Справа № 480/12042/23
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
за позовом ОСОБА_1
до Роменської філії Сумського обласного центру зайнятості, Сумського обласного центру зайнятості
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Роменської філії Сумського обласного центру зайнятості, Сумського обласного центру зайнятості, в якій з урахуванням уточнення позовних вимог просить:
1. Визнати протиправними дії Роменської філії Сумського обласного центру зайнятості як структурного підрозділу Сумського обласного центру зайнятості щодо відмови у перерахунку та виплати позивачу допомоги по безробіттю викладеної у листі № 07-01/126 від 16 травня 2023 року за періоди перебування на обліку як безробітного з 28 травня 2020 року по 29 жовтня 2020 року та з 11 травня 2021 року по 09 червня 2021 року з врахуванням страхового стажу та доходу (заробітної плати) за періоди з 07 жовтня 2019 року по 18 лютого 2020 року та з 27 квітня 2020 року по 21 жовтня 2020 року.
2. Зобов`язати Сумський обласний центр зайнятості (код ЄДРПОУ - 03491406) здійснити перерахунок та виплату позивачу допомоги по безробіттю за періоди перебування на обліку як безробітного з 28 травня 2020 року по 29 жовтня 2020 року та з 11 травня 2021 року по 09 червня 2021 року з врахуванням страхового стажу та доходу (заробітної плати) за періоди з 07 жовтня 2019 року по 18 лютого 2020 року та з 27 квітня 2020 року по 21 жовтня 2020 року.
В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 04.05.2023 року позивач звернувся з письмовою заявою до Роменської філії Сумського обласного центру зайнятості про перерахунок раніше виплаченої допомоги по безробіттю, оскільки її було призначено в меншому розмірі, але листом № 07-01/126 від 16.05.2023 року було повідомлено про відмову у перерахунку такої допомоги.
Вважаючи дії Роменської філії Сумського обласного центру зайнятості щодо відмови в перерахунку допомоги по безробіттю протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 24.11.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідачу (Сумському обласному центру зайнятості) копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано до електронного кабінету через систему "Електронний суд", документ доставлено до електронного кабінету 24.11.2023 (а.с. 35).
Відповідач (Роменська філія Сумського обласного центру зайнятості), отримавши копію ухвали про відкриття провадження у справі 14.11.2023 (а.с. 33), у встановлений судом строк відзиву на позов не надав.
В обгрунтування відзиву на позовну заяву відповідач зазначив, що 04.05.2023 позивач звертався до Роменської філії Сумського обласного центру зайнятості з заявою, в якій просив здійснити перерахунок за зазначені ним періоди, за результатами розгляду якої отримав відповідь 16.05.2023.
Зокрема, Роменською філією Сумського обласного центру зайнятості була надана відповідь, що згідно рішень Сумського окружного адміністративного суду №480/3362/20 від 21 жовтня 2020 року та №480/39/21 від 08 червня 2021 року позивача було поновлено на посаді та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Пунктом 2 частини 1 статті 31 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, що були чинні на момент перебування позивача на обліку передбачалося, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.
Згідно з частиною 4 статті 35 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.
На підставі вищезазначеного, допомога по безробіттю, виплачена позивачу за період з 28 травня 2020 року по 29 жовтня 2020 року та з 11 травня 2021 року по 09 червня 2021 року підлягала поверненню на рахунок Сумського обласного центру зайнятості роботодавцем позивача - Головним управлінням ДФС у Сумській області.
У період перебування позивача на обліку відповідно до Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі, одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 06 квітня 2020 року №624, виплата допомоги по безробіттю здійснювалась позивачу на підставі відомостей реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Особа, яка перебуває в трудових відносинах, не може мати статус безробітної особи, оскільки, така особа відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України Про зайнятість населення належить до зайнятого населення. Зайнята особа не має права на призначення допомоги по безробіттю.
Відповідно до чинного законодавства підстави для перерахунку та виплати допомоги по безробіттю особам, які визнані зайнятими особами в період перебування на обліку, відсутні, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 67-69).
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що 07.10.2019 року ГУ ДФС у Сумській області прийнято наказ № 302-0, яким ОСОБА_1 звільнено з посади головного державного інспектора з юридичних питань Роменської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області (далі - Роменська ОДПІ), що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці (а.с. 15).
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.02.2020 року по справі № 480/4515/19 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС у Сумській області від 07 жовтня 2019 року № 302-0. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора з юридичних питань Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області. Стягнуто з Головного управління ДФС у Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 29931,28 грн. Стягнуто з Головного управління ДФС у Сумській області на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з прибуттям до суду в сумі 1070,4 грн. Допущене негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 6832,14 грн. та в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора з юридичних питань Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області (посилання на рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень - https://reyestr.court.gov.ua/Review/87904518).

19 лютого 2020 року ГУ ДФС у Сумській області прийнято наказ № 19-0 про поновлення позивача на роботі (а.с.16).

24 квітня 2020 року ГУ ДФС у Сумській області прийнято наказ № 69-0, яким ОСОБА_1 звільнено з посади, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці (а.с. 16).

З 28.05.2020 по 29.10.2020 відповідачем призначено ОСОБА_1 виплату допомоги по безробіттю, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці (а.с. 16).

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.10.2020 у справі № 480/3362/20 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС у Сумській області від 24 квітня 2020 року № 69-0. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора з юридичних питань Роменського управління Головного управління ДФС у Сумській області. Стягнуто з Головного управління ДФС у Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 43 512,81 грн. Стягнуто з Головного управління ДФС у Сумській області на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з прибуттям до Сумського окружного адміністративного суду в розмірі 748,98 грн. Допущене до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора з юридичних питань Роменського управління Головного управління ДФС у Сумській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 7 551,81 грн. (посилання на рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень - https://reyestr.court.gov.ua/Review/92502065).

30.10.2020 ГУ ДФС у Сумській області прийнято наказ, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора з юридичних питань Роменського управління Головного управління ДФС у Сумській області (а.с. 17).

02 грудня 2020 року ГУ ДФС у Сумській області прийнято наказ № 194-0, яким ОСОБА_1 звільнено з посади, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці (а.с. 17).

06.01.2021 року позивач прийнятий на посаду головного спеціаліста Відділу культури Роменської міської ради за строковим трудовим договором, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці (а.с. 17).

В період з 11 травня 2021 року по 09 червня 2021 року позивач перебував на обліку в Роменської філії Сумського обласного центру та йому було призначено допомогу по безробіттю, що не заперечувалося сторонами по справі.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.06.2021 у справі № 480/39/21 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС у Сумській області від 02 грудня 2020 року № 194-0 про звільнення ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора з юридичних питань Роменської об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора з юридичних питань Роменської об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області. Стягнуто з Головного управління ДФС у Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 44693 грн. 43 коп. Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора з юридичних питань Роменської об"єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць 7797,46 грн. (посилання на рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень - https://reyestr.court.gov.ua/Review/97873728).

ОСОБА_1 звернувся до Роменської філії Сумського обласного центру зайнятості, в якій просив здійснити перерахунок допомоги по безробіттю.

16.05.2023 Роменською філією Сумського обласного центру зайнятості надано відповідь, якою відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку допомоги по безробіттю за періоди з 07 жовтня 2019 року по 18 лютого 2020 року та з 27 квітня 2020 року по 21 жовтня 2020 року у зв`язку із відсутністю підстав для такого перерахунку (а.с.11).

Позивач вважає, що допомога по безробіттю йому була нарахована та виплачена за періоди з 07 жовтня 2019 року по 18 лютого 2020 року та з 27 квітня 2020 року по 21 жовтня 2020 року у меншому розмірі. Відтак, відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок виплаченої допомоги по безробіттю.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України Про зайнятість населення № 5067-VI від 05.07.2012 визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України Про зайнятість населення статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Закон України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття № 1533-ІІІ від 02.03.2000 (надалі також Закон № 1533-ІІІ) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Відповідно до пункту 1 ст. 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Вказаним Законом визначаються види забезпечення та соціальні послуги.

Статтею 7 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття передбачено вичерпний перелік видів забезпечення, а саме:

- допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності;

- допомога на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною першою статті 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб.

Так, постановою Кабінету міністрів України від 26 вересня 2001 р. № 1266 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням (надалі по тексту -Порядок 1266).

У п. 1 Порядку №1266 зазначено, що цей Порядок визначає механізм обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності (далі - страхові виплати), у разі настання страхового випадку, а також оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації, у тому числі резидента Дія Сіті, або фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників (далі - роботодавці).

Згідно п.3 Порядку №1266 середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок та/або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов`язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати, призупинення дії трудового договору у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, період, протягом якого працівник проходив строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або проходив військову службу за контрактом, зокрема шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення, і за ним не зберігався роботодавцем середній заробіток за такий період (далі - поважні причини). В такому ж порядку обчислюється середньоденна сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, яка є працівником або гіг-спеціалістом резидента Дія Сіті, з якої фактично сплачено страхові внески.

Також, п. 7 Порядку №1266 визначено, що розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення), є 12 календарних місяців, що передують місяцю настання страхового випадку (для розрахунку допомоги по безробіттю - реєстрації особи в державній службі зайнятості як безробітної).

Згідно п. 31 Порядку №1266 передбачено, що середня заробітна плата (дохід) для призначення допомоги по безробіттю, для страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (крім допомоги по тимчасовій непрацездатності), та для призначення страхових виплат для добровільно застрахованих осіб обчислюється робочими органами фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування з використанням даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналізуючи наведені норми чинного законодавства суд зазначає, що чинним законодавством визначено, що середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок та/або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин.

Так, у спірних періодах з 28 травня 2020 року по 29 жовтня 2020 року та з 11 травня 2021 року по 09 червня 2021 року відповідачем було обраховано позивачу розмір допомоги по безробіттю виходячи з інформації, яка була зазначена в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Разом з тим, суд зазначає, що станом на дату обчислення розміру допомоги по безробіттю, а саме 28.05.2020 року та 11.05.2021 року були відсутні рішення Сумського окружного адміністративного від 08.06.2021 по справі № 480/39/21 та від 21.10.2020 по справі № 480/3362/20, якими було визнано протиправним та скасовано накази Головного управління ДФС у Сумській області про звільнення позивача із займаної посади та поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора з юридичних питань Роменського управління Головного управління ДФС у Сумській області. Також, стягнуто з Головного управління ДФС у Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 43 512,81 грн. та 44693 грн. 43 коп.

Досліджуючи зміст рішень судів по справах 480/4515/19 та № 480/3362/20 судом встановлено, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі:

- 29 931,28 грн. була визначена судом за період з 07.10.2019 по 18.02.2020;

- 43 512,81 грн. була визначено судом за період з 28.04.2020 по 21.10.2020 року

Проте, в період перебування позивача на обліку в період з 28 травня 2020 року по 29 жовтня 2020 року та з 11 травня 2021 року по 09 червня 2021 року позивачу зазначені суми не були включені під час обчислення розміру допомоги по безробіттю, оскільки ГУ ДФС у Сумській області на той момент не було сплачено відповідних сум, а було виплачено після обрахунку відповідачем розміру допомоги по безробіттю.

При розгляді справи належить з`ясувати питання, чи можна вважати середній заробіток за час вимушеного прогулу складовою заробітної плати.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону № 108/95-ВР Конституційний Суд України вказав, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Конституційний Суд України зробив висновок, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто всіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Тобто Конституційний Суд України фактично зробив висновок, що навіть у разі невиконання трудової функції не з власної вини, він вважається таким, що працює і отримує за це заробітну плату, а не компенсацію, бо саме заробітна плата є тією грошовою виплатою, яка забезпечує можливість самого існування як працівника, так і, можливо, членів його сім`ї, а також наповнення державного бюджету, бо із цієї виплати вираховуються податки і збори, у тому числі внески до Пенсійного фонду України у розмірах, який передбачений саме для заробітної плати, а період вимушеного прогулу зараховується до страхового стажу.

Такий період невиконання трудової функції можна порівняти з простоєм.

При цьому під простоєм розуміється зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (частина перша статті 34 КЗпП України).

Тобто простій можливий як з вини роботодавця, так і за відсутності його вини. Законодавство у будь-якому випадку простою гарантує працівникам отримання частини заробітної плати.

У свою чергу, вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.

Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою.

Вказане також узгоджується з пунктом 1.3 розділу 1 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713) яким передбачено, що для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Відповідно до підпункту 2.2.12 пункту 2.2 розділу 2 Інструкції № 114/8713 до фонду додаткової заробітної плати включається оплата за невідпрацьований час, зокрема, оплата простоїв не з вини працівника.

У розділі 3 Інструкції № 114/8713 закріплено вичерпний перелік виплат, що не належать до фонду оплати праці. Згідно з пунктом 3.9 розділу 3 вказаної Інструкції до фонду оплати праці не належать суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

В Інструкції № 114/8713 середній заробіток за час вимушеного прогулу не віднесено до вичерпного переліку виплат, що не належать до фонду оплати праці.

На думку суду, середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника.

Таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених працівників, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства.

Правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати бо є заробітною платою.

Отже, враховуючи вимоги ч.1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а саме, що застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб, суд приходить висновку, що під час обрахунку відповідачем розміру допомоги по безробіттю за періоди перебування позивача на обліку як безробітного з 28 травня 2020 року по 29 жовтня 2020 року та з 11 травня 2021 року по 09 червня 2021 року необхідно здійснювати з врахуванням страхового стажу та доходу (заробітної плати) за періоди з 07 жовтня 2019 року по 18 лютого 2020 року та з 27 квітня 2020 року по 21 жовтня 2020 року.

З урахуванням встановлених судом обставин справи, позивач не може бути позбавлений права на отримання допомоги у належному розмірі.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи викладене, оскільки відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності його дій у спірних правовідносинах, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки наданих доказів в їх сукупності, суд приходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Роменської філії Сумського обласного центру зайнятості, Сумського обласного центру зайнятості підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Роменської філії Сумського обласного центру зайнятості, Сумського обласного центру зайнятості про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Роменської філії Сумського обласного центру зайнятості щодо відмови у перерахунку та виплати ОСОБА_1 допомоги по безробіттю, викладеної у листі № 07-01/126 від 16 травня 2023 року, за періоди перебування на обліку як безробітного з 28 травня 2020 року по 29 жовтня 2020 року та з 11 травня 2021 року по 09 червня 2021 року з врахуванням страхового стажу та доходу (заробітної плати) за періоди з 07 жовтня 2019 року по 18 лютого 2020 року та з 27 квітня 2020 року по 21 жовтня 2020 року.

Зобов`язати Сумський обласний центр зайнятості (майдан Незалежності, 3-1, м.Суми, 40000, ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) допомоги по безробіттю за періоди перебування на обліку як безробітного з 28 травня 2020 року по 29 жовтня 2020 року та з 11 травня 2021 року по 09 червня 2021 року з врахуванням страхового стажу та доходу (заробітної плати) за періоди з 07 жовтня 2019 року по 18 лютого 2020 року та з 27 квітня 2020 року по 21 жовтня 2020 року.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук