Справа № 420/2029/24
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2024-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2029/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо неврахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи з 14.08.1991 р. по 15.07.1997 року;

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 11.01.2024 року о/р № 42 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у перерахунку страхового стажу, набутого до 01.01.2004 р.»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 14.08.1991 р. по 15.07.1997р. та перерахувати ОСОБА_1 розмір пенсії починаючи з дати призначення пенсії - 17.07.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії по інвалідності згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві прийнято рішенням № 42 від 11.01.2024 року, яким позивачу відмовлено у перерахунку пенсії в частині зарахування до стажу періоду роботи з 14.08.1991 року по 15.07.1997 року.

Ухвалою від 22.01.2024 року відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (ст. 262 КАС України); встановлено, що справа буде розглянута судом на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

Від відповідачів надійшли відзиви на позову заяву, в яких в обґрунтування правової позиції зазначено, що при зверненні за призначенням пенсії позивач надав трудову книжку, згідно якої у період з 14.08.1991 по 15.07.1997 він працював на посаді директора Тульчинського військово спортивного клубу «Геліос».

Зазначений період не було враховано до страхового стажу, оскільки запис про звільнення не завірений підписом керівника або уповноваженої особи, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

До заяви від 08.01.2024 року заявником повторно надано трудову книжку, в якій дописано підпис директора після запису про звільнення, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Також до заяви долучено копії архівних документів, зокрема: рішення про реєстрацію військово-спортивного клубу «Геліос»; заяви на реєстрацію статуту; установчих документів; протоколу засідання.

Копій документів, що містять відомості про періоди роботи позивача, а саме: наказів про прийом на роботу та звільнення, не надано.

Отже рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 42 від 11.01.2024 року про відмову у проведенні перерахунку позивачу пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є законним та обґрунтованим.

Від позивача надійшла відповідь на відзив.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з 17.07.2023 року отримує пенсію відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

18.08.2023 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії по інвалідності згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Після реєстрації заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві прийнято рішенням №№ 42 від 11.01.2024 року, яким позивачу відмовлено у перерахунку пенсії.

Згідно з оскаржуваним рішенням за доданими позивачем документами до стажу не зараховано період роботи позивача з 14.08.1991 р. по 15.07.1997 р. на посаді директора Тульчинського військово-спортивного клубу «Геліос».

Відповідно до вказаного рішення зазначений період не було враховано до страхового стажу, оскільки запис про звільнення не завірений підписом керівника або уповноваженої особи, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

До заяви від 08.01.2024 року заявником повторно надано трудову книжку, в якій дописано підпис директора після запису про звільнення, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Також до заяви долучено копії архівних документів, зокрема: рішення про реєстрацію військово-спортивного клубу «Геліос»; заяви на реєстрацію статуту; установчих документів; протоколу засідання.

Копій документів, що містять відомості про періоди роботи позивача, а саме: наказів про прийом на роботу та звільнення, не надано.

Позивач, вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 42 від 11.01.2024 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11. 1991 року № 1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України №1058-IV.

Частиною 3 ст. 4 Закону України №1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частиною першою ст. 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

До 01 січня 2004 року порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пунктах 3, 6 та 8 Порядку № 637.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що згідно з частиною 3 статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Згідно з пунктом 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (надалі також - Порядок № 22-1) встановлено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Таким чином, якщо поданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії документів було не достатньо, то пенсійний орган був зобов`язаний повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково. Окрім цього відповідач не був позбавлений права у разі наявності в нього сумнівів в достовірності чи повноті записів в трудовій книжці позивача звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, умов атестації робочого місця, провести відповідні зустрічні звірки тощо.

В цьому випадку пенсійний орган не надав суду доказів вчинення таких дій.

Стосовно не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 14.08.1991 р. по 15.07.1997 р. на посаді директора Тульчинського військово-спортивного клубу «Геліос», суд зазначає наступне.

В якості підстави для відмови в перерахунку пенсії, відповідачем зазначено, що при внесенні до трудової книжки запису про звільнення відповідний запис помилково не було завірено підписом відповідальної особи.

Судом встановлено, що позивач з 14.08.1991 р. по 15.07.1997 р. працював на посаді директора Тульчинського військово-спортивного клубу «Геліос».

Вказане підтверджується записом у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

Відповідні записи щодо прийняття на роботу та звільнення з роботи оформлені відповідно до вимог законодавства, з зазначенням номерів, дат, наказів та скріплені печаткою підприємства, - мітяться в трудовій книжці.

Крім того, судом встановлено, що позивачем на підтвердження вказаного періоду роботи надано пенсійному органу:

-протокол № 4 від 18.11.1990 р. засідання ради військово-патріотичного об`єднання, «Про відкриття військово-спортивного клубу «Геліос», на якому вирішено затвердити директором клубу ОСОБА_1 ;

- статут військово-спортивного клубу «Геліос», затверджений головою обласного військово-патріотичного об`єднання ОСОБА_2 від 14.11.1990 р., на 7 сторінці якого міститься підпис директора клубу ОСОБА_1 (повідомляємо, що Тульчинською районною військовою адміністрацією Вінницької області надано лише 2 арк. відповідного статуту);

- доповнення до статуту військово-спортивного клубу «Геліос», затверджено головою обласного військово-патріотичного об`єднання ОСОБА_2 від 13.08.1991 р., за підписом директора клубу ОСОБА_1 ;

- рішення Виконавчого комітету Тульчинської районної ради народних депутатів Вінницької області № 134 від 29.08.1991 р. «Про реєстрацію статуту колективних малих підприємств …. Військово-спортивного клубу «Геліос».

На підставі наданих доказів судом встановлено, що позивач в період з 14.08.1991 р. по 15.07.1997 р. працював на посаді директора Тульчинського військово-спортивного клубу «Геліос».

Позивач має право на зарахування періоду роботи з 14.08.1991 р. по 15.07.1997 р. на посаді директора Тульчинського військово-спортивного клубу «Геліос» до стажу роботи, що дає право на перерахунок пенсії.

Однак, згідно розрахунку стажу роботи позивача, цей період органом пенсійного фонду не був зарахований до його загального страхового стажу.

Крім того, Верховний Суд у іншій постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком. Верховний Суд у постановах від 28.02.2018 року у справі №428/7863/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Верховний Суд у іншій постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що період роботи з 14.08.1991 р. по 15.07.1997 р. на посаді директора Тульчинського військово-спортивного клубу «Геліос» підлягає зарахуванню позивачу до стажу роботи, який дає право на перерахунок пенсії.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 14.08.1991 р. по 15.07.1997р. та перерахувати ОСОБА_1 розмір пенсії починаючи з дати призначення пенсії - 17.07.2023 року, суд зазначає наступне.

Як підтверджено матеріалами справи, відповідачем, відповідно змісту оскаржуваного рішення, під час перрахунку пенсії до стажу не зараховано період роботи позивача з 14.08.1991 р. по 15.07.1997 р. на посаді директора Тульчинського військово-спортивного клубу «Геліос».

Судом встановлено, що факт роботи позивача з 14.08.1991 р. по 15.07.1997 р. на посаді директора Тульчинського військово-спортивного клубу «Геліос», а також записом у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

Крім того, судом також встановлено, що позивачем вживалися заходи щодо отримання додаткових документів на підтвердження періоду роботи.

Під час розгляду справи судом встановлено, що в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 наявний запис про роботу позивача з 14.08.1991 р. по 15.07.1997 р. на посаді директора Тульчинського військово-спортивного клубу «Геліос».

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач з 14.08.1991 р. по 15.07.1997 р. працював на посаді директора Тульчинського військово-спортивного клубу «Геліос», що свідчить про наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи позивача з 14.08.1991 р. по 15.07.1997 р. на посаді директора Тульчинського військово-спортивного клубу «Геліос».

Суд вважає протиправним не зарахування вказаного періоду навчання позивача до стажу роботи, оскільки відповідні записи містяться у трудовій книжні і не потребують підтвердження довідкою.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені обставини, суд дійшов висновку, що належним способом захисту буде визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України м. Києві № 42 від 11.01.2024 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 17.07.2023 року; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення про перерахунок пенсії ОСОБА_1 пенсії, зарахувавши до страхового стажу період роботи позивача з 14.08.1991 р. по 15.07.1997 р. на посаді директора Тульчинського військово-спортивного клубу «Геліос».

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням висновку суду про задоволення позову, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, м. Київ, 04053, Код ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; код ЄДРПОУ 20987385) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України м. Києві № 42 від 11.01.2024 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення про перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 17.07.2023 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи позивача з 14.08.1991 р. по 15.07.1997 р. на посаді директора Тульчинського військово-спортивного клубу «Геліос», з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, м. Київ, 04053, Код ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень, двадцять копійок).

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Самойлюк Г.П.