Справа № 380/26394/23
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2024 року м. Львівсправа № 380/26394/23

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Львівської області щодо ненарахування та невиплати підвищення до пенсії у розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком з часу звернення (06 червня 2023 року) за перерахунком пенсії відповідно до пункту «г» частини першої статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Львівської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підвищення до пенсії в розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком, з часу звернення (06 червня 2023 року) за перерахунком пенсії відповідно до пункту «г» частини першої статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що є особою, яка необґрунтовано зазнала політичних репресій як член сім`ї репресованих з політичних мотивів батьків, які згодом були реабілітовані, що дає їй право на підвищення до призначеної пенсії в розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 06 червня 2023 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про встановлення згаданого підвищення до пенсії, однак отримала відмову, яка мотивована тим, що оскільки позивачка народилася в селі Ук Алзамайського району Іркутської області, а не була примусово переселена, підстави для проведення перерахунку пенсії як члену сім`ї репресованого та згодом реабілітованого відсутні. Уважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивачка за захистом свого порушеного права звернулася з цим позовом до суду, який просить задовольнити повністю.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач зазначає, що підстави для нарахування та виплати позивачці підвищення до пенсії в розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відсутні, оскільки на момент здійснення репресій у 1951 році позивачка не проживала з репресованою особою чи з членом сім`ї репресованої особи однією сім`єю і не була пов`язана спільним побутом, адже народилася у 1958 році в селі Ук Алзамайського району Іркутської області, тобто вже після виселення батьків на спецпоселення (в 1951 році). Відзначає, що у доданих позивачкою до позовної заяви архівних довідках нічого не вказано про її реабілітацію. У зв`язку з наведеним у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю.

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 15 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 21 грудня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Суд установив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області, як одержувачка пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 15 лютого 1958 року позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Ук Алзамайського району Іркутської області, РСФСР, батьки (згідно з указаним свідоцтвом): батько - ОСОБА_2 , матір - ОСОБА_3 .

Згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 05 травня 1957 року батьки позивачки - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали шлюб 05 травня 1957 року, прізвище чоловіка та дружини після шлюбу - ОСОБА_6 .

До реєстрації шлюбу позивачка мала прізвище ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 12 травня 1979 року.

11 вересня 2017 року Львівська обласна рада видала позивачці посвідчення № 123/-17-П, згідно із яким позивачка має право на пільги, передбачені рішеннями Львівської обласної ради та Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Відповідно до довідки Управління внутрішніх справ Львівської області від 02 жовтня 1991 року № 4/5-13053-Р ОСОБА_7 , 1896 року, його дружина, ОСОБА_8 , 1898 року, дочки, ОСОБА_9 , 1935 року, ОСОБА_10 , 1929 року, ОСОБА_5 , 1935 року, ОСОБА_11 , 1931 року, виселені з конфіскацією майна 09 січня 1951 року із села Вороців Яворівського району Львівської області і по постанові особливої наради при МДБ СРСР від 20 січня 1951 року /протокол № 3/ визначені на спецпоселення в Іркутську область /звільнені: ОСОБА_7 ; ОСОБА_10 - 25 червня 1958 року, ОСОБА_10 - 24 березня 1958 року, ОСОБА_5 - 08 січня 1958 року, ОСОБА_9 - 16 березня 1955 року, ОСОБА_8 - 31 жовтня 1953 року на спецпоселенні померла/, на підставі ст. 3 Закону УРСР від 17 квітня 1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» реабілітовані з поновленням в усіх громадянських правах, у тому числі з поверненням конфіскованого майна або його вартості.

Листом Прокуратури Івано-Франківської області від 26 лютого 1991 року № 13/285-91 ОСОБА_12 повідомлено, що 26 лютого 1991 року його сім`я в складі: ОСОБА_13 , 1900 року народження, ОСОБА_14 , 1908 року народження, ОСОБА_12 , 1932 року народження, ОСОБА_15 , 1935 року народження, ОСОБА_16 , 1942 року народження, ОСОБА_17 , 1950 року народження, згідно з Указом Президії Верховної Ради СРСР від 16 січня 1989 року по спецпоселенню реабілітована. Цю відповідь слід розглядати як довідку про реабілітацію.

Листом від 21 червня 2023 року № 16357-16044/Р-52/8-1300-23 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивачку на її заяву від 06 червня 2023 року щодо перерахунку пенсії про те, що оскільки відповідно до паспортних даних вона народилася в селі Ук Алзамайського району Іркутської області, а не була примусово переселена, підстави для проведення перерахунку пенсії як члену сім`ї репресованого та згодом реабілітованого відсутні.

Уважаючи дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії у розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» частини першої статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу звернення за перерахунком пенсії протиправними, позивачка звернулася з цим позовом до суду.

Зміст спірних правовідносин полягає у тому, що позивачка, як член сім`ї репресованих, а згодом реабілітованих громадян (батьків), уважає, що має право на виплату підвищення до пенсії у розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» частини першої статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» необхідно вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25.12.1958, за винятком осіб, зазначених у статті 2 вказаного Закону.

Відповідно до статті 1-2 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 17 квітня 1991 року № 962-XII з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон № 962-XII) реабілітованими визнаються особи:

1) які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання;

2) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів;

3) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення;

4) які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину;

5) стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Частиною першою статті 4 Закону № 962-XII передбачено поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Згідно з пунктом 2.13 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон № 1788-XII) призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Аналіз наведених вище норм права вказує, що громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії підвищуються на 50 процентів мінімальної пенсії за віком, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

За змістом пункту 6 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон № 1058-IV) до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Підпунктом другим пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16 липня 2008 року № 654, з наступними змінами та доповненнями, установлено, що з 01 вересня 2008 року репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 грн, а членам їх сімей, яких було примусово переселено - 43,52 грн.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Стаття 28 Закону № 1058-IV визначає розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до вимог частини першої статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-XIV з наступними змінами та доповненнями, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Згідно із частиною четвертою статті 28 Закону № 1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частинами 1 - 3 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Із урахуванням загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, під час визначення розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону № 1788-XII, який має вищу юридичну силу, а не підпунктом другим пункту 4 Постанови № 654, зважаючи на те, що останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом в постановах від 10 жовтня 2018 року у справі № 446/1549/16-а, від 27 листопада 2018 року у справі № 446/1515/16-а та від 06 лютого 2019 року у справі № 446/1848/16-а, яку суд ураховує на підставі вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

Аналізуючи співвідношення підпункту другого пункту 4 Постанови № 654 та пункту «г» статті 77 Закону № 1788-XII, суд бере до уваги пріоритетність застосування до спірних правовідносин положень згаданого Закону, як нормативно-правового акта вищої юридичної сили.

Суд встановив, що відповідно до довідки Управління внутрішніх справ Львівської області від 02 жовтня 1991 року № 4/5-13053-Р матір позивачки - ОСОБА_18 , 1935 року народження, була виселена з конфіскацією майна 09 січня 1951 року із села Вороців Яворівського району Львівської області і по постанові особливої наради при МДБ СРСР від 20 січня 1951 року /протокол № 3/ визначена на спецпоселення в Іркутську область, звільнена 08 січня 1958 року, на підставі ст. 3 Закону УРСР від 17 квітня 1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» реабілітована з поновленням в усіх громадянських правах, у тому числі з поверненням конфіскованого майна або його вартості.

А згідно із листом Прокуратури Івано-Франківської області від 26 лютого 1991 року № 13/285-91 26 лютого 1991 року сім`я ОСОБА_12 (батько позивачки) в складі: ОСОБА_13 , 1900 року народження, ОСОБА_14 , 1908 року народження, ОСОБА_12 , 1932 року народження, ОСОБА_15 , 1935 року народження, ОСОБА_16 , 1942 року народження, ОСОБА_17 , 1950 року народження, згідно з Указом Президії Верховної Ради СРСР від 16 січня 1989 року по спецпоселенню реабілітована. (Цю відповідь слід розглядати як довідку про реабілітацію, про що зазначено в листі від 26 лютого 1991 року № 13/285-91 26 лютого 1991 року).

Водночас позивачка - ОСОБА_1 , 1958 року народження, є особою, яка народилася та перебувала на спецпоселенні разом із репресованими за політичними мотивами батьками, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_2 від 15 лютого 1958 року.

Статтею 1-1 Закону № 962-ХІІ визначено, що репресованою особою є особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом; членами сім`ї є чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю і були пов`язані спільним побутом.

Так, суд зазначає, що позивачка є членом сім`ї репресованих осіб (батьків), оскільки народилася на спецпоселенні та на момент здійснення репресій проживала з репресованими особами однією сім`єю.

Крім цього, 11 вересня 2017 року Львівська обласна рада видала позивачці посвідчення № 123/-17-П, згідно із яким позивачка має право на пільги, передбачені рішеннями Львівської обласної ради та Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність у позивачки права на підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону № 1788-XII, із розрахунку 25 відсотків мінімальної пенсії за віком, як члену сім`ї репресованих та згодом реабілітованих громадян (батьків).

З огляду на наведене суд уважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 , як члену сім`ї репресованих та згодом реабілітованих громадян (батьків), у проведенні перерахунку та виплаті підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону № 1788-XII, із розрахунку 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Одночасно з цим суд ураховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у разі невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

За цих обставин суд уважає, що в цьому випадку ефективним способом захисту порушеного права позивачки буде зобов`язання відповідача здійснити з 06 червня 2023 року (з дати звернення) перерахунок та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом «г» статті 77 Закону № 1788-XII, як члену сім`ї репресованих та згодом реабілітованих громадян (батьків), з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (абзац перший частини першої статті 139 КАС України).

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки належить стягнути 1073,60 грн сплаченого судового збору.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 , як члену сім`ї репресованих та згодом реабілітованих громадян (батьків), у проведенні перерахунку та виплаті підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення», із розрахунку 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 06 червня 2023 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення», як члену сім`ї репресованих та згодом реабілітованих громадян (батьків), з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. М. Андрея, 10, м. Львів, 79016, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1073,60 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 25 березня 2024 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна