Справа № 580/10876/23
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2024-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 року справа № 580/10876/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Трофімової Л.В. за участі секретаря судового засідання Проценко В.С. розглянув у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 580/10876/23 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 /адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (м. Черкаси, вул. Смілянська 23, 18001, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська 16, м. Київ, 04053, ) про визнання протиправним і скасування індивідуального акта та зобов`язання вчинити дії, ухвалив рішення.

І. ПРОЦЕДУРА/ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

16.11.2023 вх.№ 50557/23 ОСОБА_1 (представник - адвокат Мазурик Зоряна Ярославівна ордер АБ «Захист» серії ВН №1289442) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом, просить (15.01.2024 вх. 2548/24):

- визнати протиправним та скасувати рішення від 04.09.2023 №20 Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо призначення пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та врахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 23.03.1989 до 10.11.1989; з 14.05.1990 до 14.11.1990, з 15.10.1992 до 26.01.2004.

22.01.2024 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Згідно із частиною 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі під час розгляду справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА

В обґрунтуванні позовних вимог зазначається, у зв`язку із досягнення пенсійного віку позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою для призначення пенсії за віком, проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 04.09.2023 №20 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідачем не зарахований страховий стаж за період роботи з 23.03.1989 до 10.11.1989, позаяк відсутня інформація про вироблені вихододні та не надано довідки про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлення річного мінімуму, перейменування /реорганізацію колгоспу; з 14.05.1990 до 14.11.1990, позаяк наявне виправлення в даті звільнення; з 15.10.1992 до 26.01.2004, позаяк записи із порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників - відсутні номер та дата підстави на зарахування та звільнення. Відмову у призначенні пенсії позивач вважає протиправною, позаяк трудова книжка містить записи щодо періодів трудової діяльності та підтверджує набутий стаж. Позивач зазначає, що підставою для призначення пенсії є стаж роботи, а не дотримання формальних вимог під час заповнення трудової книжки іншими особами (позивач не має нести відповідальність за правильність заповнення трудової книжки, позаяк записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником, а не ним особисто). Позивач не погоджуючись з рішенням відповідача в частині відсутності страхового стажу для призначення пенсії за віком, звернувся до суду.

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧІВ

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області позовні вимоги не визнав, надав до суду 09.02.2024 вх. 7354/24 відзив на позовну заяву, де зазначив, що позивач 29.08.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058, що за принципом екстериторіальності виконавцем визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та за результатом розгляду заяви позивача прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 04.09.2023 № 20, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону № 1058.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві позовні вимоги не визнав, надав до суду 19.02.2024 вх. 8700/24 відзив на позовну заяву, де зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві здійснювався лише прийом заяви із документами позивача, безпосередньо розгляд заяви здійснювався Головнимо управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області - винесено рішення від 04.09.2023 №20 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно Закону №1058.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Суд встановив, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 ) 29.08.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058.

Згідно із розпискою-повідомленням до заяви від 03.11.2023 зареєстровано вх.№2455 долучено такі документи: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; заява про призначення/перерахунок пенсії; паспорт; диплом (свідоцтво, атестат) про навчання; довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 №1.7-01/106, №1.7-03/104; довідка про прийняття на роботу (навчання) №517, №147, №08-04-01/164, №08-04-01/164/1; трудова книжка №1652.

За принципом екстериторіальності виконавцем визначене Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та за результатом розгляду заяви позивача прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 04.09.2023 № 20.

У рішенні від 04.09.2023 № 20 зазначається: за результатами розгляду документів, доданих позивачем до заяви, встановлено, що його страховий стаж становить 26 років 18 днів. До загального страхового стажу не зараховано: період роботи з 23.03.1989 до 10.11.1989, відповідно до трудової книжки від 22.07.1982 без номера, оскільки відсутня інформація про вироблені вихододні. Довідки про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлений річний мінімум, перейменування/реорганізацію колгоспу (за необхідності) не надано; період роботи з 14.05.1990 до 14.11.1990, оскільки наявне виправлення в даті звільнення; період роботи з 15.10.1992 до 26.01.2004, оскільки записи внесені із порушенням Інструкції № 58 (відсутні номер та дата підстави на зарахування та звільнення). Стаж частково зарахований за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), проте у позивача відсутній необхідний страховий стаж, передбачений статтею 26 Закону № 1058.

Не погодившись із відмовою у призначенні пенсії та не зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 23.03.1989 до 10.11.1989; з 14.05.1990 до 14.11.1990, з 15.10.1992 до 26.01.2004, позивач звернувся до суду із позовом.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з огляду на таке.

V. НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин - далі Закон №1058).

Згідно статті 4 Закону №1058 законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «;Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 1 Закону №1058, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 Закону №1058, та інші особи, передбачені Законом №1058.

Згідно частини першої статті 9 Закону № 1058 в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно частини першої статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно частини другої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону №1058 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058).

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно статті 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно із пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку).

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі №569/16691/16-а, №415/4914/16-а, №550/927/17, №682/967/17, №359/2076/17.

Надаючи оцінку доводам сторін щодо спірного періоду з 23.03.1989 до 10.11.1989, з 14.05.1990 до 14.11.1990, з 15.10.1992 до 26.01.2004, суд зазначає таке.

У трудовій книжці позивача містяться записи, що у спірний період позивач працював: з 13.03.1989 до 10.11.1989 - працював на посаді; з 14.05.1990 до 14.11.1990- на посаді фотограф -рознощик, з 15.10.1992 до 26.01.2004 - торгово-посереднецька діяльність. Автотранспортні послуги.

Підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів до стажу роботи, що враховується у призначення пенсії, відповідачем в оспорюваному рішенні вказано, що періоди трудової діяльності по трудовій книжці не зараховано до стажу, позаяк відсутня інформація про вироблені вихододні, наявні виправлення в даті звільнення, записи внесені із порушенням Інструкції № 58 (відсутні номер та дата підстави на зарахування та звільнення).

Суд критично оцінює зазначену позицію ГУ ПФУ у Черкаській області, позаяк обов`язок заповнення трудових книжок покладений на роботодавця, що розцінюється судом як надмірний формалізм відповідача.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 (далі -Інструкція № 58). Відповідно до п.2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1Інструкції № 58).

Законодавцем покладений обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому неналежне ведення не може позбавити позивача права на врахування спірного періоду роботи до його страхового стажу за наявних повноважень відповідача здійснювати перевірку.

Суд зазначає, що відповідно допостанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників» № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбаченихзаконом випадках іншу відповідальність, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.

Ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової книжки, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.

Наявне виправлення в даті звільнення, відсутність номера та дата підстави на зарахування та звільнення не може бути підставою єдиною підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, позаяк працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства за наявних повноважень органу ПФУ здійснити перевірку наданих відомостей та сприяти позивачу у реалізації права на пенсійне забезпечення.

Оцінюючи допустимість трудової книжки позивача, як доказу на підтвердження стажу, враховує, що відповідач не навів достатніх аргументів, що би вказували на невідповідність трудової книжки позивача чи записів у ній вимогам чинного законодавства у контексті обчислення страхового стажу зі сплатою внесків у відповідний період.

Варто зазначити, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17: на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Верховний Суд № 826/9751/14 ЄДРСР 100973142 звертає увагу на те, що саме з метою виконання завдання адміністративного судочинства сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя.

Відповідач не здійснював запитів на підтвердження періоду роботи позивача з 13.03.1989 до 10.11.1989, з 14.05.1990 до 14.11.1990, з 15.10.1992 до 26.01.2004 та не надав доказів які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки у звязку із сплатою/ не сплатою ЄСВ, тому суд дійшов висновку, що відповідач протиправно, передчасно і немотивовано відмовив у зарахуванні до страхового стажу позивача спірні період роботи позивача.

Верховний Суд 11 вересня 2023 року у справі №420/14943/21 (адміністративне провадження №К/990/8225/23) сформулював правовий висновок про те, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять легітимну основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих заявником документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення суб?єкта владних повноважень; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, що не ґрунтуються на нормах права.

Оцінюючи доводи та докази сторін, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відмову у призначенні пенсії за віком від 04.09.2023 №20 прийняте не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тобто не відповідає усім критеріям, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправним та належить скасуванню.

Суд виконує функцію правосуддя і є органом судової гілки влади, за загальним правилом не має права перебирати на себе повноваження, виконання яких покладено законодавством на органи виконавчої влади.

Судовому захисту належать виключно порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому. У частині вимоги про визнання противною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо призначення пенсії належить відмовити як неоьбгрунтованій.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Суд дійшов висновку, що відповідач, ухвалюючи індивідуальний акт, протиправно не продемонстрував сприяння у реалізації права позивача на соціальний захист - пенсійне забезпечення у контексті легітимних очікувань як складової майнового права - не роз`яснив Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу, що потребує виправлення, тому належить зобов`язати суб`єкта владних повноважень - Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області вжити заходи щодо перевірки спірних періодів роботи позивача у зв`язку із сплатою внесків за спірні періоди відповідно до повноважень з урахуванням правової оцінки, наданої судом за встановлених обставин, оцінених доказів та доводів сторін, позовні вимоги належить задовольнити частково, визнавши протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 04.09.2023 №20 під час розгляду заяви позивача щодо перевірки відомостей про страховий стаж та для сприяння позивачеві ОСОБА_1 у реалізації права на пенсійне забезпечення повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 29.08.2023 з урахуванням оцінки та висновків суду з наданням мотивованого рішення.

VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд не включає до складу судових витрат, що належать розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Враховуючи, що позивачем сплачений судовий збір у сумі 1073,60 грн, позовні вимоги задоволено частково, наявні підстави для стягнення витрат зі сплати судового збору у сумі 536,80 грн.

Керуючись статтями 2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 242-246, 255, 258, 262-263, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 04.09.2023 №20 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву від 29.08.2023 ОСОБА_1 з урахуванням оцінки суду.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (м. Черкаси, вул. Смілянська 23, 18001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 536,80 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 № 1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».

Копію рішення направити сторонам справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ];

відповідачі: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області [м. Черкаси, вул. Смілянська 23, 18001, ]; Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві [вул. Бульварно-Кудрявська 16, м. Київ, 04053, ].

Рішення суду складене 22.03.2024.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА