Справа № 440/13952/23
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/13952/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення у розмірі відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" та додаткової винагороди у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за період перебування на лікуванні після поранення з 20.01.2023 до дня звільнення 17.08.2023;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" та додаткової винагороди у розмірі, передбаченому поставною Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, з врахуванням виплаченого за період з 01.01.2023 по 17.08.2023;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, гарантованої Законом України "Про відпустки" (стаття 16-2) та Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (пункт 12 частини першої статті 12), за період з 24.02.2022 по 17.08.2023, з розрахунку 14 календарних днів за кожен вислужений рік, тобто за 28 календарних днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 17.08.2023;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, гарантованої Законом України "Про відпустки" (стаття 16-2) та Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (пункт 12 частини першої статті 12), за період з 24.02.2022 по 17.08.2023, з розрахунку 14 календарних днів за кожен вислужений рік, тобто за 28 календарних днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 17.08.2023;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 при звільненні одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової винагороди;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової винагороди;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;

стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь грошову компенсацію за неотримане речове майно;

стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтував посиланням на те, що він 24.02.2022 призваний на військову службу під час мобілізації на період дії воєнного стану та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а з 17.08.2023 виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з огляду на звільнення з військової служби у відставку за станом здоров`я.

20.01.2023 під час виконання бойового завдання, перебуваючи у населеному пункті Благодатне Соледарської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області, позивач отримав поранення та у період з 20.01.2023 по 19.07.2023 проходив безперервне лікування у закладах охорони здоров`я.

За твердженням позивача, за час перебування на лікуванні йому не нараховане та не виплачене грошове забезпечення у розмірі відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" та додаткова винагорода у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Також позивач стверджував, що при звільненні з військової служби йому не нарахована та не виплачена грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку учаснику бойових дій за 2022, 2023 роки, одноразова грошова допомога при звільненні та грошова компенсація вартості за неотримане речове майно.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у наданому до суду відзиві представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 41-48/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах, тоді як щодо позивача такі рішення не приймались, внаслідок чого з 20.05.2023 він втратив право на отримання грошового забезпечення.

Також представник відповідача, посилаючись на роз`яснення командування логістики Сухопутних військ Збройних Сил України від 12.12.2022 №763/2540, стверджував про відсутність підстав для виплати позивачу компенсації вартості неотриманого речового майна.

Стосовно виплати позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку учаснику бойових дій за 2022, 2023 роки представник відповідача звертав увагу на те, що така компенсація фактично виплачена на підставі наказу від 17.08.2023 №229.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до пункту 2 частини шостої цієї статті, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Обставини справи

ОСОБА_1 24.02.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" призваний на військову службу під час мобілізації на період дії воєнного стану та зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 , що підтверджено копією військового квитка /а.с. 12-13/ та не заперечувалось відповідачем.

20.01.2023 позивач, перебуваючи у населеному пункті Благодатне Соледарської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області, під час виконання бойового завдання отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджено довідкою військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2023 №212 (додаток 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України) /а.с. 14/.

Внаслідок отриманого поранення позивач проходив лікування в закладах охорони здоров`я:

з 20.01.2023 по 23.01.2023 - у КП "Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечнікова Дніпровської обласної ради" /а.с. 20/;

з 24.01.2023 по 06.02.2023 - у неврологічному відділенні Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (м. Вінниця) /а.с. 21/;

з 07.02.2023 по 28.02.2023 - у відділенні медичної реабілітації та відновлювального лікування Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (м. Вінниця) /а.с. 21, зі звороту/;

з 28.02.2023 по 21.03.2023 - у Вінницькому обласному клінічному госпіталі ветеранів війни (військова частина НОМЕР_2 ) /а.с. 22/;

з 21.03.2023 по 19.04.2023 - перебував у відпустці у зв`язку з лікуванням на підставі довідки ВЛК військової частини НОМЕР_2 від 21.03.2023 №220 /а.с. 23, у т.ч. зі звороту/;

з 19.04.2023 по 10.05.2023 - у Центрі реабілітаційної медицини КП "Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради" /а.с. 24/;

з 11.05.2023 по 31.05.2023 - Медичному реабілітаційному центрі "Миргород" /а.с. 25/;

з 01.06.2023 по 14.06.2023 - у КНП "Новосанжарська центральна лікарня", неврологічне відділення /а.с. 26/;

з 14.06.2023 по 28.06.2023 - у КНП "Новосанжарська центральна лікарня", реабілітаційне відділення для дорослих /а.с. 27/;

з 29.06.2023 по 19.07.2023 - у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ) /а.с. 28/.

11.07.2023 госпітальною ВЛК терапевтичного профілю військової частини НОМЕР_3 за направленням командира військової частини НОМЕР_1 від 10.06.2023 №134 з метою визначення ступеню придатності до військової служби проведено медичний огляд ОСОБА_1 та складено свідоцтво про хворобу №247, за висновком якого позивач визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку /а.с. 18-19/.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.08.2023 №229 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 04.08.2023 №204, у відставку за підпунктом "б" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за станом здоров`я, з 17.08.2023 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 /а.с. 52-53/.

Цим наказом, окрім іншого, визначено виплатити позивачу:

грошову компенсацію за 71 добу невикористаної щорічної основної відпустки;

одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби за період з 24.02.2022 по 17.08.2023 відповідно до Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460.

Стверджуючи про те, що відповідач не здійснив нарахування й виплату грошового забезпечення за спірний період у належному розмірі, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє донині.

За змістом абзацу четвертого статті 1 Закону України від 21.10.1993 №3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

За приписами частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон №2232-XII; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

У силу абзацу другого частини другої статті 2 Закону №2232-XII проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Як визначено частиною четвертою статті 2 Закону №2232-XII, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Кабінет Міністрів України 30.08.2017 прийняв постанову №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (набрала чинності 01.03.2018), пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Правила виплати грошового забезпечення військовослужбовцям деталізовані приписами Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оброни України від 07.06.2018 №260 (надалі - Порядок №260).

Пунктом 2 розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Відповідно до пункту 8 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

Згідно з абзацами другим, третім пункту 9 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.

Пунктом 1 розділу XXVIII Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.

Час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою, перебування під вартою (цілодобовим домашнім арештом) виключається із загального періоду перебування в розпорядженні.

За змістом частини першої статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

У силу абзацу третього пункту 14 цієї статті, у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".

Відповідно до абзацу першого пункту 3 розділу ХХХІ Порядку №260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення /пункт 5 Порядку №260/.

За змістом пункту 1 частини другої статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби за станом здоров`я.

Водночас у частині другій статті 15 Закону №2011-XII також передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4 розділу ХХХІІ Порядку №260 передбачено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, при звільненні зі служби виплачується одноразова грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460.

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 (надалі - Порядок №460), Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

У абзаці першому пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - постанова №168, у редакції на дату спірних відносин), встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, (...) виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) /абзац четвертий пункту 1 постанови №168/.

Абзацом п`ятим пункту 1 постанови №168 визначено відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, (...), перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44 Порядок №260 доповнено розділом XXXIV "Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану", що застосовується з 01.02.2023 та пунктом 10 якого передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які (...) у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі спір виник з приводу нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди за період перебування на лікуванні, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку учаснику бойових дій за 2022, 2023 роки, компенсації за неотримане речове майно, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Суд враховує, що позивач 24.02.2022 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на період дії воєнного стану.

Відповідач у наказі від 17.08.2023 №229 визначив за необхідне виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за кожний повний місяць служби за період з 24.02.2022 по 17.08.2023 у розмірі 4% місячного грошового забезпечення, як те передбачено наведеними вище приписами частини другої статті 15 Закону №2011-XII, пункту 4 розділу ХХХІІ Порядку №260, пункту 1 Порядку №460.

Доводи позивача про те, що його звільнено з військової служби за станом здоров`я, а тому одноразова грошова допомога при звільненні йому мала бути нарахована й виплачена у розмірі 50% місячного грошового забезпечення суд визнає помилковими, оскільки позивач призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на період дії воєнного стану, станом на 24.02.2022 не перебував на військовій службі.

Як наслідок, розмір одноразової грошової допомоги відповідачем правомірно визначений відповідно до Порядку №460, як те передбачено частиною другою статті 15 Закону №2011-XII та пунктом 4 розділу ХХХІІ Порядку №260.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно визначив розмір одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби ОСОБА_1 .

Також суд враховує, що позивачу нарахована та фактично виплачена грошова компенсація за 71 добу невикористаної відпустки /а.с. 52/.

При цьому, як зазначив представник відповідача у відзиві на позов, у наказі від 17.08.2023 №229 помилково зазначено, що така компенсація підлягає виплаті позивачу за невикористану щорічну основну відпустку, адже позивач проходив військову службу з 24.02.2022 по 17.03.2023, внаслідок чого набув право на 43 календарні дні щорічної основної відпустки (2,5 календарні дні за місця служби х 17 повних місяців служби = 42,5).

Натомість представник відповідача зауважив, що у загальну кількість днів відпустки, за яку наказом від 17.08.2023 №229 передбачено виплату компенсації (71 доба), включено додаткову відпустку учаснику бойових дій за 2022 рік тривалістю 14 календарних днів та додаткову відпустку учаснику бойових дій за 2023 рік тривалістю 14 календарних днів (43 + 14+ 14 = 71).

А тому суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що ОСОБА_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.08.2023 №229 нарахована та виплачена грошова компенсації за невикористану додаткову відпустку учаснику бойових дій за 2022, 2023 роки.

Доводи представника позивача про те, що вищезгаданим наказом не передбачено виплату компенсації саме за додаткову відпустку учаснику бойових дій не впливають на факт виплати позивачу такої компенсації внаслідок обчислення відповідачем загальної кількості днів невикористаних відпусток, за які ОСОБА_1 здійснена відповідна компенсація.

Тож підстав для задоволення позову в цій частині немає.

Щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення й додаткової винагороди за період з 20.01.2023 по 17.08.2023, суд встановив такі фактичні обставини.

За встановлених обставин цього спору позивач перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини у період з 20.01.2023 по 19.07.2023 безперервно, що підтверджено залученими до матеріалів справи копіями медичних документів.

Залученою до матеріалів справи довідкою військової частини НОМЕР_1 про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення /а.с. 55/ підтверджено, що позивачу грошове забезпечення нараховане та виплачене у такому розмірі:

січень 2023 року: посадовий оклад - 3440,00 грн, оклад за військовим званням - 1200,00 грн, надбавка за вислугу років - 0,00 грн, щомісячна премія - 7155,20 грн, надбавка за особливості проходження служби - 3016,00 грн, додаткова винагорода на період дії воєнного стану - 30000,00 грн, додаткова винагорода за участь у бойових діях - 4516,13 грн, додаткова винагорода за період перебування на лікуванні - 27096,77 грн;

лютий 2023 року: посадовий оклад - 3440,00 грн, оклад за військовим званням - 1200,00 грн, надбавка за вислугу років - 41,43 грн, щомісячна премія - 16512,00 грн, надбавка за особливості проходження служби - 3042,93 грн, додаткова винагорода за період перебування на лікуванні - 100000,00 грн;

березень 2023 року: посадовий оклад - 3440,00 грн, оклад за військовим званням - 1200,00 грн, надбавка за вислугу років - 1160,00 грн, щомісячна премія - 16512,00 грн, надбавка за особливості проходження служби - 3770,00 грн, додаткова винагорода за період перебування на лікуванні - 100000,00 грн;

квітень 2023 року: посадовий оклад - 3440,00 грн, оклад за військовим званням - 1200,00 грн, надбавка за вислугу років - 1160,00 грн, щомісячна премія - 16512,00 грн, надбавка за особливості проходження служби - 3770,00 грн, додаткова винагорода за період перебування на лікуванні - 66666,67 грн (за 20 календарних днів), грошова допомога на оздоровлення - 26082,00 грн, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань - 26082,00 грн;

травень 2023 року: посадовий оклад - 3440,00 грн, оклад за військовим званням - 1200,00 грн, надбавка за вислугу років - 1160,00 грн, щомісячна премія - 16512,00 грн, надбавка за особливості проходження служби - 3770,00 грн.

За червень та липень 2023 року позивачу грошове забезпечення не нараховувалось.

Мотивуючи правомірність своїх дій щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за червень та липень 2023 року відповідач зазначив, що у силу абзацу третього пункту 9 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.

На цій підставі відповідач вважав, що ОСОБА_1 з 20.05.2023 втратив право на отримання грошового забезпечення, оскільки не надав військовій частині НОМЕР_1 висновок лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) про продовження перебування на лікуванні.

Однак суд не погоджується з наведеними доводами відповідача з таких підстав.

Як підтверджено залученою до матеріалів справи копією відпускного квитка від 20.03.2023 №046 /а.с. 23/, старший лейтенант ОСОБА_1 у період з 21.03.2023 по 19.04.2023 перебував у відпустці у зв`язку з лікуванням внаслідок отриманого поранення.

З 19.04.2023 по 10.05.2023 для реабілітаційного лікування позивач госпіталізований в Центр реабілітаційної медицини КП "Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради" та перебував на стаціонарному лікуванні /а.с. 24/.

10.05.2023 позивач виписаний з КП "Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради" з рекомендацією про продовження реабілітації /а.с. 24, зі звороту/.

У період з 11.05.2023 по 31.05.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Медичному реабілітаційному центрі "Миргород", з 01.06.2023 по 14.06.2023 - у КНП "Новосанжарська центральна лікарня", неврологічне відділення /а.с. 26/; з 14.06.2023 по 28.06.2023 - у КНП "Новосанжарська центральна лікарня", реабілітаційне відділення для дорослих /а.с. 27/; з 29.06.2023 по 19.07.2023 - у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ) /а.с. 28/.

При цьому, як підтверджують залучені до матеріалів справи копії медичних документів, лікування у вищезазначені періоди позивач продовжував за рекомендацією лікарняних закладів щодо необхідності подальшої реабілітації внаслідок поранення, отриманого 20.01.2023 у зв`язку із захистом Батьківщини.

Також матеріалами справи підтверджено, що позивач звертався до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про нарахування та виплату грошового забезпечення, у якому повідомляв, що він продовжує проходити лікування у зв`язку з пораненням, отриманим 20.01.2023 /а.с. 16/.

Згаданий рапорт отриманий військовою частиною НОМЕР_1 16.07.2023, однак відомості про його розгляд не надані.

Отож зважаючи на безперервне перебування позивача на лікуванні з 20.01.2023 по 19.07.2023 у зв`язку з пораненням, отриманим 20.01.2023 під час виконання бойового завдання, перебуваючи у районах ведення бойових дій, суд дійшов висновку, що позивач мав право на отримання грошового забезпечення, у т.ч. й за період з 20.05.2023 по 19.07.2023.

Як підтверджено вищезгаданою довідкою військової частини НОМЕР_1 , грошове забезпечення у складі основних та додаткових складових (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, премія) позивачу нараховане за січень, лютий, березень, квітень та травень 2023 року /а.с. 55/.

Натомість за період з 01.06.2023 по 19.07.2023 позивачу грошове забезпечення у складі основних та додаткових складових (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, премія) не нараховане.

З урахуванням наведеного, з метою належного захисту прав позивача суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 грошового забезпечення за період з 01.06.2023 по 19.07.2023, зобов`язавши відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення у складі основних та додаткових складових (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, премія) за період з 01.06.2023 по 19.07.2023.

У матеріалах справи відсутні докази щодо перебування позивача на лікуванні у період з 20.07.2023 по 31.07.2023 чи повернення у розпорядження військової частини НОМЕР_1 у цей період; позивач у поданій до суду позовній заяві жодним чином не мотивував наявність підстав для нарахування та виплати йому грошового забезпечення за цей період.

За період з 01.08.2023 по 17.08.2023 нарахування та виплату грошового забезпечення позивачу у складі основних та додаткових складових (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, премія) передбачено наказом від 17.08.2023 №229 /а.с. 52/.

Як наслідок, у задоволенні відповідної частини позовних вимог належить відмовити.

Щодо нарахування та виплати додаткової винагороди за період лікування, суд враховує таке.

Виходячи з наведених вище положень пункту 1 постанови №168 та пункту 10 розділу XXXIV Порядку №260 додаткова винагорода у розмірі до 100000,00 грн на місяць виплачується у двох випадках:

1) перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини;

2) перебування військовослужбовця у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

За встановлених обставин цього спору позивач перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини у період з 20.01.2023 по 19.07.2023.

У січні 2023 року позивачу нарахована та виплачена додаткова винагорода у розмірі 30000,00 грн, а також додаткова винагорода за період перебування на лікуванні за 12 календарних днів (з 20.01.2023 пор 31.01.2023) у розмірі 27096,77 грн.

У лютому та березні 2023 року позивачу нарахована й виплачена додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн щомісячно.

У квітні позивачу нарахована додаткова винагорода за 20 календарних днів у розмірі 66666,67 грн.

Матеріали справи не містять доказів нарахування й виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди з 21.04.2023 по 19.07.2023.

Поряд з цим, як уже неодноразово зазначено судом вище, позивач у вищезгаданий період безперервно перебував на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я, внаслідок чого має право на отримання додаткової винагороди.

Тож у цій частині порушене право позивача має бути захищене шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 21.04.2023 по 19.07.2023, зобов`язавши відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди за цей період.

Водночас суд враховує, що матеріали справи не містять доказів перебування позивача на лікуванні у період з 20.07.2023 по 17.08.2023, а тому за цей період підстав для нарахування й виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди немає.

З урахуванням наведеного, немає підстав для перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням додаткової винагороди, оскільки така винагорода позивачу у місяці звільнення не нараховувалась та не виплачувалась.

До того ж, як визначено пунктом 4 Порядку №460, допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

Щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно, суд виходить з такого.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Тож визначення порядку виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України, який постановою від 16.03.2016 №178 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (надалі - Порядок №178).

Пунктом 2 Порядку №178 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

За змістом пункту 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби.

Відповідно до пункту 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

До матеріалів справи залучено копію рапорту ОСОБА_1 від 04.08.2023, у якому позивач, окрім іншого, просив виплатити йому компенсацію за неотримане речове майно /а.с. 17/.

Відповідач у відзиві на позов факт отримання згаданого рапорту не заперечував, відомості про його розгляд не надав.

Разом з тим, відповідач заперечував наявність визначених законом підстав для виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно, посилаючись на лист командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.12.2022 №763/2540, у якому зазначено про відсутність підстав для нарахування та виплати компенсації за недоотримане речове майно військовослужбовцям, що звільняються з військової служби після призову під час мобілізації на період дії воєнного стану /а.с. 54/.

Оцінюючи правомірність наведених доводів відповідача, суд виходить з таких міркувань.

Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232 затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за №768/28898).

Відповідно до пункту 1 Інструкції №232 зазначено, що вона визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових шпальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці).

Згідно з пунктом 4 Розділу ІІІ Інструкції №232 військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Розділом V Інструкції №232 передбачено особливості речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил в особливий період.

Зокрема, як визначено у абзаці одинадцятому пункту 29 розділу V Інструкції №232, у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються.

З урахуванням наведеного суд звертає увагу на те, що наведеною вище нормою Інструкції №232 передбачено, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби в особливий період йому не видаються предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби.

Водночас, на переконання суду, немає підстав тлумачити наведену норму права у спосіб, запропонований відповідачем, а саме: за відсутності у військової частини обов`язку видати військовослужбовцю неотримані за період проходження служби предмети речового майна, не виникає обов`язок виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно.

При цьому суд виходить з того, що у силу пункту 4 Розділу ІІІ Інструкції №232 при звільненні військовослужбовців у мирний час передбачено альтернативу: військовослужбовець за бажанням або отримує речове майно, яке не було отримане ним під час проходження служби, або грошову компенсацію за таке майно, виходячи із його закупівельної вартості.

Натомість в особливий період згадана альтернатива відсутня, оскільки у силу абзацу одинадцятого пункту 29 розділу V Інструкції №232 видачу військовослужбовцям при звільненні неотриманого за період служби речового майна не передбачено.

Такий підхід, на переконання суду, пов`язаний з спеціальним порядком забезпечення військовослужбовців речовим майном в особливий період (зокрема, скасування строків експлуатації (носіння) речового майна, значне збільшення потреби у речовому майні тощо), за яким спроможності держави забезпечити військовослужбовців речовим майном у першу чергу мають бути спрямовані на надання такого майна військовослужбовцям, які проходять військову службу, беруть участь у захисті Батьківщини від збройної агресії.

Поряд з цим, ні Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ні Порядок №178, ані Інструкція №232 не скасовують в особливий період обов`язок військової частини сплатити військовослужбовцю при звільненні грошову компенсацію за неотримане речове майно.

Вищезгаданий лист командування логістики Командування Сухопутних військ Збройних Сил України від 12.12.2022 №763/2540 не є нормативно-правовим актом, не містить обов`язкових норм права, а тому не визначає порядок розрахунку з військовослужбовцями під час звільнення з військової служби в особливий період.

Відповідач у відзиві на позов не посилався на забезпечення позивача речовим майном у повному обсязі, відповідних доказів суду не надав.

Отож, підсумовуючи вищевикладене, суд констатує, що позивач має право на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно.

За таких обставин, порушене право позивача у відповідній частині відповідно до частини другої статті 9 КАС України належить задовольнити шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно, зобов`язавши військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Підстав для стягнення грошової компенсації наразі немає, оскільки військовою частиною НОМЕР_1 не проведено розрахунок такої компенсації.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Зважаючи на встановлені у ході розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач від сплати судового збору звільнений, оскільки цей спір стосувався виплати грошового забезпечення військовослужбовцю та позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни другої групи.

Відповідач доказів понесення судових витрат не надав.

Разом з цим, представник позивача у позовній заяві просила відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

Проте матеріали справи не містять доказів понесення таких витрат, з урахуванням чого питання про їх розподіл суд наразі не розглядає.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.06.2023 по 19.07.2023, а також додаткової винагороди за період з 21.04.2023 по 19.07.2023.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у складі основних та додаткових складових (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, премія) за період з 01.06.2023 по 19.07.2023, а також додаткову винагороду, передбачену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період з 21.04.2023 по 19.07.2023.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ; АДРЕСА_2 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Кукоба