книжки, довідка органів управління житловим фондом чи довідка сільської, селищної Ради народних депутатів).

Таким чином, до страхового стажу зараховуються періоди, протягом яких особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за які щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до трудового стажу для призначення пенсії до 01.01.2004 (дата набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Так, до 01.01.2004 до трудового стажу включалися всі періоди перебування у трудових відносинах, в тому числі у періоди відпусток: для догляду за дитиною до 3-х років, у зв`язку з вагітністю та пологами та для догляду за дитиною відповідно до медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Також до трудового стажу до 01.01.2004 включався час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

До матеріалів справи долучено свідоцтво про народження та паспорт ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказані документи, відповідно до спірного рішення, необхідні для підтвердження періоду догляду за дитиною 12.03.1994 року народження до досягнення 3-річного віку (а.с.29-30).

Таким чином, період догляду за дитиною позивачки 12.03.1994 року народження до досягнення 3-річного віку підлягає також зарахуванню.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.04.2019 у справі №204/362/17, вказано, що єдиним органом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії, є територіальний орган Пенсійного фонду, до якого особа звернулася із відповідною заявою. При цьому за наслідками розгляду заяви пенсійний орган повинен прийняти відповідне рішення, яке повинно бути вмотивованим. У цій же справі Верховний Суд вказав, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, не надав оцінку відомостям, наявним або відсутнім у трудовій книжці позивача, в той час як суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданим виключно органам Пенсійного фонду.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено повноваження суду у разі задоволення позову прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, а також застосувати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що для ефективного захисту прав позивача позовні вимоги слід задовольнити шляхом прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні пенсії за віком № 45 від 15.09.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком, з огляду на наявність дискреційних повноважень при прийнятті рішень про призначення чи відмову в призначенні пенсії, зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

В частині позовних вимог про зарахування страхового стажу.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Фактично предметом позову є одна вимога немайнового характеру, яка хоч і задоволена частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених (незадоволених) позовних вимог. Саме такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 по справі №620/1116/20.

При зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1073,60 грн (а.с.38), який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів у справі солідарно.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 260-236, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про відмову у призначенні пенсії за віком № 45 від 15.09.2023 ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.09.2023 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в сумі 536,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області ().

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в сумі 536,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області ().

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. ст. 255, 295 КАС України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-денний строк з дня отримання його копії.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. ХИЛЬКО