Справа № 280/10198/23
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 березня 2024 року Справа № 280/10198/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області (далі - відповідач 2), в якому позивач, з урахуванням уточненого адміністративного позову, просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України від 20 вересня 2023 року №61 про відмову у призначенні пенсії позивачу дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за її заявою від 11 вересня 2023 року;

зобов`зати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити позивачу дострокову пенсію за віком, як матері, що здійснює виховання дитини з інвалідністю відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 11 вересня 2023 року.

В обґрунтування позовних зазначено, що позивач має доньку, яка є особою з інвалідністю з дитинства, котра проживала разом із матір`ю, яка її доглядала та знаходилась на її утриманні. Батько дитини відсутній. Позивач 11.09.2023 звернулася до відповідача 1 із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з тим, що її дитина є особою з інвалідністю з дитинства, за якою вона доглядає. Однак відповідачем 2 було прийнято рішення від 20 вересня 2023 року №61 про відмову у призначенні пенсії позивачу дострокової пенсії за віком, у зв`язку з тим, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення 6-річного віку. Позивач вважає рішення відповідача 2 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за її заявою від 11 вересня 2023 року протиправним, у зв`язку з чим звернулася до суду. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 11 грудня 2023 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 18 грудня 2023 року продовжено позивачу процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 01 січня 2024 року продовжено позивачу процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 16 січня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідач 1 у поданому до суду письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень посилається на те, що оскаржуваним рішенням відповідача 2 було відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком згідно положень статті 115 Закону №1058 через відсутність документів, підтверджуючих визнання особи з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю до досягнення 6-річного віку та рекомендовано надати висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення 6-річного віку згідно з вимогами п.2.18 Порядку №22-1. Вважає, що відповідачем 2 правомірно прийнято рішення про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком. Крім того, зазначено, що адміністративний суд не може перебирати повноваження іншого органу та вирішувати самостійно питання про наявність підстав для призначення пенсії. Також вважає, що відповідач 1 у цьому спорі є неналежним відповідачем, тому покладати зобов`язання на відповідача 1 вчиняти певні дії є протиправним. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач 2 у поданому до суду письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень посилається на те, що відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону №1058 право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох дітей та виховали їх до 6-річного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховала їх до зазначеного віку, після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років. Вказує, що у разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення 6-річного віку або інвалідом з дитинства після досягнення 18-річного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення 6-річного віку, та/або виновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності). Отже визначальним є не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення 6-річного віку. Зважаючи на викладені обставини, вважає, що дії відповідача 2 є правомірними, а вимоги позивача безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття рішення у справі.

Судом установлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , є матір`ю доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка визнана в установленому порядку інвалідом ІІІ групи з дитинства.

ОСОБА_1 11 вересня 2023 року звернулася до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованого в Мін`юсті 16.03.2021 за № 359/35961, з 01.04.2021 органами Пенсійного фонду застосовується принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення (перерахунки) пенсій, що передбачає опрацювання заяв про призначення (перерахунки) пенсій бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Заяву від 11 вересня 2023 року засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію ГУ ПФУ у Львівській області.

За результатами розгляду заяви позивача, ГУ ПФУ у Львівській області прийнято рішення від 20 вересня 2023 року №61 про відмову позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком.

Відповідно до рішення від 20 вересня 2023 року №61, вік заявника 55 років 6 місяців 20 днів, страховий стаж становить 27 років 02 місяці 6 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу зараховано усі періоди.

Зазначено, що за наданими документами право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п.3 ст.115 Закону №1058 відсутнє, оскільки не надано документу підтверджуючого визнання особи з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю до досягнення 6-річного віку відповідно до п.2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058. Для визначення права на призначення пенсії необхідно надати висновок лікарсько-консультаційної комісії, який відповідає п.2.18 Порядку подання та оформлення документів. Після повтроного звернення за призначенням пенсії з додатковими документами, право на пенсійну виплату буде переглянуто.

Не погодившись із рішенням про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV), який набрав чинності з 01.01.2004.

Статтею 1 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 115 Закону № 1058-ІV право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років (пункт 3).

Відтак, право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали інвалідів з дитинства до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу).

Ця обставина не є спірною в даній справі.

Абзацом третім статті 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" від 06.10.2005 № 2961-IV визначено, що дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

За змістом абзацу другого пункту 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 р. №1317, (далі - Положення № 1317) інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності.

Пунктом 14 Положення № 1317 передбачено, що причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до 18-річного віку.

Процедура звернення особи за призначенням пенсії регламентована Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1).

Абзацом одинадцятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини першої статті 115 Закону до заяви про призначення пенсії додаються такі документи: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю.

Пунктом 2.18 розділу ІІ Порядку №22-1 встановлено, що визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Відтак, мати дитини з інвалідністю має право на призначення дострокової пенсії за віком у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку. Якщо ж дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення нею шестирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.

Отже, визначальним є не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку.

Аналогічно висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 27.05.2014 в справі № 21-133а14, в якій він зазначив, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

За положеннями пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-ІV пільга, пов`язана зі зменшенням жінкам пільгового віку та страхового стажу, установлювалася лише тим матерям інвалідів з дитинства та дітей інвалідів до 16 років, які виховували їх за підтвердженого стану інвалідності на момент досягнення дитиною 6 років.

Відповідно до частини дванадцятої статті 7 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджується Кабінетом Міністрів України.

Серед повноважень лікарсько-консультативних комісій, визначених Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 №917, визначено надання висновку, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Тобто, такий висновок дає можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону № 1058-ІV.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 в справі №330/2181/16-а зроблено правовий висновок, який враховується судом під час розгляду даної справи відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, та полягає у наступному "…за змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини-інваліда з дитинства".

Таким чином, встановлення органами Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) інвалідності після досягнення такою дитиною шестирічного віку в певній мірі ставить під сумнів факт виховання матір`ю до шестирічного віку саме дитини-інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань.

Отже, як вже було зазначено, для призначення пенсії на підставі Закону № 1058-IV має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що п. 2.18 Порядку № 22-1 не суперечить положенням ст.17 Закону №1788-XII та ст. 26, абз. 4 п.3 розд. VIII "Прикінцеві положення" Закону № 1058-ІV, оскільки не встановлює та/або не змінює механізм призначення такого виду пенсії.

Верховний Суд у постанові від 27.05.2014 у справі № 21-133а14 висловив обґрунтовану позицію, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону № 1058-ІV, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 074677 від 22.09.2020, ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) встановлена ІІІ група інвалідності безстроково та вказано, що вона є інвалідом з дитинства.

Позивачем також надані:

- медичний висновок №34 від 04.06.2007, з якого вбачається, що ОСОБА_4 має існуюче захворювання та патологічний стан відповідають розділу VI пункту 2 підпункту 2.20 Переліку медичних показань, які дають право отримання соціальної пенсії дітям-інвалідам віком до 18 років. Висновок дійсний до 01.06.2012;

- медичний висновок №3016 від 10.05.2012, з якого вбачається, що у ОСОБА_4 наявне захворювання та патологічний стан відповідають розділу VI пункту 2 Переліку медичних показань, які дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08.11.2001 №454/471/516. Висновок дійсний до 20.05.2015;

- індивідуальна програма реабілітації інваліда №1885 від 22.09.2020, відповідно до якої у ОСОБА_4 група інвалідності III, причина інвалідності інвалід з дитинства б/с, загальна тривалість перебування на інвалідності з 2015.

При цьому, суд зауважує, що жоден з вищеперелічених документів не доводить тієї обставини, що донька позивача мала покази до 6-річного віку для визнання її дитиною-інвалідом.

У той же час суд зазначає, що якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Суд зазначає, що надані позивачем до позовної заяви документи, не є тотожними висновку лікарсько-консультативної комісії, порядок діяльності якої регламентований постановою КМУ від 21 листопада 2013 року № 917 "Деякі питання встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям".

Лише після отримання відповідного висновку у межах регламентованої процедури позивач може легітимно очікувати на позитивне вирішення питання призначення їй пенсії на пільгових умовах.

Наразі позивачем не було підтверджено передбаченими чинним законодавством доказами наявності підстав для визнання її дитини дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, а тому суд дійшов висновку про те, що відповідач 2 правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії як особі, яка не відповідає законодавчо встановленим вимогам.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У силу приписів ст. 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір не підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 90, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області (79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, буд.10, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова