Справа № 340/8008/23
Суддя: О.В. КРАВЧУК
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/8008/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук О.В. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; 25006)

до

відповідача-1: Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (, адреса: м. Кропивницький, вул. Чміленка, б. 41)

відповідача-2: Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (; адреса: вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції Кіровоградській області Національної поліції України щодо невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошової компенсації за невикористані 14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, грошової компенсації за невикористанні календарні дні за 2019 рік 23 доби щорічної основної оплачуваної та додаткової відпустки за вислугу років, протиправною;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області Національної поліції України (, 25006, м. Кропивницький, вул. В. Чміленка, 41) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні за 2016 рік - 14 діб додаткової відпустки як учаснику бойових дій, за 2019 рік 23 доби щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової відпустки за вислугу років, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення 17.04.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним, під час проходження служби в Національній поліції, не було використано 23 доби щорічної основної та додаткової відпустки за вислугу років за 2019 рік та 14 діб додаткової відпустки за 2016 рік - як учаснику бойових дій. Однак, під час звільнення його зі служби та на момент звернення його з цією позовною заявою йому не нараховано та не виплачено компенсацію за невикористані дні основної та додаткової відпустки.

Відповідач - 2 надав до суду відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву позовних вимог не визнав, мотивуючи тим, що основна відпустка та додаткова за вислугу років за 2019 рік позивачем були використані в повному обсязі. Щодо виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2016 рік зазначив, що спеціальним законодавством не визначено, чи виплачується поліцейським при звільненні зі служби в поліції грошова компенсація за невикористані відпустки у минулих періодах, адже виплаті підлягає компенсація за невикористану відпустку саме в році звільнення. Крім того, відповідач зазначає, що компенсація виплачується за лише невикористані дні щорічних відпусток та додаткової відпустки одного виду - працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Судом вчинені такі процесуальні дії та розглянуті заяви і клопотання сторін у справі:

- ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін;

- ухвалою від 29 лютого 2023 року судом залучено до участі у справі Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України (; адреса: вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ) як відповідача.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України.

Воднораз, згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 12.08.2016 року, позивач набув статусу учасника бойових дій.

Наказом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 13.04.2023 №204 о/с «По особовому складу» підполковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника управління - начальника 3-го відділу (протидії організованим злочинним групам в органах державної влади) управління стратегічних розслідувань в Сумській області, із 17 квітня 2023 року, звільнено зі служби в поліції згідно з пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

28.06.2023 року позивачем було направлено запит до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області щодо надання інформації про кількість невикористаних ним днів основної та додаткової відпусток.

Листом від 03.07.2023 року ГУНП в Кіровоградській області повідомило позивача про те, що за 2019 рік ОСОБА_1 використано щорічну основну та додаткову відпустку у кількості 21 календарний день, а за 2016 рік позивач не використав додаткову відпустку, як учасник бойових дій.

Вважаючи, що відповідач при звільненні позивача протиправно не виплатив йому компенсацію за невикористані дні відпустки, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Щодо компенсації за невикористані за 2019 рік 23 доби щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової відпустки за вислугу років, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення (17.04.2023), суд зазначає таке.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 45 Конституції України передбачено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України «Про відпустки» від 15.11.1996 р. №504/96-ВР (далі за текстом - Закон №504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки працівників, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі ст.4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням; 3) творча відпустка ; 31) відпустка для підготовки та участі в змаганнях; 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи; 5) відпустки без збереження заробітної плати. Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Відповідно до статті 162 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

З огляду на частини 1 статті 24 Закону №504/96-ВР, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Так, позивач в позовних вимог просить нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за 23 доби щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової відпустки за вислугу років за 2019 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення 17.04.2023.

Судом встановлено, що відповідно до листа ГУНП в Кіровоградській області від 03.07.2023, позивачем за 2019 рік використано щорічну основну та додаткову відпустку з 10 червня по 2 липня 2019 року у кількості 21 календарний день (наказ ГУНП в Кіровоградській області від 10.06.2019 № 208 о/с дск).

При цьому, відповідно до листа начальника УКЗ ГУНП в Кіровоградській області № 2233/15-2023 від 28.11.2023, ОСОБА_1 проходив службу в ГУНП в Кіровоградській області з 07.11.2015 по 18.11.2019. Наказом ГУНП в Кіровоградській області від 14.11.2019 № 423 о/с дск, позивача переведено для подальшого проходження служби до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Воднораз, Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України надано до суду копію наказу № 130 від 24.12.2019 «Про відпустки», яким позивачу надано частину основної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік на 09 діб (з 20 по 28 січня 2020 року) та додаткову оплачувану відпустку на 15 діб (з 29 січня по 12 лютого 2020 року) та довідку від 04.03.2024 року відповідно до якої основна та додаткова відпустки за 2019 рік використані позивачем у повному обсязі.

Позивач не спростував наданих відповідачем-2 доказів.

Отже, зважаючи на використання позивачем основної та додаткової відпустки за 2019 рік у повному обсязі, правових підстав для виплати ОСОБА_1 відповідної компенсації при звільненні не було.

За наведених обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог, які стосуються нарахування та виплати позивачеві компенсації за невикористані 14 діб додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік, суд зазначає таке.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Згідно з положеннями частин 1-4 статті 93 Закону №580-VIII тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до абзацу 7 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Верховний Суд зазначав, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону «Про відпустки» та статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (пункт 22 постанови від 7 травня 2020 року у справі №360/4127/19).

Відповідно до приписів частин 8-11 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Отже, правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

З огляду на наведені норми, суд дійшов висновку про те, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

У справі №160/10875/19 (постанова від 19.01.2021), в якій розглядалися аналогічні правовідносини щодо права поліцейського на компенсацію за дні невикористаної відпустки, Верховний Суд висловив правову позицію, суть якої полягає в тому, що у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що полягає в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом і у справі №640/21771/20 (постанова від 22.12. 2021 року)

З наведених підстав суд відхиляє як безпідставні твердження відповідача, що за спеціальним законодавством, якими є Закон № 580-VIII та Порядок № 260, поліцейські мають право на отримання виключно компенсацію за невикористану в році звільнення зі служби відпустку.

Однак, всупереч положень статті 24 Закону № 504/96-ВР та статті 83 КЗпП України, Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України при звільненні позивача зі служби в поліції не нарахував та не сплатив останньому компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій в кількості 14 діб, тим самим допустив протиправну бездіяльність по відношенню до нього.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позивачем частково доведено, що відповідачем порушено приписи чинного законодавства, а тому адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Судові витрати щодо сплати судового збору, які підлягали б розподілу на підставі статті 139 КАС України, у справі відсутні. Докази понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу наразі суду не подані.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; 25006) до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (, адреса: м. Кропивницький, вул. Чміленка, б. 41) та Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (; адреса: вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2016 рік.

Зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржене у 30-денний строк з дня його складення до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.В. КРАВЧУК