Справа № 580/9787/23
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/9787/23 Суддя (судді) першої інстанції: Гаврилюк В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року (м. Черкаси, дата складання повного тексту - 24.11.2023) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 07.08.2023 № про відмову у виплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити виплату ОСОБА_1 нараховану та недоотриману пенсію померлого чоловіка ОСОБА_2 за період з 23.08.2018 до 30.04.2022 у сумі 8 453,03 гривень на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у справі № 580/4196/21 та за період з 01.04.2019 до 30.09.2022 у сумі 223 774,80 гривень на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2022 у справі № 580/8604/21 відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у справі № 580/4196/21 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2022 у справі № 580/8604/21 чоловіку позивачки відповідач нарахував доплату до пенсії в сумах, відповідно 8 453,03 грн та 223 774,80 грн. Оскільки чоловік позивачки помер, то остання звернулась до відповідача із заявою про виплату недоотриманої за життя чоловіка пенсії, однак відповідач відмовив позивачці у такій виплаті з посиланням на те, що судові рішення винесені на користь ОСОБА_2 , а тому виплачувати нараховані суми пенсії позивачці немає підстав.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому останній зазначив, що позивака цьому випадку обрала неналежний спосіб захисту порушеного права. Представник вказав, що нараховані за життя чоловіку позивачки суми пенсії після його смерті не входять до складу спадщини, а тому, враховуючи, що такі суми нараховані за рішеннями Черкаського окружного адміністративного суду у справах № 580/4196/21 та № 580/8604/21, позивачка мала б звернутись до суду із заявами про заміну стягувача в цих справах.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 07.08.2023 № про відому виплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_2 . У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що законодавством встановлено спеціальний порядок виплати коштів у вигляді пенсії, що були нараховані та підлягали виплаті військовому пенсіонеру, але залишились недоотриманими, які не включаються до складу спадщини, та який був дотриманий позивачем.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню в частині.

Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує його та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням від 26.07.2021 у справі № 580/4196/21, яке набрало законної сили 26.08.2021, Черкаський окружний адміністративний суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_2 з 71% до 70% сум грошового забезпечення під час її перерахунку та виплати з 01.01.2018 та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити з 01.01.2018 перерахунок пенсії ОСОБА_2 відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із застосуванням 71% грошового забезпечення та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням фактично виплачених сум. Крім того, суд визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, що полягає у невиплаті з 05.03.2019 до 03.09.2019 ОСОБА_2 щомісячно 100% підвищення перерахованої з 01.01.2018 пенсії та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області виплатити перераховану пенсію ОСОБА_3 в розмірі 100% суми підвищення за період з 05.03.2019 до 03.09.2019 з урахуванням раніше виплачених за цей період суми коштів.

На виконання рішення суду від 26.07.2021 у справі № 580/4196/21 відповідач здійснив перерахунок пенсії ОСОБА_2 та нарахував доплату за період з 22.03.2018 до 30.04.2022 у сумі 8 453,03 грн.

Постановою від 09.06.2022 у справі № 580/8604/21, яка набрала законної сили 09.06.2022, Шостий апеляційний адміністративний суд визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо непроведення перерахунку та виплати ОСОБА_2 з 01.04.2019 року пенсії на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05.08.2021 № ФР51723 та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.04.2019 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05.08.2021 № ФР51723 відповідно до ст. 43, 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання постанови суду від 09.06.2022 у справі № 580/8604/21 відповідач здійснив перерахунок пенсії ОСОБА_2 та нарахував доплату за період з 01.04.2019 у сумі 223 774,80 грн.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

28.07.2023 позивачка подала до відповідача заяву про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, в якій просила виплатити їй недоотримані ОСОБА_2 за життя суми пенсії, нараховані за судовими рішеннями у справах № 580/4196/21 та № 580/8604/21.

07.08.2023 за № відповідач прийняв рішення про відому виплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , з посиланням на те, що судові рішення винесені на його користь, а тому виплачувати нараховані суми пенсії позивачці немає підстав.

Вважаючи рішення Головного управління про відмову у виплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_2 протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходи з того, що оскільки за судовими рішеннями чоловіку позивачки, який помер, нараховані, але не виплачені за життя суми пенсії, а позивачка подала заяву про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера у встановлений частиною 3 статті 61 Закону № 2262-XII строк, в цьому випадку позивачка має право на виплату їй зазначених сум. Також суд вказав, що позивачка обрала невірний спосіб захисту порушеного права - звернення до суду з новим позовом, замість подання заяв про заміну позивача правонаступником у справах № 580/4196/21 та №580/8604/21.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 1218, 1219 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Статтею 1227 ЦК України визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон України № 2262-ХІІ).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Статтею 61 Закону №2262-ХІІ визначено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Таким чином, вищевказаними положеннями запроваджено спеціальне правило публічного законодавства, у силу якого недоодержані за життя суми пенсії пенсіонера не включається до складу спадщини і виплачуються: 1) членам сім`ї померлого пенсіонера, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника; 2) батькам померлого пенсіонера; 3) дружині (чоловіку) померлого пенсіонера; 4) членам сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.

Однією з умов виплати пенсії, що не включається до складу спадщини, вказаним вище особам є те, що пенсія повинна бути призначена, обчислена, нарахована до виплати, але недоодержана за життя померлого пенсіонера.

За змістом частини 3 цієї статті, зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 №3-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Абзацом 3 пункту 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402, передбачено, що заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.

В силу абз. 1 п. 2.26 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.

Тобто, суми недоодержаної пенсії виплачуються членам сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 200/10269/19-а сформульований висновок про те, що у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 квітня 2022 року по справі №200/10136/20-а.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 у справі № 200/12094/18-а, такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому ч. 1 ст. 52 Закону № 1058-VI та ч. 1 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч. 2 ст. 52 Закону № 1058-ІУ), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

Отже, суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною ч. 1 ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З матеріалів справи встановлено, що позивач звернулася до пенсійного органу у встановлений законодавством строк із заявою в порядку статті 61 Закону №2262-ХІІ, до якої додала документи передбачені пунктом 2.26 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Колегія суддів звертає увагу, що сума, яка нарахована відповідно до рішення суду від 26.07.2021 у справі № 580/4196/21 та від 09.06.2022 у справі № 580/8604/21 є пенсією ОСОБА_2 , яку відповідачем не було своєчасно нараховано та виплачено, а отже відповідач відмовляючи позивачу у виплаті даної пенсіє діяв з порушенням вимог ст. 61 Закону№ 2262-XII, оскільки зазначена стаття визначає, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються, зокрема, дружині.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 у справі № 580/4196/21 та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2022 у справі № 580/8604/21, які набрали законної сили підлягають виконанню у відповідності до вимог статей 129, 129-1 Конституції України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 14 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу, що, по-перше, у разі звернення членів сім`ї померлого пенсіонера, визначених у ч. 1 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ, за отриманням сум неодержаних пенсій у межах 6 місяців після смерті пенсіонера, такі суми пенсії не включаються до складу спадщини і виплачуються таким особам органами пенсійного фонду; по-друге, саме сума пенсії, яка не була нарахована пенсіонеру, не може вважатися недоотриманою сумою пенсії і не підлягає виплаті та не входить до складу спадщини, оскільки така в силу положень статі 1219 Цивільного кодексу України нерозривно пов`язана з особою спадкодавця та не може бути передана іншим особам.

Посилання відповідача та суду першої інстанції на те, що позивачка матиме право на отримання доплати, нарахованої на виконання рішень суду, у разі зміни сторони виконавчого провадження є необґрунтованими.

Такий висновок колегії суддів узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 травня 2023 року по справі №420/288/21.

Зокрема, Верховний Суд зазначив, що процесуальним правонаступництвом є заміна сторони або третьої особи іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірних правовідносин, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки сторони або третьої особи.

Закон України №2262-ХІІ визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або є членами сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.

Тобто, у разі переходу до вказаних осіб належних спадкодавцеві соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад та у спеціально визначений законом порядок. Зокрема, відповідно до частини третьої статті 61 Закону України №2262-ХІІ зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд дійшов висновку, що з огляду на спеціальну процедуру, визначену ст. 61 Закону України №2262-ХІІ, спірні правовідносини не допускають правонаступництва та заміни сторони/стягувача у виконавчому листі.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги позивача визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу нарахованої та недоодержаної померлим чоловіком ОСОБА_4 пенсії за період з 23.08.2018 до 30.04.2022 у сумі 8 453,03 грн на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у справі № 580/4196/21 та за період з 01.04.2019 до 30.09.2022 у сумі 223 774,80 грн на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2022 у справі № 580/8604/21 та зобов`язати відповідача виплатити позивачу зазначену суму недоодержаної ОСОБА_4 пенсії є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн за подання позовної заяви згідно квитанції №0487-9939-5669-2185 від 16.20.2023 (який частково відшкодований за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 536,80 грн відповідно до рішення суду першої інстанції) та судовий збір у розмірі 805,20 грн за подання апеляційної скарги згідно квитанції №5558-1108-2726-9770 від 15.12.2023.

Враховуючи результати розгляду справи, задоволення позовну повністю, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1342,00 грн.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 цього ж Кодексу).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 Кодексу).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у додаткових постановах Верховного Суду від 11.12.2019 та від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18 (адміністративне провадження №К/9901/17099/19, К/9901/17108/19, К/9901/18639/19).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у додаткових постановах Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №826/841/17 (адміністративне провадження №К/9901/5157/19), від 24.10.2019 у справі №820/4280/17 (адміністративне провадження №К/9901/11712/19).

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн позивач надав: договір-доручення про надання правової допомоги від 28.07.2023; акт приймання-передачі до договору від 15.12.2023, в якому зазначена вартість наданої правничої допомоги (складання апеляційної скарги) у розмірі 6 000,00 грн; прибутковий касовий ордер №б/н від 15.12.2023 на суму 6 000,00 грн.

Таким чином до сплати заявлено 6 000,00 грн.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Колегія суддів дійшла висновку, що проаналізувавши матеріали справи, предмет позову, його ціну та складність спору, об`єм виконаної адвокатом роботи (складання апеляційної скарги), сума 6 000,00 грн не є співмірною, а тому наявні підстави для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 5 000,00 грн, що буде, за даних обставин справи, справедливим і співмірним відшкодуванням таких.

Таким чином, колегія суддів, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції та які підлягають розподілу між сторонами, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, предмету позову, приходить до висновку про необхідність зменшення суми витрат на професійну правову допомогу, належної до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, визначивши останню у розмірі 5 000,00 грн.

Крім того, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції, на підтвердження чого надано документи: договір-доручення про надання правової допомоги від 28.07.2023, додаткову угоду № 1 до вказаного договору, акт приймання-передачі за видом правової допомоги - складання позовної заяви від 16.10.2023 та прибутковий касовий ордер б/н від 16.10.2023 про прийняття від позивачки 5000,00 грн за актом приймання-передачі до договору та додаткової угоди до нього.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн, однак саме з підстав співмірності їх розміру враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, предмету позову, а не з підстав часткового задоволення позову, тому в цій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позову та прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити виплату ОСОБА_1 нараховану та недоотриману пенсію померлого чоловіка ОСОБА_2 за період з 23.08.2018 до 30.04.2022 у сумі 8453,03 гривень на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у справі № 580/4196/21 та за період з 01.04.2019 до 30.09.2022 у сумі 223774,80 гривень на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2022 у справі №580/8604/21 відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року - залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1 342,00 грн (одна тисяча триста сорок дві гривні).

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 25.03.2024.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна