Справа № 420/1415/24
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 р. Категорія: 105000000м. ОдесаСправа № 420/1415/24
Перша інстанція: суддя Тарасишина О.М.,

час і місце ухвалення: письмове провадження,

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Домусчі С.Д., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року по справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП № 73078476 від 26.12.2023 року, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП № 73078476 від 26.12.2023 року, мотивуючи його тим, що 02.01.2024 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшла постанова з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 26.12.2023 року ВП №73078476 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. Позивач не погоджується із даною постановою, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року у позові відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити вимоги позивача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи у позові, суд першої інстанції не врахував, що перерахунок пенсії на підставі рішення суду по справ № 420/13316/23 проведено за період з 01.07.2021 року по 18.10.2023 року, але доплата пенсії за цей період відсутня, оскільки після виконання рішення суду по справі 420/7076/22 проведено перерахунок пенсії з 01.12.2019 року без обмеження її максимальним розміром та питання виплати пенсії без обмеження максимальним розміром не розглядалось в рішенні суду по справі № 420/13316/23. Таким чином, покладені судом зобов`язання виконанні в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем проведено ОСОБА_1 на підставі рішення суду від 15.08.2023 року № 420/13316/23 нарахування з 01.07.2021 року щомісячної доплати у розмірі третій особі проведено перерахунок пенсії з 01.07.2021 року щомісячної доплати в розмірі 2000, 00 грн., відповідно до постанови КМУ від 14.07.2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб".

Розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.11.2023 року становитиме 29 448, 18 грн.

Перерахунок пенсії на підставі рішення суду по справі № 420/13316/23, проведено за період з 01.07.2021 року по 18.10.2023 року, але доплата за цей період відсутня, оскільки виконання рішення суду по справі № 420/7076/22 проведено перерахунок пенсії з 01.12.2019 року без обмеження її максимальним розміром та питання виплати пенсії без обмеження максимальним розміром не розглядалось в рішенні суду по справі № 420/13316/23.

02.01.2024 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшла постанова з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 26.12.2023 року ВП №73078476 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Не погоджуючись із вищевказаним, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що прийнята в рамках виконавчого провадження № 73078476 постанова про накладення штрафу в розмірі 5100, 00 грн від 26.12.2023 є обґрунтованою, правомірною та скасуванню не підлягає.

П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке:

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регламентовані Законом України № 1404-VIII від 02.06.2016 року Про виконавче провадження (далі Закон України №1404- VIII), відповідно до ст.1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Статтею 18 Закону встановлені обов`язки і права виконавців. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Частиною 1 ст. 28 Закону встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ст. 75 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Суд акцентує увагу на тому, що постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення можуть бути винесені лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Як слідує із матеріалів справи, оскаржувана постанови про накладення на боржника штрафу винесена відповідачем на підставі ст.ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", саме із мотивів невиконання судового рішення без поважних причин.

Однак, суд не погоджується з такою позицією відповідача, оскільки відсутні підстави стверджувати, що рішення суду позивачем не виконане взагалі та без поважних причин. Фактично, залишилась невиконаною лише частина цього рішення, щодо якого існував окремий порядок його виконання. Водночас, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету.

Суд зауважує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення спірної постанови слугувало те, що станом на час винесення останньої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області не виконано рішення суду справі № 420/13316/23 в частині виплати донарахованої суми пенсії.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені та зобов`язано Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в нарахуванні та виплаті з 01.07.2021 року щомісячної доплати до пенсії в розмірі 2 000 грн. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року № 713 Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб.

Статтею 75 Закону України Про виконавче провадження визначена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналіз визначених правових норм дає підстав для висновку, що законодавство встановлює відповідальність боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання за невиконання рішення, а саме: накладення штрафу, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Водночас для накладення зазначеного штрафу, законодавство передбачає установлення невиконання судового рішення без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Отже, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічні праві висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 360/3573/20.

Суд першої інстанції встановив, що фактично, залишилась невиконаною лише частина рішення, щодо якого існував окремий порядок його виконання. Водночас, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету.

Суд акцентує увагу на тому, що перерахунок пенсії на підставі рішення суду по справі № 420/13316/23, проведено за період з 01.07.2021 року по 18.10.2023 року, але доплата за цей період відсутня, оскільки на виконання рішення суду по справі №420/7076/22 проведено перерахунок пенсії з 01.12.2019 року без обмеження її максимальним розміром та питання виплати пенсії без обмеження максимальним розміром не розглядалось в рішенні суду по справі № 420/13316/23.

Апелянт стверджує, що виконало рішення суду у справі № 420/13316/23, оскільки провело донарахування щомісячної доплати у розмірі 2000, 00 гривень, а незмінність розміру пенсії, що отримується ОСОБА_1 , що досягнута шляхом додавання штучного обмеження максимальним розміром на ту ж саму суму у розмірі 2000, 00 грн., пояснює тим, що обмеження максимальним розміром не було предметом розгляду справи № 420/13316/23.

Тобто, виконавець не взяв до уваги той факт, що для винесення штрафу, як заходу покарання до боржника передує наявність факту невиконання рішення суду та його невиконання здійснено з неповажних причин.

Так, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що не достатньо лише самого факту ствердження про поважність причин неможливості виконання рішення суду, сторона боржника має довести факт неможливості виконання рішення суду. Інший підхід дозволив би голослівно стверджувати про неможливість виконання рішення суду, а сам виконавець не мав би можливість пересвідчитись у поважності причин неможливості виконання рішення суду.

Апеляційна скарга не містить жодних заперечень проти таких висновків суду і зосереджена на тому, що рішення виконано. Апеляційна скарга не містить жодного пояснення чи виконано рішення в певній частині, чи у повному обсязі, в якій саме частині воно не може бути виконане і не наведено жодних строків такого виконання.

Варто зауважити, що до суду першої інстанції сторона ОСОБА_1 подавав свої пояснення, де вказував, що ГУ ПФУ в Одеській області формально поставився до виконання рішення суду.

Так, з доданого до звіту від 31 жовтня 2023 року перерахунку пенсії від 01 листопада 2023 року вбачається, що ГУ ПФУ в Одеській області включило у розмір пенсії надбавку у розмірі 2000, 00 гривень, однак, не бажаючи сплачувати цю надбавку самостійно встановило максимальний розмір для виплати пенсії зменшивши суму пенсії на ті самі 2 000, 00 гривень, фактично нівелювавши виконання рішення суду у справі № 420/13316/23.

Тобто, умисне невиконання рішення суду № 420/13316/23, яким приписано нарахувати та виплатити щомісячну доплату до пенсії у розмірі 2000, 00 грн шляхом нарахування, але не виплати за допомогою спеціальних прийомів. Це призводить до формального виконання рішення в частині нарахування із одночасним нівелюванням наслідків такого нарахування. У підсумку виплата не відбувається, що призводить до виконання рішення частково;

Також, умисне невиконання рішення суду № 420/13316/23 із ігноруванням незаконності нарахування пенсії з врахуванням обмеження максимальним розміром у справі № 420/7076/22.

Рішенням суду у справі № 420/13316/23 ГУ ПФУ в Одеській області зобов`язано нарахувати та виплатити щомісячну доплату.

Тобто, за умови доведення поважності причин неможливості виконання рішення суду в частині виплати доплати за період з 01.07.2021 року по 18.10.2023 року залишається невиконаним рішення суду в частині нарахування та виплати щомісячної доплати поточних платежів (щомісячних нарахувань).

Підсумовуючи вищевикладене, слід зазначити, що нарахування доплати шляхом включення до перерахунку доплати у розмірі 2000, 00 гривень із одночасним, нічим не обґрунтованим обмеженням на ту ж саму суму, є мотивованою, пов`язаною із подією виконання рішення та часовим проміжком - дією щодо не виконання рішення суду у справі № 420/13316/23 в частині виплати такої доплати в частині поточних платежів.

Підхід із постійного мотивованого застосування обмеження максимальним розміром, всупереч існуючим рішенням суду щодо конкретного пенсіонера, запропонований ГУ ПФУ в Одеській області, загрожує підривом авторитету системи судочинства щонайменше з наступних підстав:

пенсіонери будуть змушені кожного разу поновлювати порушене право двома позовами, адже, кожний перерахунок буде супроводжуватись мотивовано встановленими обмеженнями максимальним розміром;

рішення судів про незаконність обмеження розміру пенсії максимальним розміром щодо конкретного пенсіонера втрачатимуть свій юридичний сенс при кожному повторному порушенні, що навантажить адміністративні суди однаковими позовами від одних і тих самих позивачів щодо питання, яке вже вирішувалося;

обмеження максимальним розміром з дозволу судової гілки влади перетвориться на легальну штучну перепону при будь - якому перерахунку пенсії, яка буде нівелювати рішення будь - якого суду, адже, кожне повторне встановлення обмеження розглядатиметься як окреме порушення, що має бути скасоване судом, де визначальним буде не факт порушення і спірні відносини сторін, а час вчинення такого порушення.

Відповідно до положень статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, шо набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Аналогічний правовий підхід викладено у рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", в якому Суд зазначив, шо, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Крім того, відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 619/562/18 (провадження № 61-39095св18) вказано, що «належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України».

Таким чином, прийнята в рамках виконавчого провадження № 73078476 постанова про накладення штрафу в розмірі 5100, 00 грн від 26.12.2023 є обґрунтованою, правомірною та скасуванню не підлягає.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області, - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року по справі № 420/1415/24, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді С.Д. Домусчі О.І. Шляхтицький