Справа № 580/4560/23
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4560/23 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2023 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року позивач, Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- стягнути на користь Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю 77 834,19 грн адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця особами з інвалідністю у 2022 році та 3 113,50 грн пені за несвоєчасну сплату зазначених санкцій на рахунок позивача за такими реквізитами: , МФО 899998, р/р UA0023759.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що рішення суду не відповідає вимогам чинного законодавства.

Апелянт вказує, середньооблікова чисельність штатних працівників у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ще в січні 2022 року становила 21 особа, далі протягом року така кількість зростала. Отже, обов`язок щодо створення робочого місця для особи з інвалідністю виник у відповідача ще в січні 2022 року. При цьому, працевлаштування особи з інвалідністю в жотвні 2022 року не свідчить про виконання нормативу, оскільки враховуючи правила обрахунку середньооблікова кількість штатних працівників з інвалідністю за підсумками звітного року становить 0 осіб.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Після надходження матеріалів справи до суду, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, Монастирищенське управління Уманської філії Черкаського обласного центру зайнятості листом від 22.05.2023 №29.01-14/110 повідомило позивачу на його запит, що протягом 2022 року від відповідача звітність форми 3-ПН з відміткою про необхідність працевлаштування осіб з інвалідністю до нього не надходила.

Листом від 25.05.2023 №741/01-28 позивач повідомив відповідача про невиконання ним нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та необхідність провести оплату розрахунків сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Згідно з розрахунком позивача сума адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті відповідачем у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю становить 77 834,19 грн та 3113,50 грн пені. Загальна сума 80 947,69 грн.

Вважаючи, що відповідачем не виконано норматив щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, що є підставою для стягнення адміністративно-господарських сакцій та пені, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив та зазначив, що оскільки згідно з розрахунком сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю середньооблікова кількість штатних працівників відповідача у 2022 році становила 23 особи, нормативом робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю для відповідача є 1 штатна одиниця.

Наказом відповідача від 01.10.2022 №10-Б про прийняття на роботу підтверджується прийняття на роботу до відповідача на посаду оператора поштового зв`язку відділення «Нової пошти» ОСОБА_2 , який згідно з посвідченням від 20.03.2017 є інвалідом з дитинства ІІІ групи по зору. Також відповідач 03.08.2023 подав Головному управлінню ДПС у Черкаській області уточнюючий податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 2022 рік, в якому зазначив інформацію про працівника, а саме зазначив, що він є особою з інвалідністю.

Отже, відповідач виконав установлений наведеними нормами закону обов`язок щодо працевлаштування осіб з інвалідністю.

Оскільки суд не встановив, а позивач не довів належними та допустимими доказами відмову відповідача у працевлаштуванні осіб з інвалідністю на вакантні робочі місця у 2022 році, суд першої інстанції дійшов висновку, що застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та стягнення пені не є обґрунтованим.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Приписи ч. 2 ст. 20 вказаного Закону визначають, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Як було встановлено раніше, чисельність осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, встановленого ст. 19 Закону, у 2022 році становила 1 особу, разом з тим, лише 01.10.2022 року фактично було працевлаштовано 1 особу, якій згідно чинного законодавства була встановлена інвалідність.

Діючим законодавством встановлюється обов`язковий для підприємств, у тому числі фізичних осіб-підприємців, норматив робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, а також передбачається сплата підприємствами і фізичними особами-підприємцями адміністративно-господарських санкцій у разі порушення встановлених нормативів щодо створення робочих місць для інвалідів.

При цьому, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена Конституцією України, Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення.

Крім того, судовою колегією враховується, що відповідно до ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів, з огляду на приписи Порядку подання підприємствами, установами організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року № 70, роботодавці подають до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням із Держстатом.

Таким чином, передбачена ч. 1 ст. 20 Закону міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку здійснити грошовий платіж на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або 1) в разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або 2) в разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої, п`ятої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 року у справах № 817/652/17, № 802/707/17-а.

Зі змісту положень ст. 18-1 Закону вбачається, що пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Так, обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування, з чим фактично погодився позивач у позовній заяві, однак, свій обов`язок зі створення таких робочих місць підприємство має виконувати.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі № П/811/696/17, від 06.02.2018 року по справі № П/811/693/17, від 08.05.2018 року у справі № 805/2275/17-а.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про, зокрема, попит на робочу силу (вакансії).

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 31.05.2013 року №316 (чинний станом на дату виникнення спірних правовідносин у січні 2022 року) затверджено форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядок її подання.

Приписи пп. пп. 1.3 та 2.1 Порядку подання інформації про попит на робочу силу (вакансії) визначають, що роботодавці подають інформацію до територіального органу Державної служби зайнятості України у містах Києві та Севастополі, районі, місті, районі у місті (далі - територіальний орган) незалежно від місцезнаходження.

Форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Водночас, судом першої інстанції першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та не з`ясовано, що, як вбачається з матеріалів справи, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звіт форми 3-ПН про наявність вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю до Уманської філії Черкаського обласного центру зайнятості у 2022 році не подавав, про що свідчить, зокрема, наявна у матеріалах справи копія листа Монастирищенського управління Уманської філії Черкаського обласного центру зайнятості від 22.05.2023 року № 2901-14/110 (а.с. 12).

Крім того, факт неподання до центру зайнятості звітності форми 3-ПН не підтверджується й відповідачем у відзиві на позовну заяву (а.с. 26).

Відтак, на думку суду апеляційної інстанції, відповідачем не було виконано у повному обсязі обов`язок по інформуванню щодо утворення (пристосування) робочих місць та наявності вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог, що помилково не було визначено судом першої інстанції.

Посилання відповідача та суду першої інстанції на прийняття ФОП ОСОБА_1 у жовтні 2022 року на роботу особи з інвалідністю ОСОБА_2 (а.с. 30) не спростовує висновки апеляційного суду про те, що відповідачем не було забезпечено створення робочого місця для особи з інвалідністю у період з січня по жовтень 2022 року, оскільки, як було зазначено вище, факт створення такого робочого місця повинен бути підтверджений шляхом подання до центру зайнятості звітності форми 3-ПН про наявність у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й).

Твердження апелянта про працевлаштування особи з інвалідністю 01.10.2022 року лише підтверджують те, що особа з інвалідністю пропрацювала тільки три місяці в 2022 році, що не впливає на середньооблікову кількість при розрахунку відповідно до частини другої статті 19 Закону № 875-XII та Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 № 286, оскільки середньооблікова кількість працівників з інвалідністю у 2022 році складала 0 (2 місяці / 12 місяців = 0,25)

У той час як згідно ч. 2 ст. 19 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Відтак, відповідач не довів наявність підстав для звільнення від сплати адміністративно-господарських санкцій відповідно до вимог статті 20 Закону, що свідчить про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з огляду на неповне з`ясування обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

При цьому, суд відхиляє доводи апелянта про те, що ухвала про відкриття провадження у справі в суді першої інстанції не була ним отримана, що свідчить про її протиправність, оскільки наявним в матеріалах справи зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення підтверджується отримання позивачем копії вказаної ухвали (а.с. 24).

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2023 року - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2023 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути на користь Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю 77 834,19 грн адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця особами з інвалідністю у 2022 році та 3 113,50 грн пені за несвоєчасну сплату зазначених санкцій на рахунок позивача за такими реквізитами: , МФО 899998, р/р UA0023759.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна