Справа № 400/15433/23
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2024 р. № 400/15433/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення від 15.11.2023 № 97; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду в Миколаївській області (далі відповідач-2), в якій просить визнати протиправним і скасувати рішення відповідача-1 від 15.11.2023 № 97 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ; зобов`язати відповідача-2 зарахувати ОСОБА_1 до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди його роботи на посаді докера-механізатора з 28.12.2016 до 24.07.2017, з 11.05.2012 до 27.12.2016 відповідно до записів у трудовій книжці; призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на умовах, передбачених пунктом «г» частини першої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 09.11.2023.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 09.11.2023 він звернувся до відповідача-2 із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до пункту "г" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", надавши всі документи, які підтверджують його загальний та пільговий стаж. Рішенням від 15.11.2023 № 97 відповідач-1 відмовив позивачу в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу.

Ухвалою від 27.12.2023 суд відкрив провадження у справі, постановив розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження, установив учасникам справи строки для подання заяв по суті справи та доказів, зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області одночасно з поданням відзиву подати до суду належно засвідчені копії усіх документів, на підставі та з урахуванням яких було прийнято оскаржуване позивачем рішення.

Відповідач-1 відзив на позовну заяву та витребувані докази до суду не подав, позовних вимог не заперечив. Ухвала від 27.12.2023 про відкриття провадження у справі вручена відповідачу-1 доставленням в його електронний кабінет о 05 год 23 хв 29.12.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

На підставі частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, ураховуючи відсутність відомостей і доказів неподання відзиву з поважних причин, суд кваліфікує неподання відповідачем-1 відзиву як визнання позову.

У відзиві на позовну заяву відповідач-2 проти позовних вимог заперечує і просить відмовити в позові, зазначаючи, що, згідно з доданими до заяви про призначення пенсії від 09.11.2023 документами та індивідуальними відомостями, страховий стаж позивача на дату звернення становить 36 років 06 місяців 11 днів, пільговий стаж роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугою років, станом на 11.10.2017 становить 16 років 04 місяці 12 днів. До стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, не враховано періоди роботи позивача згідно здовідками № 03108-23 від 03.08.2023 та № 1.08-1 від 01.08.2023, оскільки довідки не відповідають вимогам додатку 5 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), зокрема в довідках один підпис та відсутнє посилання на статтю 50. Про статтю якого саме закону йдеться, у відзиві не сказано.

Відповідач-2 підсумовує, що обчислений відповідачем-1 пільговий стаж роботи позивача на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугою років, становить 16 років 04 місяці 12 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.

У зв`язку з тим, що від учасників справи не надходило заяв про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін, суд розглянув справу в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

09.11.2023 позивач у віці 55 років (дата народження 21.06.1968) звернувся до відповідача-2 із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом "г" статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ).

З урахуванням нормативно закріпленого принципу екстериторіальності, органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії, був визначений відповідач-1.

Відповідач-1 прийняв рішення від 15.11.2023 № 97 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, обґрунтоване тим, що у позивача відсутній необхідний стаж.

Зокрема, в рішенні зазначено, що пільговий стаж позивача роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугою років, станом на 11.10.2017 становить 16 років 04 місяці 12 днів. До пільгового стажу не враховано період роботи, згідно з довідками № 03108-23 від 03.08.2023 та №1.08-1 від 01.08.2023, оскільки довідки не відповідають вимогам додатку 5 Порядку № 637 (в довідках один підпис та відсутнє посилання на статтю 50). У рішенні не зазначено, про статтю 50 якого саме закону йдеться. У рішенні також чітко не зазначено, які саме періоди роботи позивача не враховані до пільгового стажу.

Суд установив, що в трудовій книжці позивача містяться записи № 11, 12, 13, 14 про роботу:

- з 11.05.2012 до 27.12.2016 докером-механізатором комплексної бригади на НРР у ТОВ «Дніпробузький морський термінал»;

- з 28.12.2016 до 24.07.2017 - докером-механізатором комплексної бригади на НРР 1 класу в ТОВ «Метал стивідорінг компані».

Отже, записами трудової книжки позивача підтверджується стаж позивача на посаді докера-механізатора у періоди з 11.05.2012 до 27.12.2016, з 28.12.2016 до 24.07.2017.

У рішенні від 15.11.2023 № 97 зазначено, що до пільгового стажу не враховані періоди за довідками № 03108-23 від 03.08.2023 та № 1.08-1 від 01.08.2023.

У довідках № 03108-23 від 03.08.2023 та № 1.08-1 від 01.08.2023 зазначено про періоди роботи з 11.05.2012 до 27.12.2016 та з 28.12.2016 до 24.07.2017.

За такого суд установив, що відповідач-1 не зарахував до пільгового стажу позивача періоди роботи з 11.05.2012 до 27.12.2016 та з 28.12.2016 до 24.07.2017.

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить з такого.

Пункт 1 частини першої статті 8 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) встановлює, що право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із ци Закономта досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідних для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першоїстатті 9 Закону № 1058-IV,в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 21 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV встановлено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій`мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до абзацу другого пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV, положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років за стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» набрав чинності 11.10.2017.

Згідно з абзацами першим і другим пункту «г» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Отже, чоловіки, які станом на 11.10.2017 мали страховий стаж не менше 30 років, з них не менше 20 років на роботах на посаді механізатора (докера-механізатора) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах, після досягнення 55 років мають право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Абзаци перший і другий пункту 1 Порядку № 637 передбачають, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з абзацами першим і другим пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.04.2020 у справі № 648/1613/17.

Суд установив, що в трудовій книжці позивача містяться записи про роботу докером-механізатором комплексної бригади на НРР в періоди з 11.05.2012 до 27.12.2016 та з 28.12.2016 до 24.07.2017.

Відповідач-1 обчислив пільговий стаж позивача без цих періодів. За обчисленням відповідача-1, пільговий стаж позивача становить 16 років 4 місяці 12 днів. Позивач не оспорює таку тривалість пільгового стажу (без урахування спірних періодів).

Стаж роботи позивача на посаді докера-механізатора зараховується до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугою років за статтею 55 Закону № 1788-ХІІ і за періоди з 11.05.2012 до 27.12.2016 та з 28.12.2016 до 24.07.2017 становить сумарно 4 роки 11 місяців 15 днів. Сукупно з обчисленими відповідачем-1 16 роками 4 місяцями 12 днями пільгового стажу цей стаж становить більш як 20 років станом на 11.10.2017, що є достатнім для призначення позивачу пенсії за вислугу років.

Ураховуючи наведене, рішення відповідача-1 є протиправним і підлягає до скасування.

Досягнення позивачем необхідного пенсійного віку і наявність загального страхового стажу відповідачами не оспорюється. Відмова в призначенні пенсії ґрунтується винятково на твердженні про відсутність у позивача пільгового стажу.

За обчисленням відповідача-1, страховий стаж позивача становить 36 років 06 місяців 11 днів.

Досягнення позивачем 55-річного віку підтверджується даними паспорта про дату народження.

Суд вказує, що оскільки на день звернення до органів Пенсійного фонду України позивач досягнув необхідного 55-річного віку для призначення зазначеної пенсії за вислугу років, мав необхідний страховий стаж тривалістю 36 років 06 місяців 11 днів, з яких станом на 11.10.2017 - не менше 20 років на роботах на посаді докера-механізатора, то в органів Пенсійного фонду України в цьому випадку відсутня можливість обирати один з декількох можливих варіантів дій: призначати пенсію позивачу або ні. Тобто дискреція відповідачів в цих правовідносинах відсутня, навпаки, органи Пенсійного фонду України зобов`язані призначити позивачу відповідну пенсію.

За таких умов належним і ефективним способом захисту права позивача на пенсійне забезпечення є зобов`язання відповідача-2 призначити і виплатити позивачу пенсію за віком, оскільки інші способи не гарантують фактичного отримання позивачем пенсійної виплати.

Суд зобов`язує призначити і виплатити позивачу пенсію саме відповідача-1, оскільки він є органом Пенсійного фонду за місцем проживання позивача, до якого позивач звертався за призначенням пенсії. Відповідач-1 лише розглядав заяву про призначення пенсії за принципом екстериторіальності.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Позивач звернувся до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за вислугу років 09.11.2023, а тому позовна вимога позивача про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати йому пенсію з цієї дати є обґрунтованою і підлягає до задоволення.

Судові витрати у справі становить судовий збір у сумі 1 073,60 грн, сплачений позивачем за подання позовної заяви.

Судовий збір на підставі частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1, оскільки саме у зв`язку з його неправильними діями (прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії) виник спір.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ідентифікаційний код - 21910427), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехіжна, 1, м. Миколаїв, 54008, ідентифікаційний код - 13844159) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 15.11.2023 № 97.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди його роботи на посаді докера-механізатора з 11.05.2012 до 27.12.2016, з 28.12.2016 до 24.07.2017.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з 09.11.2023 призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на умовах, передбачених пунктом «г» частини першої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ідентифікаційний код - 21910427) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна