Справа № 440/4772/23
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2024 року м. ПолтаваСправа №440/4772/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (надалі також відповідач), у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 окремих складових грошового забезпечення при звільненні з військової служби;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 : надбавку за вислугу років у Збройних Силах; надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% від окладу за військовим званням, посадового окладу та надбавки за вислугу років з 01 по 27 грудня 2022 року; щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 289% від місячного посадового окладу за період з 01 по 27 грудня 2022 року; грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної відпустки; грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік;

стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 27.12.2022 по день ухвалення судового рішення та моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтував посиланням на те, що він проходив військову службу у Збройних Силах України, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 26.12.2022 №89-РС звільнений у відставку за станом здоров`я та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.12.2022 №315 виключений зі списків особового складу. За твердженням позивача, при звільненні з військової служби йому не нараховані та не виплачені окремі складові грошового забезпечення, а також компенсаційні виплати, внаслідок чого він змушений звернутись до суду з цим позовом.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав. У наданому до суду відзиві на позов /а.с. 53-59/ представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на те, що при звільненні з військової служби з позивачем проведений повний розрахунок та виплачені належні йому суми грошового забезпечення.

3. Процесуальні дії у справі, заяви учасників справи.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представник позивача у відповіді на відзив наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у позовній заяві /а.с. 72-73/.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Обставини справи

Солдат ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти з 05.11.2022 по 27.12.2022.

Зокрема, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2022 №263 солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 02.11.2022 №160-РС на посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з 05.11.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою /а.с. 63/.

Цим наказом встановлено оклад за посадою 2730,00 грн на місяць за 4 тарифним розрядом та премію у розмірі 247% посадового окладу /а.с. 63/.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.11.2022 №282 визнано вважати таким, що вибув на лікування з 22.11.2022 солдата ОСОБА_1 /а.с. 64/.

Наказом командира НОМЕР_4 окремої бригади територіальної оборони від 26.12.2022 №89-РС солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку за підпунктом "б" (за станом здоров`я (на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) /а.с. 65/.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.12.2022 №315 солдата ОСОБА_1 , стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти, з 27.12.2022 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення /а.с. 10/.

Цим наказом визначено:

вислуга у Збройних Силах України становить: календарна 02 роки 07 місяців 00 днів, пільгова 01 рік 07 місяців 00 днів;

виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 289% від місячного посадового окладу за період з 01 по 27 грудня 2022 року;

щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалась;

відпустка за сімейними обставинами не надавалась;

матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік не виплачувалась;

грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік не виплачувалась.

Позивач, стверджуючи про те, що відповідач не провів з ним повного розрахунку при звільненні, звернувся до суду з цим позовом.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до частин другої, третьої статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

За приписами частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

За змістом частини першої статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

У силу абзацу третього пункту 14 цієї статті, у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".

Як визначено у підпункті 1 пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби: за станом здоров`я.

Військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України /частина третя статті 15 Закону №2011-XII/.

Кабінет Міністрів України 30.08.2017 прийняв постанову №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності 01.03.2018, та пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

За змістом пункту 5 постанови №704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання установлювати, окрім іншого:

надбавку за особливості проходження служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) та особам рядового і начальницького складу в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років. Порядок та умови виплати такої надбавки визначати керівникам державних органів залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних обов`язків за посадою;

здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків (для військовослужбовців розвідувальних органів - не менш як 30 відсотків) посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення;

надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Правила виплати грошового забезпечення військовослужбовцям деталізовані приписами Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оброни України від 07.06.2018 №260 (надалі - Порядок №260).

Пунктами 1, 2 розділу ХХІІІ Порядку №260 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Відповідно до пункту 1 розділу XXIV Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги /пункт 9 розділу XXIV Порядку №260/.

У силу абзацу першого пункту 3 розділу ХХХІ Порядку №260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення /пункт 5 Порядку №260/.

Згідно з пунктом 1 розділу ХХХІІ Порядку №260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі спір виник з приводу проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні з військової служби.

Дослідивши зібрані у справі письмові докази суд встановив, що надбавка за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з 01 по 27 грудня 2022 року позивачу фактично нарахована та виплачена, що підтверджено довідкою військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2023 №3911 /а.с. 62/.

Щомісячна премія за грудень 2022 року позивачу нарахована та виплачена у розмірі 247% посадового окладу, що так само підтверджено довідкою військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2023 №3911 /а.с. 62/.

Стосовно зазначення у наказі від 27.12.2022 №315 про виплату позивачу щомісячної премії у розмірі 289% посадового окладу відповідач у відзиві на позов зазначив, що наведене є опискою, яка виправлена на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2023 №279 /а.с. 66-67/.

При цьому відповідач звертав увагу на те, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2022 №263 позивачу встановлена щомісячна премія у розмірі 247% посадового окладу /а.с. 63/.

До того ж, при визначені розміру щомісячної премії відповідач керувався телеграмою Міністра оборони України від 25.02.2022 №3164/з, у додатку №1 до якої визначено, що розмір щомісячної премії за 4 тарифним розрядом складає: для військовослужбовців з вислугою років до одного року - 289%, а з вислугою років понад один рік - 247% посадового окладу.

На цій підставі, відповідач звертав увагу на те, що у наказі від 27.12.2022 №315 помилково визначено розмір щомісячної премії для позивача - 289% посадового окладу, адже вислуга років солдата ОСОБА_1 складала понад один рік, внаслідок чого розмір щомісячної премії для позивача становив 247% посадового окладу.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, суд враховує такі обставини.

Наведеними вище положеннями розділу XXIV Порядку №260 передбачено виплату військовослужбовцям один раз на рік на підставі їх рапорту матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Крім того, як визначено пунктом 6 наказу Міністерства оборони України від 31.01.2022 №30 "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2022 рік", матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям, які отримують грошове забезпечення, в розмірі одного окладу за їх військовими званнями.

Виплату матеріальної допомоги військовослужбовцям для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення здійснювати виключно за наявності таких підстав:

смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків;

поранення військовослужбовця, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;

у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія); захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит B, C; безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (сумарно більше 30 днів поспіль) внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів, які пов`язані з захистом Батьківщини;

сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтерновані в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.

У межах залишку коштів за фондом грошового забезпечення у грудні 2022 року виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям здійснювати в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, після здійснення військовослужбовцям всіх виплат, передбачених пунктом 5 та абзацом другим цього пункту наказу, на підставі рапорту військовослужбовця. При цьому розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не може бути меншим розміру одного окладу за військовим званням.

Тож законодавством визначений вичерпний перелік обставин, які є підставою для нарахування й виплати військовослужбовцю матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

При цьому обов`язковою умовою виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є звернення військовослужбовця на адресу командування військової частини з відповідним рапортом.

Відповідач у відзиві на позов звертав увагу на те, що солдат ОСОБА_1 упродовж всього часу служби у військовій частині НОМЕР_1 з відповідним рапортом до командування військової частини не звертався, внаслідок чого підстав для виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік немає.

Суд враховує, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік.

Доводи представника позивача у відповіді на відзив про те, що ОСОБА_1 звертався до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік не підтверджені документально.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

А оскільки позивач у ході розгляду справи у суді не довів факт звернення до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік та протиправної відмови у наданні такої допомоги відповідачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у відповідній частині вимог.

Щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки та додаткової відпустки учаснику бойових дій за 2022 рік, суд встановив такі обставини.

Згідно з частиною другою статті 10-1 Закону №2011-XII щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, тривалість щорічної основної відпустки в році початку військової служби обчислюється з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року. При цьому військовослужбовцям, які мають право на відпустку тривалістю 10 календарних днів і більше, оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відпустка тривалістю менш як 10 календарних днів за бажанням військовослужбовця може бути надана йому одночасно із щорічною основною відпусткою в наступному році. У такому самому порядку надається щорічна основна відпустка і військовослужбовцям, які перебували у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

За змістом пункту 3 розділу ХХХІ Порядку №260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку: тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня.

Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.

Пунктами 5, 6 розділу ХХХІ Порядку №260 передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.

Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

Стверджуючи про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористану частину основної щорічної відпустки відповідач виходив з того, що солдат ОСОБА_1 не прослужив у військовій частині НОМЕР_1 жодного повного місяця, внаслідок чого у нього не виникло право на щорічну відпустку.

При цьому відповідач вважав, що до періоду служби позивача, який дає право на щорічну основну відпустку, слід зарахувати виключно строк служби з 05 по 21 листопада 2022 року (тобто 17 календарних днів), оскільки з 22.11.2022 позивач вибув на лікування на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.11.2022 №282.

Проте суд не погоджується з наведеними доводами відповідача, адже ні Закон №2011-XII, ні Порядок №260, ані жоден інший нормативно-правовий акт не містять приписів, що виключали б період лікування військовослужбовця зі строку несення ним військової служби, який враховується для визначення права на основну щорічну відпустку.

Таким чином, з метою визначення права позивача на щорічну основну відпустку до строку військової служби слід зарахувати період з 05 листопада по 27 грудня 2022 року, тобто 53 календарних дні.

Як наслідок, позивач за період служби у військовій частині НОМЕР_1 (з 05.11.2022 по 27.12.2022) набув право на основну щорічну відпустку тривалістю повних 4 календарних дні.

Оскільки така відпустка ним не використана, то на дату звільнення з військової частини НОМЕР_1 позивач набув право на отримання грошової компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки.

Окрім того, виходячи з наведених вище положень абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-XII та пункту 3 розділу ХХХІ Порядку №260, військовослужбовець при звільненні з військової служби за станом здоров`я має право на виплату грошової компенсації за невикористану відпустку учаснику бойових дій.

Залученою до матеріалів справи копією посвідчення серії НОМЕР_5 , виданого 26.08.2021, підтверджено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій /а.с. 9/.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідач у ході розгляду справи не довів, що позивач у 2022 році використав право на додаткову відпустку учаснику бойових дій тривалістю 14 календарних днів чи отримав грошову компенсацію невикористаної відпустки.

Суд також враховує, що позивач станом на 24.02.2022 проходив військову службу у Збройних Силах України за контрактом /а.с. 12/, тобто не є призваним на військову службу під час мобілізації на період дії воєнного стану.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання грошової компенсації на невикористану у 2022 році додаткову відпустку учаснику бойових дій тривалістю 14 календарних днів.

Щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік суд враховує, що приписами абзацу другого пункту 2 розділу ХХІІІ Порядку №260 передбачено надання військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, такої допомоги на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Подання військовослужбовцем рапорту про виплату грошової допомоги у такому випадку Порядком №260 не передбачено, внаслідок чого суд визнає безпідставними доводи відповідача про те, що солдат ОСОБА_1 не звертався до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про виплату грошової допомоги на оздоровлення при звільненні.

Таким чином, позивач має право на отримання грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.

Щодо одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, суд враховує таке.

Позивач звільнений з військової служби за станом здоров`я, а тому у силу приписів підпункту 1 пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII та пункту 1 розділу ХХХІІ Порядку №260 має право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, тобто за повних два календарних роки служби.

Відповідач у відзиві на позов відсутність у позивача такого права жодним чином не мотивував.

За вищевикладених фактичних обставин спору суд дійшов висновку про наявність у позивача права отримання грошової компенсації за чотири календарні дні невикористаної основної щорічної відпустки за 2022 рік, грошової компенсації на невикористані 14 календарних днів додаткової відпустки учаснику бойових дій за 2022 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, а також одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за два повних календарних років служби.

Тож позов ОСОБА_1 в цій частині належить задовольнити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на його користь середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 27.12.2022 по день ухвалення судового рішення наразі належить відмовити з таких підстав.

Суд зазначає, що право на виплату середнього заробітку виникає після проведення відповідного розрахунку за умови, що відповідачем самостійно не сплачено середній заробіток у зв`язку з затримкою розрахунку.

На даний час відповідач не провів із позивачем повного розрахунку та не виплатив йому належні суми при звільненні, внаслідок чого суд позбавлений можливості достовірно обчислити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку (виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності).

А оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні є передчасними.

Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн, суд виходить з таких міркувань.

У силу статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Поняття доказів наведено у статті 72 КАС України, відповідно до якого доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У силу статей 73, 74 КАС України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до частин першої, четвертої якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Докази суду надають учасники справи.

Таким чином, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, у такому випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків тощо.

Такий висновок щодо застосування норм права у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, наведений у постанові Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №460/1060/19.

Крім того, у постанові від 10.06.2021 у справі №640/963/19 Верховний Суд зауважив, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Необхідною умовою виникнення відповідальності у вигляді обов`язку відшкодувати заподіяну майнову і немайнову шкоду є неправомірність дій або бездіяльність особи, яка заподіяла шкоду, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою, вини особи у заподіянні шкоди.

За обставин цього спору суд зазначає, що ОСОБА_1 не довів завдання йому моральних страждань у тій мірі, з якою пов`язується наявність підстав для відшкодування моральної шкоди у матеріальному виразі.

Так, позовна заява не містить посилань на конкретні фактичні дані, що свідчили б про завдання позивачу моральних страждань рішеннями, діями чи бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 , а долучені до позовної заяви письмові докази так само не свідчать про те, що відповідні моральні страждання мали місце та що їх завдано саме відповідачем.

Доводи представника позивача про те, що позивач визнаний особою з інвалідністю внаслідок війни 3-ї групи, а на його утриманні перебувають дружина - особа з інвалідністю з дитинства та неповнолітня донька самі по собі не утворюють підстав для стягнення з відповідача коштів на відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не обґрунтовано в чому саме полягає така моральна шкода.

А тому сам факт визнання судом порушення відповідачем прав позивача і поновлення його права на отримання грошового забезпечення є достатньою та справедливою сатисфакцією у спірних відносинах, внаслідок чого у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди належить відмовити.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач від сплати судового збору звільнений, як учасник бойових дій.

Інші судові витрати у справі відсутні.

Тож підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки та додаткової відпустки учаснику бойових дій за 2022 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за чотири календарні дні невикористаної основної щорічної відпустки за 2022 рік, грошову компенсацію на невикористані 14 календарних днів додаткової відпустки учаснику бойових дій за 2022 рік, грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік, одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за два повних календарних років служби.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ; АДРЕСА_2 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Кукоба