Справа № 380/23912/23
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2024-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань закриття провадження у справі

22 березня 2024 рокусправа № 380/23912/23
м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку письмового провадження заяву представника відповідача про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича (далі - відповідач), у якій, з урахуванням заяви по уточнення позовних вимог (вх. № 7598 від 30.01.2024), просить:

- визнати неправомірною та скасувати постанову, винесену 13.10.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем, в частині накладення арешту на транспортний засіб «автомобіль легковий, Volksvagen Passat, номер державної реєстрації: НОМЕР_1 , номер шассі НОМЕР_2 »;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича зняти арешт з автомобіля марки Volksvagen Passat, номер шассі НОМЕР_2 , накладений постановою від 13.10.2022 року у виконавчому провадженні № 70076635.

В обґрунтування позову зазначила, що позивачка є власником транспортного засобу Volksvagen Passat, номер державної реєстрації: НОМЕР_1 , номер шассі НОМЕР_2 . Повідомила, що вказаний автомобіль належить позивачці на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 30.09.2022, який ОСОБА_1 придбала у ТзОВ «ДОКУМЕНТАВТО». Зазначила, що 09.10.2023 їй стало відомо те, що на належний позивачці транспортний засіб накладено арешт і його відчуження заборонено. При цьому, як встановила позивачка, такий арешт накладено відповідачем у межах виконавчого провадження № 70076635, в якому боржником є ОСОБА_2 . Вказала, що станом на 13.10.2022 (на день накладення арешту) автомобіль марки Volksvagen Passat, номер державної реєстрації: НОМЕР_1 , номер шассі НОМЕР_2 належав їй, а не боржнику за виконавчим провадженням, тому вважає оскаржену постанову протиправною та такою що підлягає скасуванню в частині накладення арешту на автомобіль позивачки, та вважає, що застосований арешт підлягає зняттю, тому звернулася до суду із цим позовом.

Ухвалою від 16.10.2023 позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 27.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Ухвалою суду від 04.12.2023 відмовлено у задоволенні заяви позивачки про забезпечення доказів в адміністративній справі № 380/23912/23 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 30.01.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ).

На адресу суду від представника відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі (вх. № 93379 від 04.12.2023), у якій просить закрити провадження у справі у зв`язку з тим, що рішення і дії приватний виконавець виконавчого округу Львівської області приймав в ході виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Львова у справі № 466/7244/22, тому вважає, що справа повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства.

У судовому засіданні представник позивачки проти заявленого клопотання заперечив.

Відповідач або його представник у судове засідання не з`явився; про час і дату судового засідання повідомлений належним чином шляхом надіслання повістки за допомогою сервісу «Електронний суд», що підтверджується наявною у справі довідкою про доставку електронного листа.

У судовому засіданні 19.03.2024 суд ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

При вирішенні заяви представника відповідача про закриття провадження, суд враховує таке.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 11.10.2022 у справі № 466/7244/22 заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково, зокрема накладено арешт на транспортний засіб VOLKSVAGEN PASSAT, номерний знак НОМЕР_6 , тип - легковий седан В, номер кузова - НОМЕР_2 , 2015 року випуску, вид палива - дизельне паливо, чорного кольору, об`єм двигуна - 1968 куб. см. Згідно акту оцінки транспортного засобу ЛВК № 004368 від 13.09.2022, вартість транспортного засобу становить 496800, 00 грн, що належить на праві власності ОСОБА_2 .

На підставі заяви представника ОСОБА_3 - Валігури В.В., приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем, відкрито виконавче провадження № 70076635 з примусового виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 11.10.2022 у справі № 466/7244/22, про що прийнято відповідну постанову.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про арешт майна боржника від 13.10.2022 ВП № 70076635 накладено арешт на транспортні засоби: OPEL VIVARO, номерний знак НОМЕР_6 , тип - пасажирський В, номер кузова НОМЕР_7 , 2015 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна - 1598 куб. см; VOLKSVAGEN PASSAT, номерний знак НОМЕР_1 , тип легковий седан В, номер кузова - НОМЕР_2 , 2015 року випуску, вид палива дизельне, чорного кольору, об`єм двигуна - 1968 куб. см.

Вирішуючи заяву представника відповідача про закриття провадження у справі суд керується таким.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Положеннями частини першої статті 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Статтею 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою та другою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із частинами третьою п`ятою статті 59 Закону № 1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.01.2020 у справі № 340/25/19, для визначення юрисдикції спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Суд зазначає, що спір у цій справі пов`язаний із накладенням відповідачем арешту на майно, а саме: транспортний засіб «автомобіль легковий, Volksvagen Passat, номер державної реєстрації: НОМЕР_1 , номер шассі НОМЕР_2 », який, як зазначає позивачка станом на момент накладення арешту належав на праві власності саме їй, а не боржнику у виконавчому провадженні № 70076635.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У силу приписів ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Натомість згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України Про виконавче провадження, згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Суд зазначає, що оскільки ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження ВП № 70076635, то відповідач є суб`єктом владних повноважень щодо неї, з огляду на прийняття індивідуального акта (постанови про арешт майна боржника) стосовно майна позивачки.

З урахуванням наведеного, змісту і суті позовних вимог позивачки, суд дійшов висновку, що заява представника відповідача про закриття провадження задоволенню не підлягає, а тому у її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 238, 239, 243, 248, 256, 287, 293, 294 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви представника відповідача про закриття провадження у справі відмовити.

2. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає. Заперечення на цю ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Р.П. Качур