Справа № 120/17985/23
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 березня 2024 р. Справа № 120/17985/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) вернулась в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 17.11.2023 № 25 щодо відмови в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 11.11.2023 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням усього стажу за період з 31.03.1983 по 20.04.2003 з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги представник позивача - адвокат Кардаш В.А. - вказує, що 11.11.2023 ОСОБА_1 звернулась із заявою про призначення пенсії віком. Рішенням від 17.11.2023 № 25 ГУ ПФУ у Вінницькій області відмовило заявнику у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (30 років).

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернулась до суду із цим позовом.

Ухвалою від 07.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачам строк для подачі відзиву на позовну заяву.

03.01.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому представник відповідача заперечив щодо задоволення заявлених вимог та вказав про таке.

ОСОБА_1 11.11.2023 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. За результатом розгляду документів до страхового стажу позивача не зараховано період роботи згідно з трудовою книжкою з 31.03.1983 по 20.04.2003, оскільки дата звільнення не відповідає даті наказу про звільнення.

Період роботи з 31.03.1983 по 20.04.2003 зараховано відповідно до довідки про заробітну плату.

Зокрема, періоди з 31.03.1983 по 31.03.1984, з 15.05.1984 по 31.05.1984, з 15.07.1984 по 30.09.1984, з 15.11.1984 по 30.11.1984, з 15.01.1986 по 30.04.1990, з 15.06.1990 по 30.06.1991, з 15.08.1991 по 31.08.1991, з 15.11.1991 по 31.12.1991, з 15.03.1992 по 31.03.1992, з 15.05.1992 по 31.08.1992, з 15.10.1992 по 31.10.1992, з 15.07.1993 по 30.11.1995, з 15.07.1996 по 31.10.1996, з 15.01.1997 по 28.02.1997, з 15.06.1997 по 30.06.1997, з 15.09.1997 по 31.03.1998 зараховано відповідно до наявних відомостей про заробітну плату в наданій довідці. А періоди з 04.05.1984 по 14.05.1984, з 01.06.1984 по 14.07.1984, з 01.10.1984 по 14.11.1984, з 01.12.1984 по 14.01.1986, з 07.09.1991 по 14.11.1991, з 01.01.1992 по 14.03.1992, з 01.04.1992 по 14.05.1992, з 01.09.1992 по 14.10.1992, з 01.11.1992 по 14.07.1993 з огляду на відсутність заробітної плати за вказані періоди в наданій довідці зараховано до страхового стажу позивача як періоди догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку.

З огляду на це, страховий стаж ОСОБА_1 склав 27 років 8 місяців, чого недостатньо для призначення пенсії за віком.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

11.11.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

Заява від 11.11.2023 за принципом екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Відповідач у рішенні від 17.11.2023 № 25 відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з недостатністю необхідного страхового стажу (30 років). Вказали, що страховий стаж заявника становить 27 років 8 місяців 0 днів. Період стажу згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.04.1983 з 31.03.1983 по 20.04.2003 зарахований згідно довідки про заробітну плату, оскільки наявна суттєва різниця між датою звільнення та датою наказу про звільнення (20.01.2003).

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернулась до суду із цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті цієї спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент врегулювання спірних правовідносин.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).

В силу положень пункту 1 частини першої статті 8 Закон № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Згідно з частиною 3 вищевказаної статті Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Отже, з вище зазначеного вбачається, що страховий стаж отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону № 1058-IV.

За період до 1 січня 2004 обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі статтями 56-63 Закону № 1788-XII.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Таким чином, зважаючи, що позивач станом на дату звернення з заявою про призначення пенсії досягла 60 років, для призначення пенсії за віком її страховий стаж у період 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року має становити 30 років.

Судом встановлено, що відповідач спірним рішенням від 17.11.2023 № 25 відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з недостатністю необхідного страхового стажу (30 років) та вказав, що страховий стаж заявника становить 27 років 8 місяців 0 днів. Період стажу згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.04.1983 з 31.03.1983 по 20.04.2003 зарахований згідно довідки про заробітну плату, оскільки наявна суттєва різниця між датою звільнення та датою наказу про звільнення (20.01.2003).

Так, трудова книжка ОСОБА_2 від 10.04.1983 серії НОМЕР_2 містить відомості про трудову діяльність останньої на "Помічнянський плодовоконсервний завод", зокрема:

- 31.03.1983 зарахована на посаду лаборанта;

- 12.ХІ.1985 переведена на посаду старшого лаборанта;

- 29.VI.1987 переведена на посаду майстра консервного цеха;

- 27.07.1993 переведена на посаду бухгалтера;

- 15.08.2002 переведена на посаду економіста І категорії;

- 15.11.2002 переведена тимчасово на посаду головного бухгалтера;

- 20.IV.2003 звільнена з посади в.о. головного бухгалтера.

Так, під час розгляду цієї справи суд встановив, що період роботи з 31.03.1983 по 20.04.2003 зараховано пенсійним фондом відповідно до довідки Об`єднаного трудового архіву Добровеличівської селищної ради Кіровоградської області про заробітну плату ОСОБА_3 від 14.08.2023 № Б-274/05-02, виданої на підставі документів архівного фонду "Помічнянський плодовоконсервний завод м. Помічна Добровеличівського району Кіровоградської області".

Зокрема, згідно розрахунку, наявного в матеріалах пенсійної справи, до страхового стажу позивача з періоду з 31.03.1983 по 20.04.2003 зараховано періоди з 31.03.1983 по 31.03.1984 (1 рік 1 день), з 04.05.1984 по 14.05.1984 (11 днів), з 15.05.1984 по 31.05.1984 (17 днів), з 01.06.1984 по 14.07.1984 (1 місяць 14 днів), з 15.07.1984 по 30.09.1984 ( 2 місяці 16 днів), з 01.10.1984 по 14.11.1984 (1 місяць 14 днів), з 15.11.1984 по 30.11.1984 (16 днів), 01.12.1984 по 14.01.1986 (1 рік 1 місяць 14 днів), 15.01.1986 по 30.04.1990 ( 4 роки 3 місяці 16 днів), 15.06.1990 по 30.06.1991 ( 1 рік 16 днів), з 15.08.1991 по 31.08.1991 (17 днів), з 07.09.1991 по 14.11.1991 (2 місяці 8 днів), з 15.11.1991 по 31.12.1991 (1 місяць 17 днів), 01.01.1992 по 14.03.1992 ( 2 місяці 14 днів), з 15.03.1992 по 31.03.1992 ( 17 днів), з 01.04.1992 по 14.05.1992 (1 місяць 14 днів), з 15.05.1992 по 31.08.1992 (3 місяці 17 днів), 01.09.1992 по 14.10.1992 ( 1 місяць 14 днів), з 15.10.1992 по 31.10.1992 (17 днів), з 01.11.1992 по 14.07.1993 (8 місяців 14 днів), з 15.07.1993 по 30.11.1995 (2 роки 4 місяці 16 днів), з 15.07.1996 по 31.10.1996 (3 місяці 17 днів), з 15.01.1997 по 28.02.1997 (1 місяць 14 днів), з 15.06.1997 по 30.06.1997 (16днів), з 15.09.1997 по 31.03.1998 ( 6 місяців 17 днів), з 01.01.1999 по 31.01.1999 ( 1 місяць), з 01.04.1999 по 30.06.1999 (3 місяці), з 01.12.1999 по 20.01.2003 (3 роки 1 місяць 20 днів).

Надаючи аргументам спірного рішення в контексті встановлених обставин, справи суд вказує про наступне.

Згідно вимог статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно з статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

На момент заповнення трудової книжки позивача порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162).

Відповідно до п. 2.2 Інструкції № 162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Згідно з п. 2.3. Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 2.13 Інструкції № 162 визначено, що у графі 3 розділу «Відомості про роботу» у вигляді заголовка, пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.

В силу пункту 2.5 Інструкції № 162 у випадку виявлення невірного чи неточного запису відомостей про роботу, переведенні на іншу постійну роботу, про нагороди заохочення та інше виправлення вносяться адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з п. 4.1 Інструкції № 162, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п.2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.2.6 Інструкції, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

Системний аналіз вищезазначених положень, дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Більше того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Щодо не зарахування до страхового стажу повного періоду роботи з 31.03.1983 по 20.04.2003, оскільки наявна суттєва різниця між датою звільнення (20.04.2003) та датою наказу про звільнення (20.01.2003), то суд зауважує, що така підстава не є належною для відмови у призначенні пенсії за віком та не може позбавляти права позивача на призначення пенсії, оскільки чинним законодавством не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Так, суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці, оскільки неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72366973) та від 16.04.2020 у справі № 159/4315/16-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР -88814807).

Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72028704) зазначив, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

У постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72608654) Верховний Суд зауважив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Як вже зазначалося судом, на позивача не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, оскільки неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Під розгляду цієї справи судом встановлено, що з запису № 7 трудової книжки позивача НОМЕР_2 про звільнення позивача з посади в.о. головного бухгалтера "Помічнянський плодовоконсервний завод" можна достеменно встановити дату звільнення позивача, а саме "20.IV.2003", в свою чергу нечіткість зазначення дати наказу про звільнення, на переконання суду, не може свідчити про наявність підстав для незарахування до страхового стажу позивача трьох місяців її стажу.

Крім того, зважаючи на наведені положення чинного законодавства та усталену судову практику у подібних правовідносинах безпідставними суд вважає і доводи відповідача щодо неможливості зарахування до страхового стажу усього періоду роботи позивача з 31.03.1983 по 20.04.2003, адже саме трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії від 17.11.2023 № 25, винесене Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо обраного способу захисту порушеного права та вимог зобов`язального характеру, суд вказує про таке.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Як слідує зі змісту Рекомендації № К (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у даному випадку суд не вважає повноваження відповідача дискреційними, оскільки відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Відтак, враховуючи, що в трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 підтверджено періоди роботи позивача з 31.03.1983 по 20.04.2003, суд доходить висновку, що такий не зарахований до загального стажу безпідставно.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, з метою ефективного захисту прав та інтересів ОСОБА_1 суд вважає, що слід вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу позивача період з 31.03.1983 по 20.04.2003.

Разом з тим, зважаючи на обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права, суд дійшов висновку про задоволення заявлених вимог у цій частині та зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області (як суб`єкта владних повноважень який здійснював розгляд заяви позивача про призначення пенсії) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.11.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із урахуванням висновків суду, висловлених за наслідками розгляду цієї справи.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень частини 1 статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 17.11.2023 № 25.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.11.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із урахуванням висновків суду, висловлених за наслідками розгляду цієї справи.

Вийти за межі позовних вимог.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період з 31.03.1983 по 20.04.2003.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три грн 60 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, ).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 25.03.2024.

Суддя Томчук Андрій Валерійович