Справа № 580/2492/23
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2492/23 Суддя (судді) першої інстанції: Бабич А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання протиправним і скасування рішення,

У С Т А Н О В И В:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 до Управління державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання протиправним і скасування рішення від 22.02.2023 № 4 про скасування йому дозволу на імміграцію від 25.04.2009 та посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 25.04.2009.

Обґрунтовуючи зазначив, що оскаржуваним рішенням позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне проживання. Підставою рішення зазначив п.6 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» та підп.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321. Вказує, що в оскаржуваному рішенні відсутнє вмотивування із-за якого неможливо встановити, які саме норми законодавства застосував відповідач для скасування дозволу на імміграцію.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що жодним нормативно-правовим актом України з питань громадянства не передбачено скасування дозволу на імміграцію з підстав видачі особі довідки про реєстрацію громадянином України. Відтак, вважає, що оскаржуване рішення без наведення прямої норми закону, яка регламентує причини щодо скасування даного рішення, не може вважатись правомірним. Апелянт наполягає на тому, що останній не був документований жодним документом, який би підтверджував його належність до громадянства України. При цьому, апелянт стверджує, що відповідачеві було достовірно відомо про наявність у нього громадянства Російської Федерації і до березня 2023 року сумнівів у відповідача щодо правомірності видачі дозволу на імміграцію не виникало. Враховуючи викладене, апелянт вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення та прийняття нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено до розгляду справу в порядку письмового провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2024 року:

- витребувано в Управління державної міграційної служби України в Черкаській області належним чином засвідчені копії: всіх документів, що були підставою для прийняття рішення про набуття громадянства України ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про громадянство України"; рішення про набуття громадянства України ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про громадянство України", на підставі якого ОСОБА_1 видано довідку №138/09 про реєстрацію особи громадянином України;

- продовжено строк розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання протиправним і скасування рішення, - на розумний термін.

06 лютого 2024 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від апелянта надійшли додаткові пояснення, у яких останній просить суд скасувати оскаржуване рішення та задовольнити його позовні вимоги. Акцентував увагу, що відповідачем не вказано жодних законних обґрунтувань на підтвердження того, що за час перебування його на території України їм були вчинені протиправні дії, які б слугували підставою для скасування дозволу на імміграцію. Також, апелянт звернув увагу, що відповідачем скасовано рішення про набуття позивачем громадянства України. За наведених обставин, скасування без належних на те підстав дозволу на імміграцію ставить апелянта в ситуацію, в якій останньому необхідно виїхати з України в Російську Федерацію під час війни, де у нього відсутні жодні соціальні зв`язки і де з великою вірогідністю останній зазнає репресій у зв`язку з проживанням тривалий час в Україні.

13 березня 2024 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшли документи на виконання ухвали суду від 25 січня 2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25.04.2009 начальник відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Черкаській області затвердив висновок про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну відповідно до п. 3. ч. 3. ст. 4 Закону України "Про імміграцію", як такому, що має право на набуття громадянства України за територіальним походженням, оскільки народився до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України".

25.04.2009 позивач документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою від 04.08.2009 № 10/3-4-138/09 про реєстрацію особи громадянином України 04.08.2009 відповідач прийняв рішення про набуття громадянства України позивачем відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про громадянство України". Вказано, що відповідно до законодавства України вказана особа є громадянином України з 04.08.2009.

Золотоніський відділ УДМСУ в Черкаській області направив відповідачу висновок, в якому зазначив, що 04.08.2009 позивачу видано довідку №138/09 про реєстрацію особи громадянином України на підставі ч.1 ст.8 Закону України "Про громадянство України". У 2009 році позивачу оформлено посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , яка видана 25.04.2009. На підставі викладеного та керуючись п. 6 ст. 12 Закону України "Про імміграцію" просив скасувати дозвіл на імміграцію в Україну позивачу, уродженцю с.Кропивна Золотоніського району Черкаської області.

22.02.2023 заступник начальника УДМС у Черкаській області Володимир Онищенко затвердив висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне місце проживання в Україні громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 у зв`язку з набуттям громадянства України.

Відповідач прийняв рішення від 22.02.2023 № 4 (далі - спірне рішення) про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого позивачу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п. 6 ч. 1 ст. 12 "Про імміграцію". У ньому також зазначив, що видана посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 25.04.2009 скасована на підставі вимог підп.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 № 321. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 13 Закону України "Про імміграцію" особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Листом від 22.02.2023 № 7101.3-1473/71.3-23 відповідач повідомив позивача про прийняте спірне рішення.

Центр надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Золотоніської міської ради листом від 22.02.2023 № 140 повідомив відповідачу про те, що позивач знятий з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , - на підставі спірного рішення.

Листом від 10.03.2023 №7101.6.1-1997/71.1-23 відповідач повідомив позивачу, що 10.03.2023 відповідно до ст.21 Закону України «Про громадянство України» скасував рішення про набуття ним громадянства України від 04.08.2009, оскільки він набув громадянство України і подав декларацію про відмову від іноземного громадянства та не повернув паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави.

Не погодившись з рішенням відповідача про скасування позивачеві дозволу на імміграцію, останній звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції здійснивши системний аналіз положень законів України «Про імміграцію», «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», «Про громадянство України», Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, дійшов висновку, що оскільки позивач на дату винесення спірного рішення не вважався іноземцем в Україні, на нього не розповсюджувався Закон України «Про імміграцію» після 04.08.2009 (дати набуття громадянства України), відповідач правомірно скасував йому дозвіл на імміграцію, спірне рішення відповідача прийняте на законних підставах та не порушує прав позивача.

Надаючи правову оцінку правомірності прийнятого судом першої інстанції рішення з урахуванням доводів апеляційної скарги та встановлених обставин справи, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 статті. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин):

іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав;

іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні;

іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом;

посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Згідно з ч. 1 статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про імміграцію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин):

імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання;

дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Статтею 3 Закону України «Про імміграцію» визначено, що правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Частиною 2 вказаної статті Закону України «Про імміграцію» установлено, що квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів:

1) діячі науки та культури, імміграція яких відповідає інтересам України;

2) висококваліфіковані спеціалісти і робітники, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України;

3) особи, які здійснили іноземну інвестицію в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 (ста) тисяч доларів США;

4) особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України;

5) особи, які раніше перебували в громадянстві України;

6) батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти;

8) особи, які безперервно проживали на території України протягом трьох років з дня встановлення їм статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми;

9) особи, які прослужили у Збройних Силах України три і більше років.

При цьому, ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається:

1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України;

2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України;

3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням;

4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України;

5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України;

6) особам без громадянства, які проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання протягом двох років з дня визнання їх особами без громадянства.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем поза квотою було отримано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», тобто, як особа, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначає Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (далі - Порядок № 1983, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. 21, 22 Порядку № 1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Відповідно до п. 23 Порядку № 1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію.

Копія рішення про скасування дозволу на імміграцію видається не пізніше як у тижневий строк з дня його прийняття особі, стосовно якої прийнято таке рішення, під розписку чи надсилається рекомендованим листом.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується учасниками справи, що ініціатором скасування дозволу на імміграцію був Золотоніський відділ УДМС в Черкаській області.

Так, Золотоніський відділ УДМСУ в Черкаській області направив відповідачу висновок, в якому зазначив, що 04.08.2009 позивачу видано довідку №138/09 про реєстрацію особи громадянином України на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України "Про громадянство України". У 2009 році позивачу оформлено посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , яка видана 25.04.2009. На підставі викладеного та керуючись п. 6 ст. 12 Закону України "Про імміграцію" просив скасувати дозвіл на імміграцію в Україну позивачу, уродженцю с.Кропивна Золотоніського району Черкаської області.

22.02.2023 заступник начальника УДМС у Черкаській області Володимир Онищенко затвердив висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне місце проживання в Україні громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 у зв`язку з набуттям громадянства України.

Відповідач прийняв рішення від 22.02.2023 № 4 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого позивачу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п. 6 ч. 1 ст. 12 "Про імміграцію".

Апелянт наполягає на тому, що оскаржуване рішення не містить нормативного обґрунтування та підстав його прийняття.

Поряд з цим, колегія суддів відхиляє наведені доводи, з огляду на наступне.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про громадянство України»:

громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках;

громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» установлено, що особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Зі змісту документів, наданих відповідачем на виконання ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2024, вбачається наступне:

- 14.05.2009 ОСОБА_1 було подано до відповідача зобов`язання припинити іноземне громадянство;

- 14.05.2009 ОСОБА_1 було подано до відповідача заяву про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням.

За результатами розгляду заяви позивача, 04.08.2009 відповідачем було прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», на підставі якого видано довідку від 04.08.2009 № 10/3-4-138/09 про реєстрацію ОСОБА_1 громадянином України.

Згідно з ч. 11 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

В контексті викладеного та встановлених обставин, колегія суддів зауважує, що з 04.08.2009 ОСОБА_1 є громадянином України, що спростовує доводи апелянта, покладені в обґрунтування апеляційної скарги.

У свою чергу, з моменту набуття позивачем громадянства України на останнього не поширюється Закон України «Про імміграцію», позаяк з 04.08.2009 ОСОБА_1 втратив статус іммігранта.

Указані обставини є безумовною підставою для скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію на підставі п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», а тому оскаржуване рішення прийнято відповідачем з дотриманням вимог діючого законодавства.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що останній перебуває у стані невизначеності з огляду на скасування відповідачем рішення про набуття громадянства України, оскільки на момент прийняття оскаржуваного рішення позивач був громадянином України.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки їх суть зводиться до констатації норм законодавства, а не помилок чи то порушень судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, за таких обставин доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

Судовою колегією враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан