Справа № 160/21993/23
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 березня 2024 року

м. Київ

справа №160/21993/23

адміністративне провадження № К/990/8728/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Коваленко Н.В.,

суддів: Єзерова А.А., Стеценка С.Г., ?

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку йому пенсії, виходячи з 100% сум грошового забезпечення; зобов`язати відповідача перерахувати та виплачувати йому пенсію, виходячи із 100% сум грошового забезпечення з моменту звернення з відповідною заявою 10.07.2023 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2024 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із такого.

Розгляд справи в суді першої інстанції здійснено в порядку спрощеного позовного провадження.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Підставою касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та вважає, що суд першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2022 року у справі №200/7786/19-а та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 року у справі №240/5401/18.

На думку скаржника, відсотковий розмір пенсії до відповідних сум грошового забезпечення при її призначенні установлюється ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» саме на час призначення пенсії. На час виникнення спірних правовідносин ст.13 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Закон № 2262-ХІ) була чинною в редакції Закону №3591-ІV, та не передбачала вказаної 10% доплати особам, що брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і віднесені до категорії 1. Таким чином, застосування пенсійним органом при перерахунку пенсії позивача положення ст.13 Закону № 2262-ХІ у редакції Закону № 3591-ІV є протиправним, оскільки ця норма стосується призначення нових, а не перерахунку раніше призначених пенсій.

Предметом спору у справі, що розглядається, є визначення відсоткового розміру грошового забезпечення, з якого обраховується пенсія, призначена відповідно до Закону № 2262-XII.

У рішенні Верховного Суду від 16.10.2019 у зразковій справі № 240/5401/18 у п. 25 сформульовано висновок у подібних правовідносинах про те, що відсотковий розмір при призначенні пенсії визначається статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" на момент призначення пенсії, а розміри складових пенсії визначаються Кабінетом Міністрів України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2022 у справі №200/7786/19-а висловилася щодо неправомірності зменшення розміру і перерахунку вже призначених пенсій за вислугу років та вказала, що застосування органом пенсійного фонду при перерахунку пенсії позивача положень статті 13 Закону № 2262-ХІІ у редакції Закону № 3591-IV є протиправним, оскільки ця норма стосується призначення нових, а не перерахунку раніше призначених пенсій. Натомість розміри складових грошового забезпечення, з яких обчислюється пенсія при її перерахунку на підставі ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», визначаються на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. Складові грошового забезпечення, з яких обчислюється та перераховується пенсія, та їх розміри, не є сталими і регулюються постановами Кабінету Міністрів України. Водночас відсоткове співвідношення раніше призначеної відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії до відповідних сум грошового забезпечення є сталим, оскільки установлюється на день призначення пенсії.

Суди попередніх інстанцій встановили, що позивачу призначена пенсія з 01.09.1999 року у розмірі 95% основного розміру пенсії, що передбачено п. «в» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у редакції, чинній на час призначення пенсії, передбачав збільшення пенсії на 10% доплати особам, що брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і віднесені до категорії 1, але основний розмір пенсії не повинен був перевищувати 95%.

Також, суд першої та апеляційної інстанції врахували рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.09.2022 року у справі №160/9549/22 (набрало законної сили 09.11.2023 року), яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із розрахунку 95% грошового забезпечення з 01.01.2018 року, яке обчислювалось при призначені пенсії.

Враховуючи викладене, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 року та постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2024 року повністю узгоджуються з викладеними висновками Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у зразковій справі № 240/5401/18 та від 16.02.2022 року у справі №200/7786/19-а, а доводи касаційної скарги жодним чином їх не спростовують.

Крім того, Суд наголошує, що виключних підстав для касаційного оскарження судових рішень у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, передбачених частиною п`ятою статті 328 КАС України, касаційна скарга не містить та такі підстави/обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги, що виключає можливість здійснення касаційного перегляду у справі незначної складності № 160/21993/23.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено існування обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладені вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 347, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії.

2. Надіслати ОСОБА_1 копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя А.А. Єзеров

Суддя С.Г. Стеценко