Справа № 160/22795/23
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2024-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСидоренко Д.В.
за участі секретаря судового засіданняДидочкіна О.А.
позивача представника відповідача-1 представника відповідача-2 ОСОБА_1 Стельмах І.В. Литвин Ю.Ю.
Обставини справи: 07.09.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси), в якому позивач просить:
- зобов`язати Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеси) нарахувати та виплатити середній заробіток позивача за весь час затримки по день фактичного розрахунку;
- зобов`язати Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеси) нарахувати та виплатити грошову компенсацію за 10 днів невикористаної щорічної відпустки, що належить позивачу, з урахуванням виплаченої 16.01.2023 суми відпускних;
- зобов`язати Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеси) письмово повідомити позивача про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у т.ч. при звільненні.
Ухвалою суду від 02.10.2023 року відкрито провадження у справі порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
06.10.2023 року від відповідача надійшли заперечення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін із відповідним клопотання про подальший розгляд справи з судовому засіданні з викликом сторін.
17.10.2023 року від Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеси) надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування правової позиції відповідач зазначає про надання вичерпних відповідей на звернення позивача від 15.08.2023 №К-8440-14 та від 24.08.2023 №К-8440-14/1; про правильність нарахування грошової компенсації за невикористані 10 днів відпустки виходячи із середньоденного заробітку на рівні 328,71 грн.; про відсутність жодного документу в паперовому або електронному вигляді, які підтверджують втрату працездатності позивача із зазначенням місця роботи позивача - Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеси); та про відсутність правових підстав для нарахування середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку.
06.11.2023 року від Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеси) надійшли додаткові докази.
07.11.2023 року від Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області (третя особа) надійшли пояснення по справі, згідно яких третя особа зазначила, що листки непрацездатності сформовані на підставі медичного висновку, без урахування факту зміни статусу застрахованої особи в реєстрі застрахованих осіб. Пенсійний фонд України не наділений повноваженнями вносити корективи та перенаправляти листки непрацездатності. Також не веб-порталі електронних послуг ПФ України реалізовано право формування та подачі страхувальниками запиту на створення копій листків непрацездатності як правонаступнику.
05.12.2023 року від Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеси) надійшли додаткові докази.
Ухвалою суду від 14.12.2023 року продовжено підготовче провадження на 30 днів.
19.12.2023 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої позивач просить:
- зобов`язати Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) нарахувати та виплатити середній заробіток позивача за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше ніж за півроку;
- зобов`язати Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) нарахувати та виплатити грошову компенсацію за 10 днів невикористаної щорічної відпустки, що належить позивачу, з урахуванням виплаченої 16.01.2023 суми відпускних;
- зобов`язати Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) письмово повідомити позивача про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у т.ч. при звільненні).
Ухвалою суду від 23.01.2024 року прийнято позовну заяву (із збільшеними позовними вимогами) від 11.12.2023р. до провадження та залучено до участі у справі співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, виключивши із складу третіх осіб.
28.02.2024 року від Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області надійшов відзив на позов, згідно кого Головне управління просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування правової позиції зазначає, що Пенсійний фонд України не наділений повноваженнями вносити корективи та перенаправляти листки непрацездатності.
Також відповідач Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області зазначає, що в особистому кабінеті страхувальника на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України реалізовано сервіс формування та подачі страхувальниками запиту на створення копій листків непрацездатності як правонаступнику. Пенсійний фонд України не є органом, який призначає (відмовляє у призначенні) застрахованим особами страхових виплат у зв`язку із тимчасовою втратою непрацездатності та після надання роботодавцем Південним міжрегіональним управління Міністерства юстиції (м.Одеса) заяви-розрахунку на оплату листків непрацездатності ОСОБА_1 буде здійснено оплату в строки визначені частиною 1 статті 26 Закону №1105.
Ухвалою суду від 07.08.2024р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні учасники справи підтримали свої правові позиції в повному обсязі.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -
Наказом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №5274-к від 29.12.2022р. «Про особовий склад», відповідно до постанови КМ України «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» від 16.08.2022 №912, наказу Міністерства юстиції України від 22.09.2022 №4011/5 «Про реорганізацію міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції» та наказу Міністерства юстиції від 16.11.2022 №5128/5 «Про відділи державної виконавчої служби», наказано вважати ОСОБА_1 , старшого державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районні Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), такою, що з 02 січня 2023 року працює на посаді старшого державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).
Також вказаних наказом передбачено здійснення виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпустки, а саме:
- 1 календарний день додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби за період з 21.12.2022 по 20.12.2023;
- 10 календарних днів додаткової оплачуваної соціальної відпустки, як матері, яка має двох дітей віком до 15 років за 2020 рік;
- 10 календарних днів додаткової оплачуваної соціальної відпустки, як матері, яка має двох дітей віком до 15 років за 2021 рік;
- 14 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 19.12.2022 по 01.06.2023.
Також в листі наведено детальний розрахунок нарахованих та виплачених сум при звільненні і відомості щодо виплати винагороди державного виконавця за травень, червень 2023 року.
Вирішуючи спір та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, у разі нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, охорони їхнього життя та здоров`я, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №1105-XIV).
Статтею 15 Закону №1105-XIV визначені умови надання допомоги по тимчасовій непрацездатності та тривалість її виплати.
Так, п.2 ч.1 вказаної норми визначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі страхових виплат, які повністю або частково компенсують втрату заробітної плати (доходу), у разі настання одного з таких страхових випадків - тимчасова непрацездатність внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, а також тимчасова непрацездатність на період реабілітації внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.
Частиною 1 ст.23 Закону №1105-XIV передбачено, що підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є сформований на основі медичного висновку про тимчасову непрацездатність або документа, що засвідчує факт усиновлення дитини, встановлення опіки над дитиною, листок непрацездатності.
Пункти 15-16 ч.1 ст.1 Закону №1105-XIV визначають, що медичний висновок про тимчасову непрацездатність це електронний документ, що формується на підставі медичних записів в електронній системі охорони здоров`я та містить висновок лікаря за результатами медичної експертизи з тимчасової втрати працездатності, що засвідчує тимчасову непрацездатність та є підставою для створення листка непрацездатності. Листок непрацездатності це сформований програмними засобами електронного реєстру листків непрацездатності на підставі медичного висновку про тимчасову непрацездатність або документа, що засвідчує факт усиновлення дитини, і зареєстрований за єдиним реєстраційним номером цього реєстру електронний документ, що є підставою для звільнення від роботи, призначення страхових виплат відповідно до законодавства про соціальне страхування.
Механізм організації ведення Електронного реєстру листків непрацездатності (далі - Реєстр) та надання інформації з нього врегульовано Порядком організації ведення Електронного реєстру листків непрацездатності та надання інформації з нього, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. №328 (далі - Порядок №328).
Реєстр ведеться з метою забезпечення накопичення, зберігання, обліку та використання інформації про сформовані (видані), продовжені листки непрацездатності для реалізації прав застрахованих осіб на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах, оплату перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, а також для проведення перевірки обґрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності (п.1 Порядку №328).
Частиною 2 ст.15 Закону №1105-XIV передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності у випадках, зазначених у пунктах 1 і 7 частини першої цієї статті, виплачується уповноваженим органом управління застрахованим особам з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності), незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.
Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності у випадках, зазначених у пунктах 1 і 7 частини першої цієї статті, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У разі настання тимчасової непрацездатності у випадках, зазначених у пунктах 1 і 7 частини першої цієї статті, під час перебування у щорічній (основній чи додатковій) відпустці допомога надається у порядку та розмірах, встановлених цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.22 №1105-XIV страхова виплата у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених законом, призначається та здійснюється за основним місцем роботи (діяльності).
Допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах застрахованим особам (у тому числі тим, які здійснюють підприємницьку чи іншу діяльність та одночасно працюють на умовах трудового договору) надається за основним місцем роботи (діяльності) або за місцем роботи за сумісництвом (наймом) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У разі ліквідації (реорганізації) підприємства, установи, організації страхові виплати за страховими випадками, які настали до ліквідації (реорганізації), здійснюються застрахованим особам правонаступником, а в разі відсутності правонаступника - територіальним органом уповноваженого органу управління за місцем здійснення обліку ліквідованого підприємства, установи, організації як страхувальника.
З системного аналізу наведених норм слідує, що у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, а також тимчасова непрацездатність на період реабілітації внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, особі надається допомога по тимчасовій непрацездатності у вигляді страхової виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, яка призначається та здійснюється за основним місцем роботи (діяльності), а у разі ліквідації (реорганізації) підприємства, установи, організації страхові виплати за страховими випадками, які настали до ліквідації (реорганізації), здійснюються застрахованим особам правонаступником.
Пунктом 1 постановою КМ України від 16 серпня 2022 р. №912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» визначено, що Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) реорганізовано шляхом його приєднання до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Статтею 104 ЦК України визначено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Таким чином, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є правонаступником Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
Частиною 1 ст.18 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що джерелами формування Державного реєстру є відомості, що надходять до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та Пенсійного фонду, зокрема від підприємств, установ, організацій та військових частин.
На час розгляду справи, відповідачем Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Одеса) не надано належних та допустимих доказів призначення та здійснення страхових виплат у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності позивача, внаслідок чого суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси) прийняти саме рішення про призначення страхової виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за листами непрацездатності ОСОБА_1 в період з 16.01.2023р. по 26.01.2023р. та з 27.01.2023р. по 06.02.2023р.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) нарахувати та виплатити середній заробіток позивача за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше ніж за півроку, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Згідно зі ст.117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Таким чином, наведеними правовими нормами визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення; при цьому, у разі наявності вини власника або уповноваженого ним органу щодо невиплати працівникові належних йому сум при звільненні в такому разі при відсутності спору щодо розміру таких сум підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
У рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року №4-рп/2012 в справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, установлено, що за статтею 47 КЗпП роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Також у вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Суд звертає увагу, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги щодо стягнення середнього заробітку, оскільки фактично дана вимога є передчасною та не може бути задоволена судом.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) нарахувати та виплатити грошову компенсацію за 10 днів невикористаної щорічної відпустки, що належить позивачу, з урахуванням виплаченої 16.01.2023 суми відпускних, суд залишає їх без задоволення з огляду на наступне.
Спірним в даному епізоді є визначення розміру суми виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Так, за позицією позивача середня заробітна плата для виплати компенсації за невикористані відпустки має проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи в розмірі 155835,65 грн., як суми усіх нарахувань.
Разом з тим, Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМ України від 8 лютого 1995 р. №100, містить виключення щодо включення певних складових нарахувань. Так, п.4 розд.ІІІ при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема:
б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо);
н) винагороди державним виконавцям.
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
У цьому контексті, суд звертає увагу на справу «Серявін та інші проти України» рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року, згідно якої зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
У справі «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто вмотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити частково.
В задоволенні інших вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 26 березня 2024 року.

Суддя Д.В. Сидоренко