Справа № 200/7051/23
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2024-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2024 року Справа№200/7051/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голуб В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування наказів від 23.05.2023 та наказу № 186 від 01.07.2023, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування наказів від 23.05.2023 та наказу № 186 від 01.07.2023, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він з 22.03.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Так, 27.10.2022 він отримав травму, пов`язану з проходженням військової служби. Після проведеного обстеження та лікування 17.05.2023 позивач під контролем взводного вибув зі військової частини НОМЕР_1 . 3 18.05.2023 року по 25.05.2023 року він самостійно проходив обстеження стану здоров`я, оскільки мав погане самопочуття. Крім того, позивач вказує, що перебуває на лікуванні у КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» з 25.05.2023 року по сьогоднішній день. Про перебування на лікуванні ОСОБА_1 повідомляв головного сержанта ОСОБА_2 та просив подати його документи до командира військової частини НОМЕР_1 . Проте, з травня 2023 року йому припинено нарахування грошового забезпечення, а також доплати, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168. При цьому позивач зауважує, що припинення виплати грошового забезпечення відбулось у зв`язку з встановленням факту самовільного залишення ним військової частини. На переконання позивача, факту самовільного залишення військової частини не було, він вибув із частини під контролем взводного та перебуває на лікуванні.

З огляду на вказане, ОСОБА_1 просить суд:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення для військовослужбовців за період з травня 2023 року по листопад 2023 року.

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошового забезпечення для військовослужбовців за період з травня 2023 року по листопад 2023 року.

визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 про призначення та проведення службового розслідування щодо позивача за фактом самовільного залишення військової частини 23.05.2023;

визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 за фактом самовільного залишення військової частини 23.05.2023;

визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 № 186 від 01.07.2023.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правничу правову допомогу в розмірі 15 000, 00 грн. та компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 30 000, 00 грн.

Відповідач позов не визнав. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 190 від 27.09.2022 «Про призначення службового розслідування з метою встановлення причин та умов, що сприяли самовільному залишенню військової частини водієм автомобільного взводу підвозу продовольства, речового та військово-технічного майна роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 » було призначено службове розслідування. Так, за наслідками службового розслідування складено акт службового розслідування, яким встановлено зокрема, що 23.05.2023 командиру військової частини НОМЕР_1 від тимчасово виконуючого обов`язки командира батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_3 надійшла доповідь про те, що 23.05.2023 ОСОБА_1 самовільно залишив місце тимчасового розташування батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 . Місце тимчасового розташування залишив без особистої зброї. Відповідач наголошує, що представник позивача факт самовільного залишення позивачем військової частини НОМЕР_1 в районі місця розташування підрозділу 23.05.2023 також не заперечує, а зазначає, що 17.05.2023 року самостійно дістався до м. Кривий Ріг. Представник військової частини зазначив, що позивач перебував на лікуванні, але документів, що підтверджували б звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою встановленим порядком до військової частини НОМЕР_1 в зазначений вище період він не надав. Отже, відповідач зауважує, що з огляду на наведене, накази командира військової частини НОМЕР_1 від 23.05.2023 № 1990, № 1385 від 27.06.2023 прийнято відповідачем правомірно, в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством України.

Поряд з цим, відповідач наголошує, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.07.2023 № 186 молодшому сержанту ОСОБА_1 призупинено строк військової служби, вислугу років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового забезпечення та здійснення продовольчого, речового забезпечення. Облікові документи позивача направили до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою таким діям слугувало те, що на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшов витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.06.2023 № 0001973, а тому відсутні правові підстави для нарахування та виплати грошового забезпечення та доплат за спірний період позивачу.

Щодо сплати моральної шкоди відповідач наголошує, що позовна заява не містить жодних доводів та міркувань з приводу заподіяної позивачу моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 11 грудня 2023 року Донецький окружний адміністративний суд залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху.

25 грудня 2023 року суд виніс ухвалу, якою клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишив без задоволення. Прийняв до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування наказів від 23.05.2023 та наказу № 186 від 01.07.2023, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, та відкрив провадження по справі № 200/7051/23. Розгляд адміністративної справи вирішив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Клопотання позивача про витребування доказів - задовольнив. Витребував у відповідача додаткові докази по справі.

Ухвалою від 22 лютого 2024 року суд повторно витребував у Військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України додаткові докази по справі, а саме:

- довідку про обставини травми (поранення, контузії), отриманої позивачем під час виконання обов`язку військової служби від 27.10.2022 близько 14:00 год.;

- наказ командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України про призначення та проведення службового розслідування щодо ОСОБА_1 за фактом самовільного залишення військової частини від 23.05.2023, а також всі матеріали, що стосувались вказаного службового розслідування;

- наказ командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 за фактом самовільного залишення військової частини від 23.05.2023;

- наказ командира Військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 № 186 від 01.07.2023.

Також суд вказаною ухвалою витребував у Територіального управління ДБР, розташованого у місті Краматорську, інформацію щодо кримінального провадження, яке розпочато відносно ОСОБА_1 , № 0001973 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Разом з тим, суд зазначає, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Станом на день винесення рішення у справі воєнний стан продовжено.

З огляду на введення на території України воєнного стану, справа розглянута судом протягом розумного строку.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України відповідно до паспорта № НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до запису у військовому квитку серії НОМЕР_3 від 22.05.1992, ОСОБА_1 21.03.2022 був мобілізований на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Довідкою № 3974 від 30.12.2022 підтверджено, що позивач з 22.03.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України № 3965 від 30.12.2022 позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у м. Новогродівка Покровського району Донецької області у період з 22.05.2022 по 01.11.2022, та з 09.11.2022 по 01.12.2022.

Відповідно до первинної медичної картки від 01.11.2022, а також довідки про обставини травми від 30 квітня 2023 року № 3520, ОСОБА_1 , 27.10.2022 отримав 3ЧМТ, струс головного мозку. Супутній хронічний гайморит.

Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 0367 від 08.11.2022 лікувального відділення медичної роти в/ч НОМЕР_1 підтверджено, що позивач проходив лікування та обстеження у зв`язку з отриманою травмою під час виконання завдання біля н.п. Піски, Донецької області, діагноз ВТ (27.10.2022), цифалгічний синдром. Акубаротравма: підгостра двобічна нейросенсорна приглухуватість. Суб`єктивний шум у вухах. Вертеброгенна люмбалгія. Виписаний з поліпшенням.

Відповідно до направлення № 129 від 09 листопада 2022 року позивач був направлений на консультацію психіатра, невропатолога.

Відповідно до консультативного висновку військової частини НОМЕР_4 № 566 від 09.11.2022 встановлено діагноз: суб`єктивний вушний шум, головний біль, Астено-невротичний синдром.

Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 18.11.2022 встановлено діагноз: вестеброгеннна лівобічна люмбалгія, поперечний остеохондроз, спондилоартроз хребта, протрузії міжхребцевих дисків L1-L2, L3-L5, S1-5.

Направлення № 2184 від 09.05.2023 року військової частини НОМЕР_1 свідчить, що ОСОБА_1 був направлений на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності для подальшого проходження військової служби до ПХГП АДРЕСА_1 .

Як вбачається з первинної медичної картки ПХГП м. Добропілля від 16.05.2023 позивачу встановлено діагноз: хронічний гастродуоденіт в стадії загострення.

В матеріалах справи містяться консультації спеціалістів відділення гастроентерології та дерматології від 18.05.2023, відділення неврології від 23.05.2023. Відповідно до консультаційного висновку лікаря психіатра від 23.05.2023 позивачу рекомендовано стаціонарне лікування в психіатричній лікарні. Довідка комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» від 25.05.2023 № 2756/32 видана на підтвердження знаходження позивача на стаціонарному лікуванні у вказаній лікарні у психоневрологічному відділенні для хворих з граничними психічними розладами № 16 з 24.05.2023.

У зв`язку з надходженням рапорту, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1990 від 23 травня 2023 року призначено службове розслідування з метою встановлення причин та умов, що сприяли самовільному залишенню військової частини водієм автомобільного взводу підвозу продовольства, речового та військово-технічного майна роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 .

З доповіді командира військової частини НОМЕР_1 про самовільне залишення тимчасового пункту дислокації батальйону матеріального забезпечення (без зброї) вбачається, що ОСОБА_1 23.05.2023 самовільно залишив тимчасове розташування батальйону матеріального забезпечення в м. Слов`янську Донецької області.

З письмових пояснень комірника групи зберігання речового майна роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 стало відомо, що водій автомобільного взводу підвозу продовольства, речового та військово-технічного майна роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 23.05.2023 самовільно, без дозволу командира залишив місце тимчасового розташування батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 . Про свої наміри залишити підрозділ молодший сержант ОСОБА_1 не повідомляв.

З письмових пояснень головного сержанта - командира автомобільного взводу підвозу продовольства, речового та військово-технічного майна роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_5 стало відомо, що водій автомобільного взводу підвозу продовольства, речового та військово-технічного майна роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 23.05.2023 самовільно без дозволу командира залишив місце тимчасового розташування батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 . Про свої наміри залишити підрозділ молодший сержант ОСОБА_1 не повідомляв.

Матеріали справи свідчать, що за наслідками службового розслідування складено акт службового розслідування, яким встановлено зокрема, що 23.05.2023 командиру військової частини НОМЕР_1 від тимчасово виконуючого обов`язки командира батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_3 надійшла доповідь про те, що 23.05.2023 водій автомобільного взводу підвозу продовольства, речового та військово-технічного майна роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 самовільно залишив місце тимчасового розташування батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 . Місце тимчасового розташування залишив без особистої зброї?

У зв`язку з проведенням службового розслідування відповідачем до Територіального управління ДБР м. Краматорськ направлено повідомлення від 13 червня 2023 року № 0989/3/990 про вчинення кримінального правопорушення у порядку ст. 214 КПК України.

Відповідно до наказу від 27 червня 2023 року № 1385 «Про результати службового розслідування» службове розслідування завершено, за особисту недисциплінованість, неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог ст.ст. 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинення в умовах дії воєнного стану або в бойовій обстановці, та на підставі п. «г» ст. 48, ст. 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на ОСОБА_1 накладено дисциплінарну відповідальність у вигляді попередження про неповну службову відповідність, позбавлено виплати додаткової винагороди та знято з усіх видів забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01 липня 2023 року № 186 молодшого сержанта ОСОБА_1 , водія автомобільного взводу підвозу продовольства, речового та військово-технічного майна роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , який 23 травня 2023 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , увільненого від займаної посади та якому призупинено військову службу, призупинено строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключено із всіх видів забезпечення з 26 червня 2023 року.

Як зазначає, що позивач він у період з 18.05.2023 року по 25.05.2023 самостійно проходив обстеження стану здоров`я, оскільки мав погане самопочуття. Про вказане свідчать консультаційні листи спеціалістів від 18.05.2023, УЗД органів малого тазу від 19.05.2023; консультативний висновок спеціаліста від 23.05.2023 року КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради».

Відповідно до довідок № 2756/32 від 25.05.2023, № 3132/32 від 13.06.2023, № 6408/32 від 04.10.2023 року позивач перебував на лікування у КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» з 24.05.2023 .

Згідно з постановою про направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією від 19 липня 2023 року, у зв`язку з відкриттям кримінального провадження за фактом самовільного залишення військової частини, Донецькою обласною прокуратурою у сфері оборони Східного регіону, направлено позивача на медичний огляд.

10 жовтня 2023 року позивачем подано рапорти з проханням виплатити грошове забезпечення за період з червня 2023 року, видати наказ про призначення розслідування та довідку про обставини травми та надати інформацію та документи щодо проведеного службового розслідування.

Листами від 20.10.2023 та від 23.10.2023 Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про відсутність підстав для видачі довідки, адже вказана довідка була вже видана 30 квітня 2023 року. Крім того, відповідач повідомив, що 23.05.2023 позивач самовільно залишив місце служби у військовій частині НОМЕР_1 та до теперішнього часу до місця проходження військової служби не повернувся. За цим фактом 26.06.2023 першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Краматорську, розпочато кримінальне провадження № 0001973 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України. Крім того, позивача повідомлено, що командиром військової частини призупинено військову службу позивача на підставі п. 144-1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, а тому відсутні підстави для нарахування грошового забезпечення.

Вважаючи протиправним припинення виплати грошового забезпечення, а також проведення службового розслідування та винесення спірних наказів, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно з частиною 4 статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статей 11-13 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно. Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо). Військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

Статтею 16 Статуту встановлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статей 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

В свою чергу, сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут).

Згідно зі статтею 1 Дисциплінарного статуту (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів (абзац 2 статті 4 Дисциплінарного статуту).

Статтею 5 Дисциплінарного статуту встановлено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України». Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни. Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Відповідно до статті 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності. Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.

Згідно зі статтею 7 Дисциплінарного статуту застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту. Дисциплінарну владу, яка надана молодшим командирам, завжди мають і старші командири.

За змістом статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

За змістом статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до частини 1 статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Як встановлено судом, за фактом відсутності позивача у військовій частині, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1990 від 23 травня 2023 року призначено службове розслідування з метою встановлення причин та умов, що сприяли самовільному залишенню військової частини. Так, вказаний наказ прийнятий у межах повноважень та у спосіб, який визначено законодавством. Вказане не спростовано позивачем. Прийняття спірного наказу є реалізацією владно-управлінський функцій, а тому сам факт проведення службового розслідування не є таким, що підтверджує порушення прав, свобод та законних інтересів позивача та не створює для нього будь-яких негативних наслідків.

З огляду на вказане, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 про призначення та проведення службового розслідування стосовно позивача за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 23.05.2023.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (частина 7 статті 85 Дисциплінарного статуту).

Згідно зі статтею 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371 (далі - Порядок № 608).

Згідно пункту 1 розділу II Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Відповідно до абзацу 15 пункту 1 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб, відповідно до Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Таким чином, саме командир військової частини, який користується усією повнотою дисциплінарної влади стосовно підлеглих йому військовослужбовців, уповноважений контролювати дотримання військової дисципліни у військовій частині, своєчасно виявляти факти порушення військової дисципліни та встановлювати винних у цьому осіб, а в разі виявлення в діях військовослужбовця ознак кримінального правопорушення зобов`язаний повідомляти про це орган досудового розслідування.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2023 року у справі № 420/8263/22.

Відповідно до акту службового розслідування згідно з доповіддю командира взводу було виявлено самовільне залишення військової частини ОСОБА_1 .

Аналізуючи позовні вимоги позивача та накази відповідача, які він оскаржує, суд робить висновок, що незгода позивача зі спірними наказами пов`язана із висновками відповідача про те, що позивач самовільно залишив військову частину (місце служби).

Наказом Міністерства оборони України від 29 листопада 2018 року № 604 затверджено Інструкцію з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2018 року за № 1451/32903) (далі - Інструкція № 604), яка визначає механізм надання доповідей та донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни в структурних підрозділах Міністерства оборони України Апарату Головнокомандувача Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України, органах військового управління, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, установах, організаціях, підпорядкованих Міністерству оборони України, та державних підприємствах, що належать до сфери управління Міністерства оборони України, військових частинах, установах, організаціях, підпорядкованих Державній спеціальній службі транспорту.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Інструкції № 604 за своєчасність та об`єктивність надання доповідей та донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, скоєні (вчинені) військовослужбовцями або працівниками (під час виконання службових обов`язків, у робочий час), що сталися у військових частинах, відповідають командири (начальники) військових частин.

Командири (начальники) військових частин про кожний виявлений факт ненадання інформації про подію, кримінальне правопорушення, військове адміністративне правопорушення та адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначають службове розслідування, після завершення якого надають письмові доповіді за підпорядкованістю та до відповідного органу управління Військової служби правопорядку, зазначаючи вжиті заходи до службових осіб, які не надали доповідь (пункт 3 розділу ІІ Інструкції № 604).

Відповідно до пункту 21 розділу ІІ Інструкції № 604 про самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцями (крім військовослужбовців строкової військової служби), невихід без поважних причин на службу, нез`явлення з відрядження, відпустки, закладу охорони здоров`я, нез`явлення у разі призначення або переведення до нового місця служби командири (начальники) військових частин доповідають своїм безпосереднім командирам (начальникам) та повідомляють начальника органу управління Військової служби правопорядку, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням, усно - протягом доби з моменту, коли стало відомо про факт порушення, а протягом доби з моменту надання усної доповіді - письмово.

На виконання вказаних норм Інструкції № 604 за фактом самовільного залишення позивачем військової частини і було складено доповідь.

Матеріали справи свідчать, що в ході службового розслідування було встановлено факт самовільного залишення позивачем військової частини. Позивач не заперечує того факту, що у військовій частині 23.05.2023 його не було.

Суд зазначає, що спірними наказами від 27 червня 2023 року № 1385 та від 01 липня 2023 року № 186 фактично зафіксовано факт відсутності позивача за місцем несення служби внаслідок можливого самовільного залишення військової частини.

Суд наголошує, що самовільним є таке залишення частини або місця служби, що вчинене без дозволу (наказу) начальника (командира). Позивачем не було надано доказів того, що командиром Військової частини НОМЕР_1 було надано йому дозвіл на залишення військової частини.

Так, дійсно, не вважається самовільним: залишення за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування в/ч, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо. Проте, у будь-якому випадку вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиром. Так, позивач наголошує, що з 24 травня 2023 року він перебуває на лікуванні. Однак позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що ним повідомлялось Військову частину НОМЕР_1 про перебування на лікуванні.

Суд наголошує, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Разом з тим, позивачем не було повідомлено військову частину про своє місцезнаходження. Доказів надсилання на адресу відповідача медичних документів, які свідчать про перебування у лікарні, позивачем також не надано.

З огляду на наведене, враховуючи відсутність позивача на території розташування батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , а також відсутність у відповідача відомостей про місце перебування позивача, відповідачем і було прийнято спірні накази від 27 червня 2023 року № 1385 та від 01 липня 2023 року № 186, якими фактично зафіксовано факт відсутності позивача за місцем несення служби внаслідок можливого самовільного залишення військової частини.

Отже, вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача стосовно не нарахування та не виплати позивачу грошового забезпечення для військовослужбовців за період з травня 2023 року по листопад 2023 року, а також зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з травня 2023 року по листопад 2023 року, суд зазначає наступне.

Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (надалі - Порядок), встановлено механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцями Збройних Сил України.

Зокрема, пункт 15 розділу І Порядку передбачає, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Згідно з пунктом 15 розділу XXXIV Порядку, до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували) за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира.

Пунктом 5 розділу XVI Порядку передбачено, що за невихід на службу (навчання) без поважних причин, військовослужбовцям щомісячні премії не виплачується.

Аналогічні положення містить постанова Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Так, до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зокрема які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Таким чином, враховуючи недоведеність позивачем невідповідності дій військової частини НОМЕР_1 під час нарахування і виплати грошового забезпечення, критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 КАС України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до приписів частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вказане, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування наказів від 23.05.2023 та наказу № 186 від 01.07.2023, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди є таким, що не підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось вище, статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач.

Під «моральною шкодою» слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 вказаної постанови).

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Стверджуючи про те, що відповідачем завдано моральну шкоду, позивачем не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті особи. Як і не доведені самі негативні зміни у житті. Окрім того, позивачем не обґрунтовано розміру відшкодування шкоди в сумі 30 000, 00 грн та не підтверджено її документально. Крім того, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 судом відмовлено.

Отже, суд зазначає, що позовна вимога про відшкодування позивачу моральної шкоди ним не доведена.

За сукупністю наведених обставин підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди відсутні.

Підстави для розподілу судового збору та витрат на професійну правничу допомогу також відсутні у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування наказів від 23.05.2023 та наказу № 186 від 01.07.2023, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - залишити без задоволення.

Повний текст рішення складено 21 березня 2024 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Голуб