Справа № 280/437/24
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 березня 2024 року Справа № 280/437/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Шевченківського відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у видачі паспорту громадянина України у вигляді книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ;

зобов`язати відповідача оформити та видати позивачу паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

В обґрунтування позовних зазначено, що позивач звернулась до відповідача із заявою щодо обміну раніше отриманого паспорту громадянина України у вигляді ID картки на паспорт у формі книжечки зразка 1994 року. Проте, відповідач листом від 30.12.2023 відмовив позивачу в оформленні та видачі паспорта у формі книжечки, у зв`язку із тим, що позивачу вже присвоєно УНЗР, що є незмінним та більше присвоюватись не буде. Позивач наголошує, що через релігійні переконання відмовляється від отримання паспорту з безконтактним електронним носієм у вигляді пластикової картки та зазначає, що не надавала та не надає згоди на обробку персональних даних при видачі паспорту по досягненню 18-річного віку через релігійні переконання. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 17 січня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідач у поданому до суду письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень посилається на те, що оскільки паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій, відсутня можливість обміну паспорту у формі картки на паспорт зразку 1994 року. Відповідач вказує на те, що заявником вже надано згоду на обробку персональних даних та присвоєно унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі та наголошує на тому, що обсяг даних внесених до ЄДДР не може бути змінений при подальшому обміну документа. Крім того, поивачем подано 02.12.2023 заяву з додатками, які не відповідають переліку документів, що подаються для обміну паспорта. Вказує, що позивач з 2019 року користується документом виготовленим засобами реєстру, при виготовленні позивачем було надано згоду на обробку персональних даних та присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який присвоєно в 2019 році, є єдиним та присвоюватись повторно не буде, що спростовує твердження позивача про обмеження його прав. Позивачем не зазначено жодного факту щодо порушень з боку відповідача при обробці її персональних даних, або ж недостовірності інформації, не зазначено підстав, згідно із Законом для підстав вилучення інформації із Реєстру. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У відповіді на відзив зазначено, що позивач повторно наголошує на тому, що для видачі паспорту позивачці, відповідачу необхідно отримати згоду позивача на обробку персональних даних, яку вона не надавала та не надає. За відсутності такої згоди у відповідача відсутні правові підстави для обробки персональних даних позивача. Зауважує, що отримання позивачем у минулому паспорту у формі ID картки жодним чином не має звужувати права позивача на отримання паспорту у формі книжечки зразка 1994 року по досягненню 18-ти років, оскільки позивач має право, гарантоване їй Конституцією України, на свободу світогляду і віросповідання, тобто позивач має право змінювати останні у будь-який момент та намір останньої отримати паспорт у формі книжечки зразка 1994 року є її законним правом. Вказує, що сам факт позбавлення позивача можливості отримання паспорта у традиційній формі, спричиняє шкоду її приватному життю та є втручанням держави, яке не є необхідним у демократичному суспільстві, і таке втручання є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягара.

У запереченнях на відповідь на відзив зазначено, що будь-яких доказів про незаконність чи недостовірність обробки персональних даних відповідачем позивач до суду не надала, отже правових підстав для вчинення дій щодо видалення / анулювання персональних даних не має.

Крім того до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив / клопотання про надання пояснень та долучення доказів, в яких представник відповідача зазначив про те, що виникла необхідність надати до суду додаткові пояснення та докази по справі, які не могли бути надані під час подачі відзиву, оскільки останні виникли після цієї дати. Зазначено, що 28.02.2024 позивач особисто звернулась до відповідача за оформленням паспорта у формі ID картки з одночасним оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон, заповнивши заяву-анкету. Особа може мати тільки один паспорт громадянина України. Ураховуючи викладене, доводи позивача, що стали підставою подачі позову, а саме незгода на обробку персональних даних спростовуються.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття рішення у справі.

Судом установлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звернулась 02.12.2023 до Шевченківського відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області із заявою щодо оформлення та видачі паспорта у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року та заявою щодо відмови від оформлення паспорта громадянина України у вигляді пластикової карти типу ID-1.

Листом Шевченківського відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 30.12.2023 повідомлено, що позивач особисто звернулась за оформленням за допомогою засобів ЄДДР паспорта громадянина України у формі ID картки, дісний до 06.12.2023. Оскільки відповідно до Закону, паспорт громадянина України виготовляється у формi картки, що містить безконтактний електронний носій, відсутня можливість обміну ID картки на паспорт громадянина України у формі книжечки. Також вказано, що зважаючи на те, що інформація про персональні дані позивача були отримана за його зверненням i без порушень вимог Закону № 2297 та Закону № 5492 та є достовірною, підстави для видалення УНР, а також даних позивачки - відсутні.

Не погоджуючись із діями відповідача та з вимогами вчинити певні дії, позивач звернулася із вказаною позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 5 ЗаконуУкраїни «Про громадянство України» документом, що підтверджує громадянство України,є паспорт громадянина України.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» Постановою Верховної ради України від 26.06.1992 №2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі - Положення), згідно з пунктами 2 та 3 якого, паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Пунктом 13 Положення встановлено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянствоУкраїни.

З 06.12.2012 набрав чинності Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянствоУкраїни,посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI), яким визначено правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону №5492-VI суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянствоУкраїничи спеціальний статус особи.

Частиною 1 статті 4 Закону №5492-VI встановлено, що Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих КонституцієюУкраїни свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних». У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрітафіксуються час, дататавідомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі).Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Згідно з пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України і оформлення такого передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» від 14.07.2016 № 1474-VIII, який набрав чинності з 1 жовтня 2016 року, (далі - Закон № 1474-VIII) статтю 13 Закону № 5492-VI доповнено частиною 3 наступного змісту: «Паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій. Посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія не містять безконтактного електронного носія.».

Також, Законом № 1474-VIII частину 2 статті 21 Закону № 5492-VI викладено в такій редакції: «Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.»

Згідно з частинами 1, 2, 4 та 5 статті 14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Кабінету Міністрів України пунктом 7 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1474-VIII доручено у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Постановою Кабінету МіністрівУкраїнивід 25 березня 2015 року № 302, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, затверджено зразок бланка, технічного опису та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.

Згідно з пунктами 1-3 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою № 302, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Порядок № 302) паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.

Обмін паспорта здійснюється у разі зміни інформації, внесеної допаспорта (крім додаткової змінної інформації) (підпункт 1 пункт 6 Порядку № 302).

Підпунктом 1 пункту 7 Порядку № 302 встановлено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта особі, яка досягла 14-річного віку, здійснюються на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Пунктами 14 та 32 Порядку № 302 закріплено перелік інформації про особу, на ім`я якої оформляється паспорт, яка вноситься до заяви-анкети, а також документи, які подає заявник для оформлення паспорта.

Таким чином, реалізація волевиявлення громадянинана отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 07 листопада 2018 року (справа №820/3327/16), від 29 листопада 2019 року у справі №260/1414/18, від 10 грудня 2020 року у справі №240/575/20.

Так, позивач посилається на правову позицію щодо наявності права громадян на отримання паспорта у формі книжечки що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18).

Водночас, у даній справі позивач звернулась до органу міграційної служби із заявою, в якій просила оформити і видати їй новий паспорт громадянина Україниу вигляді книжечки зразка 1994 року, замість паспорта, що підлягає обміну, у зв`язку із закінченням строку дії. Фактично позивач звернулась із вимогою про обмін старого паспорта у зв`язку із зміною інформації, яка підлягала внесенню до паспорта.

Слід зазначити, що за наслідком подання позивачем заяви анкети від 21.11.2019 №4171188 (видача паспорта громадянина України у віці 14 років) позивачу було присвоєно унікальний номер (УНЗР) в Єдиному державному демографічному реєстрі.

Отже, позивачці вже оформлявся паспорт громадянина України у формі ID-картки, який був оформлений за допомогою засобів ЄДДР внаслідок її волевиявлення.

Разом з тим, у зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних.

Таким чином, судж вважає, що дана справи не є типовою відносно зразкової справи №806/3265/17 (Пз/9901/2/18).

Тож, безпідставними є посилання позивачки на її небажання присвоєння унікального номеру запису в Реєстрі, як на правомірну підставу її відмови в отриманні паспорта у вигляді ID-картки, оскільки даний номер є незмінним та вже присвоєний.

Крім того, 28.02.2024 позивач особисто звернулась до відповідача за оформленням паспорта у формі ID картки з одночасним оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон, заповнивши заяву-анкету.

Отже, суд погоджується з позицією відповідача, що доводи позивача, які стали підставою подачі позовної заяви, а саме незгода на обробку персональних даних, спростовуються.

Таким чином, суд дійшов висновку, що використання позивачем паспорта у вигляді ID-картки, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права позивачки та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне та сімейне життя.

Водночас вимоги позивачки ґрунтуються на небажанні надавати згоду на обробку персональних даних та присвоєння їй УНЗР, який однак вже був присвоєний за її згодою. Покликання позивачки на те, що вона відмовляється від оформлення паспорта громадянина України у вигляді ID-картки за релігійними переконаннями, що спричинило неприйняття оформлення їй паспорта у формі ID-картки, є недостатнім та необґрунтованим. Також позивачка не надала суду доказів того, що оформлення їй паспорта у формі ID-картки може спричинити шкоду її приватному життю.

З вказаного також слід дійти висновку про відсутність порушень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Суд також звертає увагу, що Верховний Суд у справі № 160/1/21 (постанова від 21 грудня 2022 року) погодився із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для видачі особі паспорта громадянина України зразка 1994 року (книжечки), зокрема, у зв`язку із встановленням факту самостійного звернення такої особи у минулому із заявою-анкетою щодо внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та отримання паспорту громадянина Україниу формі ID-картки.

На такі ж висновки посилався КАС ВС у постанові від 08.06.2023 у справі №380/5977/21.

Слід також зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження дій суб`єктів владних повноважень суд перевіряє відповідність спірних дій вимогам, зазначеним у частині другій статті 2 КАС України. Цей обов`язок виникає із завдань адміністративного судочинства, до яких належить справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У зв`язку відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат на підставі ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Шевченківського відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області (69068, м.Запоріжжя, вул.8 Березня, буд.31, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова