Справа № 420/33913/23
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/33913/23

Головуючий І інстанції: Аракелян М.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року (м.Одеса дата складання повного тексту ухвали суду - 15.01.2024р.) про повернення адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

06.12.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення основного розміру призначеної на його користь пенсії з 90% до 70%;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок загальної суми пенсії, призначеної довічно, з 01.01.2018р. у розмірі 90% належних видів грошового забезпечення, включивши до складових грошового забезпечення середньомісячну суму додаткових видів грошового забезпечення.

Ухвалою суду першої інстанції від 11.12.2023р. позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без руху, зокрема, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

25.12.2023р. позивачем було подано до Одеського окружного адміністративного суду заяву про поновлення строку звернення до суду, мотивовану тим, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком, а відтак шестимісячний строк не може застосовуватися для звернення до суду у справах з вимогами, пов`язаними із виплатою пенсії. Встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права позивача (права на перерахунок пенсії у визначеному законом порядку), легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави. Більше того, ОСОБА_1 вважає, що строк звернення до суду у спірних правовідносинах розпочав перебіг саме після отримання ним відповіді ГУ ПФУ в Одеській області від 03.08.2023р., а не після отримання пенсії за відповідний період.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 - повернуто на підставі ч.2 ст.123 КАС України.

Не погоджуючись із вказаним вище судовим рішенням, позивач 19.02.2024р. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу судді Одеського окружного адміністративного суду від 15.01.2024р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті. Зокрема, позивач звернув увагу на те, що об`єктом захисту, у даному випадку, є його право на перерахунок пенсії, а строкове обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законом розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку із непроведенням перерахунку пенсії з вини суб`єкта владних повноважень, наразі відсутнє.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

08.03.2024р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи, правом подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористався.

У відповідності до ч.1 ст.312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить висновку про наявність достатніх підстав для її задоволення.

Так, спірні правовідносини у даній адміністративній справі склалися з приводу протиправності дій відповідача щодо зменшення основного розміру призначеної на його користь пенсії з 90% до 70% та, як наслідок, здійснення відповідачем перерахунку пенсії позивача, призначеної довічно, з 01.01.2018р. у розмірі 90% належних видів грошового забезпечення з включенням до складових грошового забезпечення середньомісячної суми додаткових видів грошового забезпечення

На стадії ж апеляційного провадження спірним є питання дотримання ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом.

Частиною 1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Щоб адміністративний позов був прийнятий до провадження судом першої інстанції, позивачу необхідно дотримуватись порядку подання позовної заяви в межах реалізації права на звернення до суду та кореспондуючого права на повноважний суд з урахуванням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.55 Конституції України, а також ст.5 КАС України. Так, реалізація захисту порушеного або оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду 1-ї інстанції, однак у межах часових рамок, визначених законом.

У розумінні ч.1 ст.118 КАС України, процесуальними строками є встановлені законом або ж судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями та роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, що повинна неминуче настати.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.3 ст.122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися й інші строки для звернення до суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або ж повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропуску строку звернення до суду регламентовані ст.123 КАС України.

Як передбачено ч.ч.1,2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк чи вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Приймаючи оскаржувану ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції, із урахуванням висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 02.03.2021р. у справі №758/7700/17 та від 31.03.2021р. у справі №240/12017/19, виходив із того, що позивачем - ОСОБА_1 був пропущений встановлений законодавством строк звернення до суду з даним позовом, а будь-яких належних обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску такого строку, ним не наведено та не надано.

Втім, судова колегія, уважно дослідивши матеріали справи, вважає такий висновок суду 1-ї інстанції необґрунтованим і передчасним, з огляду на наступне.

Так, строки перерахунку пенсій визначаються нормами ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992р. №2262-XII, ч.ч.2 та 3 якої чітко визначено, що перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів ПФУ та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Викладене беззаперечно свідчить про те, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законом розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

У той же час, ОСОБА_1 отримує пенсію ще з 05.01.2013р. у відповідності до Закону №2262-XII. Положення ч.4 ст.63, ч.ч.2,3 ст.51 цього Закону не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки позивач просить провести перерахунок не у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення, а через невірний, на його думку, спосіб обчислення його пенсії. А тому, положення щодо виплати пенсії за 12 місяців чи ж виплати без обмеження строком апріорі не є релевантними до позивача.

При цьому, фактичною підставою для перерахунку пенсії є лише ті документи, які дають право на подальше її підвищення. Однак, подана позивачем заява про перерахунок пенсії, за результатами розгляду якої Головним управління було прийнято рішення, не містила в якості додатків жодних документів, які б свідчили про наявність у позивача права на підвищення його пенсії. Відтак, положень ч.ч.1,2 ст.63 Закону №2262-ХІІ не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Як вбачається із матеріалів даної справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.12.2021р. у справі №420/19094/21, яке набрало законної сили 20.01.2022р., ГУ ПФУ в Одеській області було зобов`язано здійснити перерахунок та виплату основного розміру пенсії позивача з 01.04.2019р. на підставі оновленої довідки Адміністрації Держприкордонслужби від 07.12.2020р. №11/3412, виданої станом на 05.03.2019р., з урахуванням вже виплачених сум.

Далі, як видно з матеріалів справи, на виконання вказаного вище судового рішення, відповідачем було проведено перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019р. у розмірі 70% грошового забезпечення (зменшено відсоткове значення призначеної пенсії), з урахування нових видів грошового забезпечення згідно з довідкою від 07.12.2020р. №11/3412.

Зазначені обставини підтверджуються листом ГУ ПФУ в Одеській області від 03.08.2023р. за №21390-19417/К-02/8-1500/23.

А відтак, на переконання суду апеляційної інстанції, підстави для припущення про можливе зменшення відсоткового значення пенсії ГУ ПФУ в Одеській області за наслідком проведеного на виконання судового рішення від 20.12.2021р. перерахунку (на підставі оновленої довідки) у позивача не було.

Загальні правила, закріплені у КАС України, передбачають обчислення строку звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цих прав, свобод, інтересів.

Саме поняття «повинна була дізнатись», використане у ст.122 КАС України, варто тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про прийняття оскаржуваного рішення та знала про обставини його прийняття. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Верховний Суд у постанові від 02.03.2021р. у справі №758/7700/17 зазначив, що у спорах, що виникають з органами ПФУ, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, з моменту отримання грошових виплат, при отриманні від органу ПФУ повідомлення про призначення пенсії, відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Отже, за наведених обставин, колегія суддів вважає помилковими висновки суду 1-ї інстанції щодо порушення позивачем строків звернення до суду, оскільки про порушення прав на здійснення перерахунку та виплату пенсії у розмірі 90% належних видів грошового забезпечення, зазначених в довідці про розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії, позивач фактично дізнався з листа ГУ ПФУ в Херсонській області від 03.08.2023р. №21390-19417/К-02/8-1500/23, яким його і було повідомлено про відсутність підстав для здійснення перерахунку пенсії.

При цьому одночасно також варто звернути увагу й на те, що позивач звернувся до суду із даним позовом - 06.12.2023р. (через 4 місяці та 3 дні після отримання згаданої відповіді), тобто з дотриманням строку звернення до суду, передбаченого ст.122 КАС України.

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2011р. №19-рп/2011 підкреслив значущість положень ст.55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій або ж бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

Як вже зазначалося вище, у КАС України конституційне право особи на звернення до суду конкретизоване в ч.1 ст.5, за змістом якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Судова колегія зазначає про те, що за змістом ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950р., необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з п.1 ст.6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, п.п.50-51 та 69, та «Walchli v. France», №35787/03, п.29).

При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між «формалізмом» та «надмірним формалізмом». Так, «формалізм» є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Однак, «надмірний формалізм» заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, п.25).

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Проте, суворе трактування національним законодавством процесуального правила («надмірний формалізм») може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Підсумовуючи викладене, висновки судді Одеського окружного адміністративного суду, при поверненні позовної заяви ОСОБА_1 на підставі ч.2 ст.123 КАС України, зумовлюють утворення перешкод особі у доступі до правосуддя та не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст.320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду 1-ї інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

У відповідності до ч.3 ст.312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала судді Одеського окружного адміністративного суду скасуванню, а справа - направленню до того ж суду для продовження розгляду по суті.

Керуючись ст.ст.169,241,243,308,311,312,320,321,322,325,328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу судді Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року - скасувати та направити справу №420/33913/23 до суду першої інстанції - для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено: 25.03.2024р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко