Справа № 280/7218/22
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2024-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2024 року м. Дніпросправа № 280/7218/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Рівної В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційні скарги Дніпровського відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області та Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року в адміністративній справі №280/7218/22 за позовом Громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (відповідач-1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач-2), Дніпровського відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (відповідач-3) про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Громадянин Королівства Марокко ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (відповідач-1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач-2), Дніпровського відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (відповідач-3), в якому просив:

- визнати бездіяльність Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області щодо відмови в обміні посвідки на тимчасове проживання громадянину Королівства Марокко ОСОБА_1 протиправними;

- визнати протиправним та скасувати рішення начальника Дніпровського відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області № 4 від 16.04.2022 про примусове повернення громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною і скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.11.2022 про заборону в`їзду в Україну ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області повторно розглянути заяву громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 про надання дозволу на тимчасове проживання на території України, з урахуванням правової оцінки та висновків, наданих судом.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області щодо нерозгляду питання про обмін посвідки на тимчасове проживання громадянину Королівства Марокко ОСОБА_3 . Визнано протиправним та скасовано рішення Дніпровського районного відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області № 4 від 16.04.2022 про примусове повернення громадянина Королівства Марокко ОСОБА_2 . Визнано протиправною і скасовано постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.11.2022 про заборону в`їзду в Україну громадянину Королівства Марокко ОСОБА_3 . Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області розглянути питання щодо надання дозволу громадянину Королівства Марокко ОСОБА_3 на тимчасове проживання на території України, з урахуванням правової оцінки та висновків, наданих судом. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок). Стягнуто на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Дніпровський відділ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області та Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області подали апеляційні скарги, в яких просять оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Апеляційні скарги обгрунтовані тим, що позивач не надав жодних доказів того, що саме через впровадження карантину або у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану він не зміг у встановлені строки звернутися до суду з метою оскарження рішення про примусове повернення. Позивач був документований посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_1 від 08.07.2021 з підстави воз`єднання сім`ї з громадянином України. Строк дії посвідки становить 1 рік. Згідно з п. 67 Порядку № 322 після закінчення строку дії посвідки іноземець та особа без громадянства зобов`язані в семиденний строк зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України. При цьому, посвідка здається до територіального органу/територіального підрозділу ДМС. Згідно даних ЄІАС УМП документ позивача має статус «знищений». Факт звернення позивача до органу міграційної служби у липні 2021 року, вже після 01.07.2021, та отримання усної відмови в обміні посвідки, не підтверджено жодними доказами. При цьому, факт звернення заперечувався представником Дніпровського відділу у м. Запоріжжя УДМС у Запорізькій області. Оскільки іноземцем порушено законодавство про правовий статус іноземців (проживання в Україні без документів на право проживання), рішення про примусове повернення позивача до країни походження є правомірним.

У судовому засідання представник відповідача-1 та відповідача-3 підтримала доводи апеляційних скарг та просила їх задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 заперечила проти доводів апеляційних скарг, просила відмовити у їх задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач-2, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи через систему «Електронни суд», проте явку свого представника в судове засідання не забезпечив.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів зважає на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) є громадянином Королівства Марокко (паспорт № НОМЕР_3 ), який 19.01.2013 уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_5 , що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 .

08.07.2020 позивач отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 строком дії до 01.07.2021. Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 01.07.2020 №04-28/3-7979 місце проживання позивача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

16.04.2022 посадовою особою Дніпровського відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області складено протокол про адміністративне правопорушення № ПРМЗП 001887 про те, що: 16.04.2022 о 10.00 год. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сергія Синенка, 12-А в приміщенні Дніпровського відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області на прийомі громадян встановлено, що громадянин ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , порушує правила перебування в Україні, а саме з 09.07.2021 ухиляється від виїзду з території України після закінчення терміну перебування.

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 16.04.2022 серії ПН МЗП №001901 посадовою особою Дніпровського відділу у м.Запоріжжі УДМС у Запорізькій області було притягнуто позивача за скоєння правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2040,00 грн. Зазначена постанова виконана 18.04.2022, що підтверджується відміткою на копії постанови.

Також 16.04.2022 посадовою особою Дніпровського відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області прийнято Рішення № 4 від 16.04.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким з метою забезпечення виконання положень ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зобов`язано громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покинути територію України у термін до 15.05.2022.

З цим рішенням позивач ознайомився, отримав його копію, про що свідчить його особистий підпис. Крім того, на останній сторінці рішення наявний запис «решеня полушил 16.04.2022 / підпис/ Лкамед Мохамед».

10.11.2022 посадовою особою Державної прикордонної служби України прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення ЗхРУ № 022788 від 10.11.2022, якою відповідно до ч. 2 ст. 203 КУпАП на позивача під час його виїзду з території України накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн., а саме під час перевірки його документів відбулось спрацювання бази даних «ГАРТ-1П» (БД 1-11, порушення терміну реєстрації) та встановлено, що він перебував на території України більше ніж 90 днів (179 днів) протягом 180 днів, тобто перевищив встановлений термін перебування на території України на 89 днів. За вчинене правопорушення на громадянина Королівства Марокко ОСОБА_2 накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 (п`ять тисяч сто) гривень.

10.11.2022 начальником НОМЕР_5 прикордонного загону прийнято рішення б/н про заборону в`їзду в Україну, яким було заборонено громадянину Королівства ОСОБА_6 в`їзд на територію України терміном на 5 (п`ять) років.

Позивач, вважаючи бездіяльність УДМС України у Запорізькій області щодо відмови в обміні посвідки на тимчасове проживання громадянину Королівства Марокко ОСОБА_1 , а також рішення начальника Дніпровського відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області № 4 від 16.04.2022 про примусове повернення та постанову начальника НОМЕР_5 прикордонного загону від 10.11.2022 про заборону в`їзду в Україну протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що на час закінчення терміну дії посвідки позивача на всій території України було запроваджено карантин, під час якого, законодавством було передбачено, зокрема, зупинення перебігу строків звернення за отриманням адміністративних послуг, що не було враховано відповідачем у спірних відносинах, внаслідок чого помилково відмовлено позивачу у прийнятті документів для обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні. Також судом встановлено обґрунтованість позовних вимог в частині скасування рішення начальника Дніпровського відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області № 4 від 16.04.2022 про примусове повернення, оскільки порушення ним законодавства «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» обумовлене непереборними обставинами; прийняття такого рішення під час воєнного стану за відсутності можливості його виконати покладає на позивача надмірний тягар правової невизначеності. Крім того, при розгляді справи встановлено неможливість виконати рішення начальника Дніпровського відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області № 4 від 16.04.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни через неможливість залишення території України, яка була зумовлена об`єктивними непереборними обставинами введенням воєнного стану на території України. Отже, рішення начальника Дніпровського відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області № 4 від 16.04.2022 про примусове повернення громадянину Королівства Марокко ОСОБА_2 не було виконано у встановлений строк з поважних причин.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Державну міграційної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №360 (далі по тексту Положення №360) Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Державна міграційна служба у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Основними завданнями Державної міграційної служби є: 1) реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; 2) внесення на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення №360 Державна міграційна служба відповідно до покладених на неї завдань: приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773-VI) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону №3773-VI возз`єднання сім`ї це в`їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім`ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї в Україні, з метою спільного проживання сім`ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону №3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до пункту 14 статті 1 Закону №3773-VI нелегальний мігрант іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеною їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частиною третьою статті 3 Закону №3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частин першої та третьої статті 9 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону №3773-VI в`їзд в Україну та виїзд з України здійснюється іноземців та осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянами України, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання.

Посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні (пункт 18 частини першої статті 1 Закону №3773-VI).

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 4 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 5 Закону №3773-VI підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5-1 Закону №3773-VI строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства у випадку, визначеному частиною чотирнадцятою статті 4 Закону №3773-VI становить один рік. Строк дії посвідки на тимчасове проживання може бути продовжено необмежену кількість разів, за наявності підстав, передбачених законом.

Отже, наведені норми Закону №3773-VI передбачають право для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України з метою возз`єднання сім`ї за наявності укладеного шлюбу з громадянином України та посвідки на тимчасове проживання.

Як зазначалось вище, 19.01.2013 між громадянином Королівства ОСОБА_6 та громадянкою України ОСОБА_5 укладено шлюб.

08.07.2020 позивач на підставі возз`єднання сім`ї отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 строком дії до 01.07.2021.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі по тексту - Порядок №322), відповідно до пункту 1 якого посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до підпункту 3 пункту 7 Порядку №322 обмін посвідки здійснюється у разі закінчення строку дії посвідки.

При цьому, за умовами пунктів 16, 17 Порядок №322 документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.

Таким чином, позивач, будучи обізнаним з тим, що строк дії його посвідки закінчується, був зобов`язаний не пізніше ніж за 15 робочих днів звернутися до органів ДМС із документами для оформлення нової посвідки.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до органів ДМС із пакетом документів для видачі нової довідки.

У свою чергу, лише звернення особи до відповідного органу з пакетом документів, передбачених для видачі нової посвідки, кореспондує з обов`язком суб`єкта владних повноважень вчинити дії щодо розгляду поданих документів та вчинення певних дій, передбачених чинним законодавством.

Водночас, недоведеність факту звернення позивача до відповідного органу ДМС свідчить про відсутність будь-якої бездіяльності Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області щодо відмови в обміні посвідки на тимчасове проживання громадянину Королівства Марокко ОСОБА_1 .

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції на період установлення на всій території України карантину» від 18.03.2020 № 259 (в редакції чинній з 18.03.2020 року до 07.08.2021 року) було передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не змогли виїхати за межі України або в установленому порядку звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про оформлення, обмін посвідки на постійне або тимчасове проживання у зв`язку із установленням карантину, якщо строк звернення для оформлення таких документів настав у період установлення на всій території України карантину, у строк до 30 днів з дня відміни карантину звертаються в установленому порядку до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби для продовження строку перебування на території України чи оформлення, обміну посвідки на постійне або тимчасове проживання.

З 07.08.2021 року пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції на період установлення на всій території України карантину» від 18.03.2020 № 259 викладено в наступній редакції: рішення про надання дозволу на імміграцію, прийняте протягом одного року до установлення або у період установлення на всій території України карантину, діє протягом двох років від дня його прийняття.

Таким чином, саме неможливість, яка виникла у зв`язку із установленням карантину, в установленому порядку звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про оформлення, обмін посвідки на постійне або тимчасове проживання була підставою для звернення до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби для продовження строку перебування на території України чи оформлення, обміну посвідки на постійне або тимчасове проживання.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що позивачем не наведено ні в позові, ні в судовому засіданні при розгляді справи жодних доводів, які свідчили б про те, що він не зміг звернутися за отриманням документів на право проживання в Україні саме у зв`язку із введенням карантину. Натомість усі доводи позивача в цій частині фактично свідчать лише про нерозуміння ним порядку та підстав отримання таких документів.

16.04.2022 року до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 4080 грн за порушення правил перебування в Україні, а саме, у зв`язку з тим, що з 09.07.2021 року ухиляється від виїзду з території України після закінчення терміну перебування.

Вказана постанова власноручно підписана позивачем та виконана шляхом сплати вказаного штрафу. (том 1 а. с. 25)

Рішенням № 4 від 16.04.2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, прийнятим начальником Дніпровського відділу у місті Запоріжжі Управління Державно міграційної служби України в Запорізькій області ОСОБА_7 , позивача зобов`язано покинути територію України у термін до 15.05.2022 року.

Підставою для прийняття вказаного рішення зазначено забезпечення виконання положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку.

Отже, враховуючи, що позивачем порушено Закон № 3773-VI та Порядок № 322, працівником відповідача-3 у відповідності до вимог чинного законодавства до позивача застосовано заходи з примусового повернення.

Вказане рішення позивач отримав 16.04.2022, що підтверджено його власноручним підписом (том 1 а. с. 31)

Доводи позивача щодо неможливості у період карантину виїхати за межі України та виконати рішення про примусове повернення, колегія суддів розцінює критично, з огляду на відсутність будь-яких доказів, які б підтверджували наявність об`єктивних перешкод для виконання вимог законодавства, яким регулюються спірні правовідносини.

Зокрема, колегія суддів вважає, що у період з 16.04.2022 року до 15.05.2022 року у позивача було достатньо часу для вжиття необхідних заходів та виконання рішення № 4 від 16.04.2022 року, а саме, перетину кордону третьої країни та повернення до України, що свідчило б про виконання вказаного рішення та можливості отримання документів для законного перебування в Україні.

Доводи щодо проблем з авіасполученням та неможливості віїзду до Королівства Марокко, як обгрунтування невиконання вказаного рішення органу міграційної служби, колегія суддів також оцінює критично, зважаючи на те, що у вказаний період були відкриті кордони України для виїзду в треті країни, а рішення № 4 від 16.04.2022 року передбачало можливість виїзду позивача саме до третіх країн.

Проте того, жодних дій щодо виконання рішення № 4 від 16.04.2022 року не вчинив, також і не оскаржив вказане рішення в адміністративному чи судовому порядку.

10.11.2022 року в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Краківець» ОСОБА_1 пред`явив на паспортний контроль паспорт громадянина Королівства Марокко для виїзду за кордон. Під час перевірки документів, інспектором прикордонної служби встановлено, що позивач перевищив встановлений термін перебування на території України на 89 днів; документів, які підтверджують законність перебування на території України не пред`явив, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 203 КУпАП.

За вказане правопорушення інспектором прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення ЗхРУ № 022788 від 10.11.2022 року, якою до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн.

Зміст вказаної постанови доведено до відома особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на зрозумілій їй мові, копію цієї постанови отримано (том 1 а. с. 35)

За змістом статті 203 КУпАП Перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, за порушення вимог підпункту «ґ» пункту 2.1 розділу 2 Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 року № 946, а саме: під час перебування на території України не виконав рішення органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення та має не виконані перед державною, включаючи рішення про примусове повернення, відповідно до якого його зобов`язано покинути територію України до 15 травня 2022 року, посадовими особами НОМЕР_5 прикордонного загону прийнято постанову від 10.11.2022 року, якою позивачу заборонено в`їзд на територію України терміном на п`ять років.

Згідно з підпунктом «ґ» пункту 2.1 розділу 2 Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 року № 946 (далі Інструкція № 946), рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю (далі - рішення про заборону в`їзду в Україну) приймається органом охорони державного кордону в разі: якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

При цьому, відповідно до підпункту 3 пункту 2.3 розділу 2 Інструкції № 946 рішення про заборону в`їзду в Україну відповідно до частини другої статті 14 і частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» приймається строком на п`ять років стосовно іноземців, виявлених в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України під час їх виїзду з України після закінчення терміну, визначеного для виконання ними рішення про примусове повернення.

Отже, оскільки позивачем порушено законодавство про правовий статус іноземців (проживання в Україні без документів на право проживання), що підтверджено постановою про накладення на нього адміністративного стягнення, рішення відповідача від 31 травня 2022 року про примусове повернення позивача до країни походження також є правомірним.

Обставини, передбачені частиною 1 статті 31 Закону № 3773-VI, за наявності яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, під час розгляду справи не встановлені.

За викладених обставин колегія суддів не вбачає протиправності рішення № 4 від 16.04.2022, постанови про заборону в`їзду від 10.11.2022 року, які прийняті за фактом порушення позивачем приписів чинного законодавства України та у відповідності до повноважень, наданих відповідним посадовим особам.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачами, як суб`єктами владних повноважень доведено правомірність прийнятих рішень.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо правомірності прийняття рішення № 4 від 16.04.2022 та постанови про заборону в`їзду від 10.11.2022 року та відсутності підстав для їх скасування.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційні скарги відповідача-1 та відповідача-3 підлягають задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 4 ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

Керуючись стст. 288, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Дніпровського відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області та Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року в адміністративній справі №280/7218/22 - задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року №280/7218/22 - скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні адміністративного позову Громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (відповідач-1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач-2), Дніпровського відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (відповідач-3) про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції в строк, передбачений ст. 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко