Справа № 400/1580/19
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 р. № 400/1580/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаГоловного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001,
проскасування податкових повідомлень - рішень, вимоги від 12.02.2019 р. № Ф-17 , рішення від 12.02.2019 р. №,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі відповідач, ГУ ДПС), в якому просить суд визнати протиправнимита скасувати:

- податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5 про визначення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 458933,41 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 229466,71 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5 про визначення податкового зобов`язання з військового збору в сумі 38244,45 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 19122,33 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2019 року № Ф-17 на суму 429,00 грн., рішення від 12.02.2019 року № про застосування штрафних санкцій в сумі 85,80 грн. за донарахування органом доходів і зборів, або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;

- податкове повідомлення-рішення від 26.04.2019 року № 5 про визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 15767,00 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 3941,75 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5 про застосування адміністративного штрафу та санкцій в сумі 170,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5 про застосування штрафної санкції з податку на доходи фізичних осіб в сумі 170,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5 про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, в тому числі податку на доходи фізичних осіб, пені, та застосування штрафної санкції в сумі 9476,33 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5 про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі військового збору, пені та застосовано штрафної санкції в сумі 5368,09 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5 про застосування штрафу в сумі 195,21 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5 про застосування штрафу в сумі 665,49 грн.,

- податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5 про застосування штрафу в сумі 1104,91 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5 про застосування штрафної санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 510,00 грн.

Позивач обґрунтовує позов тим, що відповідачем неправомірно зроблено висновок щодо завищення витрат та донараховано позивачу зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, податок на додану вартість військовий збір та штрафні санкції.

Відповідач надав заперечення проти позову, просить у задоволенні позову відмовити, оскільки при проведенні перевірки було встановлено порушення позивачем норм Податкового Кодексу України, тому податкові повідомлення-рішення, податкова вимога, рішення про застосування штрафних санкцій прийняті правомірно.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року позовні вимоги задоволено частково (головуючий суддя Гордієнко Т.О.): скасовано податкові повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5, № 5, № 5, № 5, № 5, № 5, № 5, № 5, № 5, від 26.04.2019 року № 5, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2019 року № Ф-17, рішення від 12.02.2019 року № про застосування штрафних санкцій.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2020 року рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року у справі № 400/1580/19 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11.05.2023 року у справі № 400/1580/19 скасовано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2020 року. Справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим у справі визначено суддю Малих О.В.

Ухвалою від 14.06.2023 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 262 КАС України.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

На підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 77.1, п. 77.4, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України (далі ПК України), Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464), наказу Головного Управління ДФС у Миколаївський області від 02.11.2018 року № 2431, направлення від 28.11.2018 року № 3661/14-29-13-95 та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2018 рік, головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи само зайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Миколаївської області ОСОБА_2 проведено документальну планову виїзну перевірку платника податків ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 26.12.2018 року №2974/14-29-13-05/ НОМЕР_1 (далі Акт перевірки).

Відповідно до висновків Акту перевірки, перевіркою встановлені наступні порушення:

- пп. 177.2, пп. 177.4.5, п. 177.4 ст. 177 ПК України щодо заниження чистого оподатковуваного доходу за період 01.01.2017 року по 31.12.2017 року, що призвело до нарахування податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 458933,41 грн.;

- пп. 138.1.2 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176 ПК України за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року встановлено 6 випадків несвоєчасного перерахування податку з доходів фізичних осіб під час виплати заробітної плати на загальну суму 12635,11 грн.;

- пп. 177.5.1 п. 177.5 ст. 177 ПК України несвоєчасне перерахування податку з доходів фізичних осіб від доходу, отриманого від здійснення підприємницької діяльності за 2016 рік, термін сплати за який припадає на 2017 рік;

- п. 2 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 8 ст. 9 ИНМТР 339 + Закону № 2464, у зв`язку з чим встановлено заниження єдиного внеску за 2017 рік в сумі 429,00 грн.;

- п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України щодо заниження суми військового збору від доходу, отриманого від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року, що призвело до донарахування податкових зобов`язань по військовому збору в сумі 38244,45 грн.;

- п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України встановлено 17 випадків несвоєчасного перерахування сум військового збору під час виплати заробітної плати на загальну суму 3730,46 грн.;

- п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України встановлено несвоєчасне перерахування сум військового збору від доходу, отриманого від здійснення підприємницької діяльності за 2016 рік, термін сплати за який припадає на 2017 рік;

- п. 198.5 ст.198 ПК України, що призвело до нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що підлягають сплаті в сумі 772760,00 грн., в тому числі по періодам: січень 2017 року 38374,00 грн.; лютий 2017 року 95547,00 грн.; березень 2017 року 38928,00 грн.; квітень 2017 року 68548,00 грн.; травень 2017 року 90594,00 грн.; червень 2017 року 74569,00 грн.; липень 2017 року 11095,00 грн.; серпень 2017 року 42773,00 грн.; вересень 2017 року 45836,00 грн.; жовтень 2017року 119272,00грн.; листопад 2017 року 65697,00 грн.; грудень 2017 року 81527,00 грн.; та зменшення від`ємного значення в сумі 35 512,00 грн., в тому числі по періодам: за січень 2017 року на 15616,00 грн.; за липень 2017 року на 12461,00 грн.; за серпень 2017 року на 7435,00 грн.;

- п. 63.3 ст. 63 ПК України, п. 8.1, 8.2, 8.4 розділу VIII наказу Міністерства фінансів України щодо не повідомлення фізичною особою-підприємцем контролюючого органу про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП;

- п. 177.5 ст.177, пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 ПК України, згідно яких фізичні особи-підприємці зобов`язані подати до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені для річного звітного податкового періоду, тобто граничний строк подання податкової декларації 09.02.2018 року, фактично декларація надана до контролюючого органу 14.02.2018 року;

- п. 51.1 ст.51, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України та п. 3.11 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року № 4, щодо порядку заповнення розділу ІІ Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого на користь платників податку, сум утриманого з них податку форми № 1-ДФ в частині оподаткування військовим збором, а саме: за І, ІІ та IV квартал 2017 року у розділі ІІ Оподаткування процентів, виграшів (призів) у лотерею та військовий збір у рядку «Військовий збір» загальна сума нарахованого та перерахованого до бюджету збору вказана з урахуванням сум нарахованого доходу фізичним особам-підприємцям (157-а ознака), за ІІІ квартал не врахована сума, яка була виплачена громадянам за оренду автомобілів (127-а ознака).

На підставі висновків Акту перевірки, ГУ ДФС у Миколаївській області винесено:

- податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5, яким позивачу збільшено суму зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на суму 458933,41 грн. та застосовано штрафну санкцію в сумі 229466,71 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5, яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 170,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5, яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 170,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, в тому числі податку на доходи фізичних осіб, пені, та застосовано штрафну санкцію в сумі 9476,33 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі військового збору, пені та застосовано штрафну санкцію в сумі 5368,09 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5, яким на позивача накладено штраф у сумі 195,21 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5, яким на позивача накладено штраф у сумі 665,49 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5, яким на позивача накладено штраф у сумі 1104,91 грн.;

- податкові повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5, № 5;

- податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5, яким до позивача застосовано штрафну санкцію за платежем податок на доходи фізичних осіб у сумі 510,00 грн.;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2019 № Ф-17 на суму 429 грн.;

- рішення від 12.02.2019 року № про застосування штрафних санкцій в сумі 85,80 грн. за донарахування органом доходів і зборів, або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску,

Позивачем зазначені податкові повідомлення-рішення оскаржені до ДФС України, рішенням якого від 23.04.2019 року № 19029/6/94-99-11-05-01-25 податкові повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5, № 5 скасовано в частині визначення ПДВ, інші рішення залишено без змін.

26.04.2019 року ГУ ДФС у Миколаївській області сформовано податкове повідомлення-рішення від 26.04.2019 року № 5, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 15767 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 3941,75 грн.,

Не погоджуючись з рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

ФОП ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність за кодом основного виду економічної діяльності 49.41 вантажний автомобільний транспорт.

В Акті перевірки зазначено, що позивач використовує у господарській діяльності сім власних вантажних автомобілів марки: VOLVO, DAF, MAN та 11 орендованих вантажних автомобілів.

За даними додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи, який наданий до контролюючого органу 14.02.2018 року № , вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції складають 15 805320,84 грн., а за наслідками перевірки 13 212239,05 грн. Розбіжність в сумі 2 593081,79 грн. виникла за рахунок включення до суми витрат сум на утримання (запасні частини, автомобільні шини тощо), технічне обслуговування і ремонт вантажних автомобілів.

Документальною перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненним діяльності, встановлено порушення п. 177.4 ст.177 ПК України щодо включення до суми витрат сум на утримання основних засобів подвійного призначення, а саме: вантажних автомобілів на загальну суму 2 593 081,79 грн.

Відповідно до п. 177.4.5, п. 177.4.6 ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів. Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості). Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Відтак, фізичні особи-підприємці не можуть включати до складу витрат-витрати на утримання основних засобів подвійного призначення, якими є вантажні автомобілі.

Таким чином, позивач не має право включати до витрат витрати на утримання власних вантажних автомобілів, оскільки згідно ст. 177 ПК України, ці витрати не включаються до складу витрат.

Витрати на утримання вантажних транспортних засобів, які перебувають у позивача в оренді, ним правомірно віднесено до витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходу, оскільки ці транспортні засоби не є його власністю, передані йому на умовах оренди для здійснення його підприємницької діяльності, тому ним не притаманна ознака «основних засобів подвійного призначення», іншого призначення, ніж використання них у підприємницької діяльності у них немає.

Позивач обґрунтовує правомірність позовних вимог тим, що вантажні сідлові тягачі, які використовуються в господарській діяльності позивача відносяться до товарної позиції УКТ ЗЕД 8701, а напівпричепи, контейнеровози, причепи до УКТ ЗЕД 8716 та не відносяться до товарної позиції 8703, 8704 чи 8709, які є основними засобами подвійного призначення, тому вони не є вантажними автомобілями подвійного призначення.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5, суд зазначає наступне:

За наслідками перевірки ФОП ОСОБА_1 контролюючим органом було встановлено порушення щодо включення до суми витрат на утримання основних засобів подвійного призначення , а саме вантажних автомобілів на загальну суму 2593081,79 грн. внаслідок включення до складу витрат, витрат подвійного призначення (витрати на запасні частини, акумулятори, на сервісне обслуговування та ремонт вантажних автомобілів, витрати на придбання шин та їх шиномонтаж, що відносяться до витрат подвійного призначення).

У відповідності до п. 177.2 ст. 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Необхідною умовою для віднесення включення сум до витрат, які пов`язані з отриманням доходів, належать саме документально підтверджені такі витрати за конкретний період, перелік який визначений розділом III ПК України.

За правилами ст. 174 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (пп. 177.4.1 п. 177.4 ст. 174 ПК України);

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством (пп. 177.4.2 п. 177.4 ст. 174 ПК України);

суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом (пп. 177.4.3 п. 177.4 ст174 ПК України);

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (пп. 177.4.4 п. 177.4 ст. 174 ПК України).

Згідно пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 174 ПК України не включаються до складу витрат підприємця витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Відповідно до пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

За змістом пп. 164.1.3 п. 164,1 с. 164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу.

Згідно п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Отже, за правилами ПК України підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

За правилами пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

На підтвердження задекларованих витрат у перевіряємий період позивач до перевірки надав первинні бухгалтерські документи: накладні та видаткові накладні, рахунки та рахунки-фактури, вихідні платежі, банківські витяги та інші документи.

Дана обставина не заперечується сторонами щодо їх наявності та подання до перевірки. Також у ревізора відсутні зауваження щодо їх складення, зауваження податкового органу стосуються виключно правомірності віднесення ФОП ОСОБА_1 сум, що підтверджують вказані документи, до складу витрат.

У період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року основним видом діяльності позивача була, згідно КВЕД 49.41, діяльність вантажного автомобільного транспорту (надання послуг з вантажних перевезень на території України/ надання у оренду й експлуатацію власного нерухомого майна).

Вказана діяльність є господарською, що в контексті статті 3 Господарського кодексу України, означає діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Отже, транспорт не створює нових матеріальних продуктів, а його продукція (транспортні послуги) споживається одночасно з процесом надання транспортних послуг. Відповідно, структура експлуатаційних витрат транспорту значно відрізняється від структури виробничих витрат галузей матеріального виробництва, а витрачання матеріально-технічних ресурсів прямим чином залежить від дорожніх та природнокліматичних умов.

Так, зв`язок витрат позивача із господарською діяльністю вантажного автомобільного транспорту передбачає:

- витрати на придбання паливномастильних матеріалів (далі ПММ);

- витрати на ремонт і технічне обслуговування рухомого складу.

До ПММ належать: паливо (бензин, дизельне паливо, газ), масла (моторні, трансмісійні, спеціальні), консистентні мастила і спеціальні рідини (гальмівні, амортизаційні).

Наступна стаття витрат позивача - витрати на ремонт і технічне обслуговування (далі ТО) рухомого складу. Порядок проведення такого обслуговування і ремонтів регламентується Положенням про технічне обслуговування й ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затверджене наказом Міністерства транспорту України від 30.03.1998 року № 102. Норми цього Положення поширюються на юридичних і фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які здійснюють експлуатацію, технічне обслуговування й ремонт дорожніх транспортних засобів незалежно від форм власності.

Вартість вузлів та агрегатів є значною, після їх поломки здебільшого проводиться ремонт чи реставрація (як господарським способом, так і спеціалізованими ремонтними підприємствами)

На підставі п. 6 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами. Реєстрація транспортного засобу за СПД фізичною особою діючим законодавством не передбачена.

За правилами ст. 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи. Громадянин- підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення.

Згідно ст. 325 Цивільного кодексу України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими.

Тобто, законодавством передбачено право приватної власності лише для юридичних осіб та фізичних осіб. Поняття приватної власності для громадянина-підприємця у законодавстві відсутня.

Отже, реєстрація автомобілів за суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 взагалі неможлива. Однак, ці обставини не звільняють його від ведення належного бухгалтерського та податкового обліку.

На підставі викладеного суд дійшов висновку щодо помилковості доводів податкового органу про порушення пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України платником податків ФОП ОСОБА_1 , включено до складу валових витрат 2017 року витрати подвійного призначення (на ремонт вантажиш автомобілів, реконструкцію, придбання шин, шино монтаж, технічне обслуговування, комплектуючі у сумі: 458933,41грн..

Так, податковий орган виходив з того, що до складу витрат подвійного призначення відносяться витрати на запасні частини, на технічне обслуговування та ремонт вантажних автомобілів, витрати на придбання шин та їх шино монтаж, що відносяться до витрат подвійного призначення.

Ці витрати не належать до витрат подвійного призначення, а є безпосередніми витратами ФОП ОСОБА_1 , пов`язаними із веденням господарської діяльності з метою отримання прибутку.

Відповідно до пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею.

Згідно положень пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 174 ПК України встановлено, що не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення, земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Із аналізу норм чинного законодавства (Податкового кодексу України, Закону України «Про автомобільний транспорт, Закону України «Про Митний тариф України) вбачається, що основними засобами подвійного призначення вважаються і легковий, і вантажний автомобілі, що відносяться до товарної позиції 8703, 8704 і 8709 УКТ ЗЕД.

Слід зазначити, що до складу витрат ФОП включаються, зокрема, витрати на паливо, запчастини та інші матеріали, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (пп. 177.4.1 пп. 177.4 ст. 177 ПК України). Водночас цей підпункт дозволяє включати до складу підприємницьких витрати на ремонт та експлуатацію майна (майно це в тому числі автомобіль), що використовується в господарській діяльності.

Ці два положення належать до загальних правил обліку витрат фізичної особи підприємця, що перебуває на загальній системі. А пп. 177.4.5, 177.4 ст. 174 ПК України спеціальна норма, що виключає із загального правила витрати на утримання основних засобів подвійного призначення.

Податковий кодекс України не дає визначення терміну «утримання», а також залишає оціночними поняття щодо складу експлуатаційних витрат суб`єкта господарювання.

Акт перевірки виходить з обґрунтування терміну «утримання транспортного засобу», що надається у п. 26 Правил експлуатації колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 26.07.2013 року № 550 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 серпня 2013 року за № 1453/23985, далі Правила експлуатації ТЗ № 550), а саме, утримання транспортного засобу забезпечення державної реєстрації, дотримання умов безпечності технічного та санітарного стану, проведення обов`язкового технічного контролю, своєчасного виконання технічного обслуговування і ремонту, охорони, передання транспортного засобу та його швидкозношуваних складників на утилізацію або видалення відповідно до законодавства (с. 16 акту перевірки).

З аналізу даного визначення поняття «утримання транспортного засобу» вбачається, що витрати (на паливо, запасні частини, шини, акумулятори) понесені позивачем у ході господарської діяльності (підтверджені актами списання товарно-матеріальних цінностей) стосуються конкретних товарно-матеріальних цінностей (далі ТМЦ), та не є витратами на певні види робіт, при здійсненні комплексу операцій з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів або їх реєстрації та охорони, утилізації або видалення.

Наприклад, щодо дотримання умов безпечності технічного та санітарного стану автомобіля, своєчасне виконання його технічного обслуговування (ТО) і ремонту, слід враховувати наступне. Автоперевізник повинен забезпечити утримання автомобіля в належному технічному та санітарному стані і забезпечити його збереження. Такий обов`язок передбачено ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт».

На підставі 1.3. розділу 1 Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого наказом Мінтрансу України від 30.03.1998 року № 102 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 квітня 1998 року за № 268/2708, далі Положення про ТО і ремонт № 102): технічне обслуговування (ТО) комплекс операцій чи операція щодо підтримки роботоздатності або справності виробу під час використання за призначенням, зберігання та транспортування; ремонт комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності виробів та відновлення ресурсів виробів чи їх складових частин (види ремонту капітальний і поточний). Переліки робіт, які зазвичай здійснюють під час проведення ТО, наведено в пункті 3.5 Положення про ТО і ремонт № 102, які включають: перевірку технічного стану; виконання робіт щодо підтримування належного зовнішнього вигляду; заправлення експлуатаційними рідинами; усунення виявлених несправностей; санітарну обробку ТЗ. Крім того, прибирально-мийні роботи виконуються за потребою, але обов`язково перед технічним обслуговуванням чи ремонтом; оброблення кузовів автомобілів спеціального призначення здійснюється відповідно до вимог та інструкцій на перевезення даного виду вантажів.

Отже, в даному випадку витрати на утримання ТЗ, не можна ототожнювати з документально підтвердженими витратами позивача, що мали місце у ході господарської діяльності.

За правилами пункту 3.13 Положення про ТО і ремонт № 102 до поточного ремонту ТЗ належать роботи, пов`язані з одночасною заміною не більше двох базових агрегатів (крім кузова і рами).

Відтак, витрати на «роботи» не є витратами на конкретні ТМЦ, що використовуються у процесі господарської діяльності.

Витрати на операції щодо придбання паливно-мастильних матеріалів , запасних частин та шин (п. 2.6 Акту перевірки) є витратами на їх придбання, які згідно з пп. 177.4.4 п. 177.4 ст. 174 ПК України входять до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів та є такими, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

У ході перевірки не було досліджено та в Акті перевірки не відображено зв`язок витрат ФОП ОСОБА_1 з його фінансово-господарською діяльністю. А посилання на норму ПК України щодо витрат подвійного призначення, до яких законом віднесено придбання та утримання транспортних засобів не є обґрунтованим. З документів фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 видно, що наведені вище витрати є витратами від господарської діяльності та напряму пов`язані з отриманими доходами від цієї діяльності.

Актом перевірки визначена загальна сума витрат на утримання вантажних автомобілів, з якої суд не може виокремити витрати на утримання власних вантажних автомобілів та витрати на утримання орендованих вантажних автомобілів

Так, у Акті перевірки відсутні докази того, що придбання запасних частин та шин колісних транспортних засобів на вантажні автомобілі є витратами на утримання транспортних засобів в розрізі п. 177.4.5. ст. 177 ПК України (перелік витрат, що не включаються до складу витрат підприємця). Витрати позивача мають пряме відношення до витрат на експлуатацію майна, яке регулюється пп. 177.4.4, п. 177.4 ст. 177 ПК України, та відносяться до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів.

Отже, податковий орган помилково інтерпретує поняття витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів та амортизаційні витрати на утримання основних засобів подвійного призначення, таких, як витрати на придбання та пов`язані з ним платежі, витрати, які регулюються законом щодо переобладнання ТЗ, постановки та зняття з обліку, охорони, проведення обов`язкового технічного контролю, який регулюється законодавством та вимагає відповідних платежів передання транспортного засобу та його швидкозношуваних складників на утилізацію або видалення відповідно до законодавства.

У зв`язку з вищенаведеним, висновок про неправомірність визначення ФОП ОСОБА_1 витрат на заміну запчастин, шин, витрат на паливо, що використовується автомобілями, є неправильним, оскільки вони не належать до витрат на утримання автомобіля у розумінні вищевказаних положень чинного законодавства, а тому мають включаються до підприємницьких витрат.

Стосовно висновків податкового органу про заниження позивачем єдиного соціального внеску, слід вказати наступне.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). В даному випадку, позивачем нараховувався ЄСВ у розмірі 22% визначеної бази нарахування єдиного внеску.

Отже, єдиний внесок нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

З акту перевірки вбачається, що позивачем занижений ЄСВ за 2017 рік на суму 429,00 грн. На підставі такого висновку відповідачем було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2019 року № Ф-17, якою позивачу нарахована недоїмка у сумі 429,00 грн.

Отже, підставою для прийняття вказаної вимоги слугували твердження контролюючого органу про заниження позивачем чистого доходу за 2017 роки Враховуючи спростування судом правомірності збільшення відповідачем суми оподатковуваного доходу позивача за 2017 рік, неправомірним є також донарахування позивачеві суми недоїмки , що є підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваної вимоги про сплату недоїмки.

Податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року, яким позивачу нараховано податкове зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 15767,00 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 3941,75 грн., було скасовано частково в результаті адміністративного оскарження. У зв`язку з зазначеним контролюючим органом прийнято нове податкове повідомлення-рішення № 5, яким нараховані, в зв`язку з неправомірним включенням платником податків до податкового кредиту, суми на придбання засобів захисту рослин.

ФОП ОСОБА_1 також здійснює підприємницьку діяльність за кодом КВЕД 01.12 допоміжна діяльність у рослинництві., 01.11 вирощування зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур.

Позивачем до податкових декларацій за серпень та грудень 2017 року до податкового кредиту включені суми на придбання засобів захисту рослин, а саме: за серпень 2017 року в сумі 9300,00 грн. за придбання засобів захисту рослин в кількості 6 т у ФОП ОСОБА_3 , що підтверджується податковою накладною № 39 від 22.08.2017 року, яка зареєстрована в ЄРПН 29.08.2017 року, випискою з рахунку та платіжним дорученням. За даними податкової декларації, за грудень 2017 року включена сума 6466,67 грн. за придбання засобів захисту рослин в кількості 4 т у ФОП ОСОБА_3 , що підтверджується податкової накладною № 22 від 19.12.2017 року, зареєстрованою в ЄРПН, випискою з рахунку, та платіжним дорученням.

В Акті перевірки контролюючий орган посилається на пп. «а» 198.1 ст. 198 ПК України, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого(нарахованого), у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними(п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Акт перевірки це документ, в якому зафіксовані факти перевірки, що стосуються доказів. Оцінка акту перевірки, у тому числі й оцінка доказів, викладених у ньому а також висновків перевірки, досліджується судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

В дослідженому акті перевірки не зазначено в чому полягає порушення позивача у формуванні податкового кредиту по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_3 з придбання засобів захисту рослин. Також в судовому засіданні представник відповідача не надав суду ніяких пояснень стосовно суті порушення, допущеного позивачем.

На підставі викладеного, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення від 26.04.2019 року № 5 про визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 15767 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 3941,75 грн. належить скасувати, оскільки позивачем правомірно сформований податковий кредит на підставі належним чином зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних та товар, який придбавався використовується позивачем в господарській діяльності.

За даними перевірки ФОП ОСОБА_1 не включив до суми чистого оподатковуваного доходу за 2017 суму 2549630,09 грн., тому в результаті порушень, відображених в п. 2 Акта перевірки (податок на доходи фізичних осіб) порушив вимоги 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, занизив військовий збір, що підлягає сплаті до бюджету за період з 01.012017 року по 31.12.2017 року на суму 38244,45грн. (2549630 х 1,5% = 38244,45).

Оскільки податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5 про визначення податкового зобов`язання з військового збору в сумі 38244,45 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 19122,33 грн. є похідним від податкового повідомлення-рішення, яким позивачу донараховано грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, то його теж належить скасувати.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5, суд зазначає, що відповідно до п. 63.3 ст. 63 ПК України платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти, пов`язані з оподаткуванням контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податку.

Перевіркою дотримання вимог п. 8.1, 8.2, 8.4 розділу VІІІ наказу Міністерства фінансів України від 09.11.2011 року № 1588 «Про затвердження Порядку обліку платників податку і зборів» зі змінами та доповненнями, щодо зобов`язання платника податків повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку у порядку, встановленому цим розділом.

Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

ФОП ОСОБА_1 не надано повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність, за формою № 20-ОПП до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків

За наслідками цього порушення відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5 про застосування адміністративного штрафу та санкцій в сумі 170,00 грн.

Позивач зареєстрований Первомайською районною державною адміністрацією Миколаївської області 19.03.1993 року, взято на облік в контролюючому органі 19.03.1993 № 1091, раніше, ніж прийнято наказ Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року № 1588 та ПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 ПК України заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.

В Акті перевірки та в ході судового засідання відповідачем не зазначено, які саме об`єкти пов`язані з оподаткуванням придбано платником у перевіряємий період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року, що могло бути підставою для подання позивачем повідомлення за формою № 20-ОПП.

Відтак, податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року №5 належить скасувати, як необґрунтоване.

Перевіркою дотримання встановленого порядку подання до контролюючих органів податкової декларації встановлено: декларація про майновий стан і доходи за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року до Первомайського відділення Южноукраїнської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області надана з порушенням терміну, передбаченого пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 ПК України, а саме: термін надання 09.02.2018 року, фактично надана 14.02.2018 року.

В судовому засіданні представник позивача погодилась, що позивачем подана декларація з пропуском строку передбаченого Податковим Кодексом, але відповідач не мав права застосовувати штрафну санкцію за наслідками документальної перевірки, оскільки предметом документальної перевірки є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а предметом камеральної перевірки є своєчасність подання податкових декларацій.

Згідно з п. 75.1.1 ст. 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Відповідно до п. 75.1.2 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Аналіз цих статей дає дійти висновку, що крім перевірки даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків предметом камеральної перевірки також може бути перевірка своєчасності подання податкових декларацій (розрахунків). А предметом документальної перевірки може бути також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Отже, відповідач мав права приймати спірне рішення за наслідками документальної перевірки.

Таким чином, відповідач правомірно прийняв податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5 про застосування штрафної санкції з податку на доходи фізичних осіб в сумі 170,00 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5, яким до позивача застосовано штраф у сумі 1104,91 грн., суд зазначає наступне:

Перевіркою встановлених строків перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року встановлено 6 випадків не своєчасного перерахування податку на доходи фізичних осіб під час виплати заробітної плати та орендної плати, чим порушено пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176 ПК України.

Станом на 01.01.2017 року сума не сплаченого податку на доходи фізичних осіб складає 3285,70 грн. За період перевірки сума нарахованого податку складає 123578,31 грн. Перераховано до бюджету 120896,88грн.

Станом на 31.12.2017 року існувала поточна заборгованість по податку на доходи фізичних осіб в сумі 5967,13 грн., тобто за грудень 2017 року.

Відповідно до пп. 168.1.2 ст. 168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Згідно з п. 176.2 ст. 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Не нарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету (п. 127.1 ст. 127 ПК України).

Відтак, актом перевірки встановлено 6 випадків, що при виплаті заробітної плати та орендної плати не сплачувався податок з доходів фізичних осіб.

З Акта перевірки, з розрахунку до податкового повідомлення рішення неможливо встановити, за який період виплачувалась заплата та орендна плата, з якої не був сплачений податок на доходи фізичних осіб, якими документами це підтверджується, чому одразу застосовувалась штрафна санкція в розмірі 75%, а не 25%, як застосовується вперше. Доказів того, що позивач допустив це порушення втретє відповідач суду не надав. Акт ніяких посилань на допущення позивачем таких порушень раніше (двічі) не містить.

Відповідач всупереч положень ст. 77 КАС України не довів суду, що податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5 про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі податку на доходи фізичних осіб, пені, та застосування штрафної санкції в сумі 9476,33 грн. прийнято протиправно, тому його належить скасувати.

Документальною перевіркою за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року встановлено 17 випадків не своєчасного перерахування військового збору із сум заробітної плати найманих працівників.

Відповідно до пп. 1.4 р.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому ст. 168 ПК України.

У висновках Акта перевірки зазначено, що встановлено 17 випадків несвоєчасного перерахування сум військового збору під час виплати заробітної плати на загальну суму 3730,46 грн. та встановлено несвоєчасне перерахування сум військового збору від доходу, отриманого від здійснення підприємницької діяльності за 2016 рік, термін сплати за які припадає на 2017 рік.

За наслідками цього порушення відповідачем прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року №5, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі військового збору, пені та застосовано штрафної санкції в сумі 5368,09 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5, яким застосовано штраф у сумі 195,21 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5, яким застосовано штраф у сумі 665,49 грн..

У розрахунку до податкового повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5 зазначено про 31 випадок несвоєчасного перерахування та зазначена сума у розрахунку та податковому повідомленні-рішенні 5368 грн., а не 3730,46 грн., як зазначено у висновках Акта перевірки.

Крім того, розбіжності, які зазначені в акті перевірки та розрахунку до податкового повідомлення рішення у сумі штрафу та кількості порушень 17 або 31 не дають суду підстав вважати спірне рішення правомірним, тому його належить скасувати.

У розрахунку до податкового повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5 про застосування штрафу в сумі 195,21 грн. за несвоєчасну сплату суми податкового зобов`язання з військового збору накладено штраф відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України в сумі 10% від суми погашеного боргу.

У розрахунку до податкового повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5 про застосування штрафу в сумі 665,49 грн. за несвоєчасну сплату суми податкового зобов`язання з військового збору накладено штраф відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України в сумі 20% від суми погашеного боргу.

Відповідач не довів суду, що позивачем несвоєчасно перераховувався військовий збір, оскільки ст. 168 ПК України визначено, що податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом та банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Відтак, з цієї статті слідує, що банки не прийняли би у позивача платіжні документи без розрахункового документа на перерахування податку до бюджету.

Таким чином, позов в цій частині належить задовольнити.

У висновках Акта перевірки встановлено порушення пп. 175.5.1 п. 177.5 ст. 175 ПК України несвоєчасне перерахування податку з доходів фізичних осіб від доходу, отриманого від здійснення підприємницької діяльності за 2016, термін сплати за який припадає на 2017 рік.

В Акті перевірки про це порушення нічого контролюючим органом не зазначено. Але у відзиві відповідач пояснює, що згідно даним, що містяться в інформаційних базах даних «ІС «Податковий блок», а саме інтегрованої картки платника податку по платежу податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року узгоджена сума податкового зобов`язання за 2016 рік (строк сплати якого припадає на 2017) по граничному строку сплати 19.02.2017 року складає 31050,91 грн. Станом на 31.12.2016 року існувала передплата в сумі 20010,00 грн.

Таким чином, станом на 19.02.2017 року виникла заборгованість у сумі 11040,91 грн., 06.03.2017 року платником сплачено до бюджету 140,40 грн. та 15731,00 грн.

У податковому повідомленні-рішенні від 12.02.2019 року № 5 про застосування штрафу в сумі 1104,91 грн., зазначено, що Актом перевірки встановлено порушення п. 57.1 ст. 57, пп. 177.5.3 п. 177.5 ст. 177 ПК України та на підставі ст. 126 ПК України за затримку на 15 календарних днів сплати податкового боргу зобов`язано сплатити штраф в сумі 11040,91 грн..

Позивач надав суду податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2016 рік від 31.01.2017 року, в якій у додатку Ф2 до декларації у рідку1.1 визначив суму податку на доходи фізичних осіб, що підлягають сплаті до бюджету самостійно платником податку за результатами звітного року 31050,91 грн. У рядку 1.2 зазначено, що загальна суму авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб складає 87652,23 грн., тому суму надмірно сплаченого податку, що підлягає в рахунок майбутніх платежів складає 56,601,00 грн. (рядок 1.4) та залишок суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету з урахуванням фактично сплачених авансових платежів протягом звітного року складає 0.

06.03.2017 року позивач надав уточнену податкову декларацію про майновий стан і доходи, в який у додатку Ф2 визначає суму податку на доходи фізичних осіб в сумі 11050,78 грн. та у рядку 27 декларації суму штрафу, яка нараховується платником самостійно у зв`язку з виправленням помилки в сумі 140,40 грн.

Відповідно до п. 126.1 ст.126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Позивач 06.03.2017 року подав уточнену декларацію, якою визначив грошове зобов`язання в сумі 11050,78 грн., та у той же день він сплатив суму штрафу 140,40 грн. та ПДФО за 2016 рік в сумі 15731,00 грн., що підтверджується банківською випискою.

Застосування штрафу було б можливо, якщо б позивач у декларації за 2016 рік, яку подав 31.01.2017 визначив суму грошового зобов`язання, але сплатив її тільки 06.03.2019 року, тоді б мало місце правопорушення, за яке передбачена відповідальність ст.126 ПК України.

Але грошове зобов`язання, яке позивач визначив в уточненої декларації стало узгодженим 06.03.2017 року, та у цей же день позивач сплатив суму грошового зобов`язання та штраф, який самостійно визначив в декларації, тому позивач не порушував порядок сплати податків та податкове повідомленні-рішенні від 12.02.2019 року № 5 про застосування штрафу в сумі 1104,91 грн. належить скасувати.

У висновках Акта перевірки контролюючий орган зазначив, що позивач допустив порушення п. 51.1 ст. 51, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України та п. 3.11 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів від 13.01.2015 року № 4 щодо порядку заповнення Розділу ІІ Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого на користь платників податку, сум утриманого з них податку форми № 1-ДФ в частині оподаткування військовим збором, а саме: за І, ІІ, та ІV квартал 2017 року у розділі ІІ Оподаткування процентів, виграшів у лотерею та військовий збір у рядку Військовий збір загальна сума нарахованого та перерахованого до бюджету збору вказана з урахуванням сум нарахованого доходу фізичним особам-підприємцям (157а ознака), за ІІІ квартал не врахована сума, яка була виплачена громадянам за оренду автомобілів (127-а ознака).

За наслідками цього порушення відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5 про застосування штрафної санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 510,00 грн.

У відзиві відповідач зазначив, що позивач не надав жодного документа, які б спростували висновки, Акта перевірки, на підставі яких було прийнято податкове повідомлення-рішення.

Але в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

В Акті перевірки не зазначено, в чому саме полягає порушення допущене позивачем.

Відповідач не довів суду, що податкове повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5 прийнято у відповідності до законодавства, тому його необхідно скасувати.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 2, 19, 77, 139, 241 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5, № 5, № 5, № 5, № 5, № 5, № 5, № 5, № 5, від 26.04.2019 року № 5, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2019 року № Ф-17, рішення від 12.02.2019 року № про застосування штрафних санкцій.

3. У задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 12.02.2019 року № 5 відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26.03.2024 року.

Суддя О.В. Малих