Справа № 480/11629/23
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2024-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 30.08.2023 із доданими до нього документами, що був зареєстрований за вх.№2222 від 30.08.2023;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 30.08.2023 із доданими до нього документами, що був зареєстрований за вх.№2222 від 30.08.2023 та за наслідками його розгляду прийняти рішення, передбачене пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): як одного із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину віком до 18 років.
Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
18 серпня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка проходить військову службу у НОМЕР_3 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_4 ), було зареєстровано шлюб.
ОСОБА_2 має сина від першого шлюбу - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю та позивачем однією сім`єю.
Керуючись приписами пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач звернувся до відповідача з рапортом про його звільнення з лав Збройних Сил України, через сімейні обставини, а саме як один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.
Позивач зазначає, що рапорт до цього часу не був розглянутий, позивача до цього часу не звільнено з лав Збройних Сил України.
Судом відкрито провадження у даній справі та визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує та зазначає, що під час розгляду поданого позивачем рапорту було встановлено, що позивач не має права на звільнення з військової служби на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідач зазначає, що Сімейним кодексом України загалом не передбачено, що факт укладання шлюбу матір`ю 12-річної дитини з особою, яка не є батьком такої дитини створює факт батьківства такої особи та покладає на неї обов`язок виховання і утримання такої дитини. Підтверджень факту батьківства позивача щодо дитини ОСОБА_2 , отриманих за рішенням суду у порядку ч.2 ст.130 Сімейного кодексу України на адресу військової частини НОМЕР_1 не надходило.
Таким чином, відповідач вважає, що позивач не довів наявності у нього права на звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): як одного із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину віком до 18 років.
Також представник відповідача зазначив, що військова частина НОМЕР_1 є окремим батальйоном військової частини НОМЕР_2 , яка в свою чергу є окремою бригадою територіальної оборони. Оскільки рішення по звільненню позивача приймається командиром військової частини НОМЕР_2 по підпорядкованості через командира військової частини НОМЕР_1 , представник відповідача просив залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в/ч НОМЕР_2 .
Ухвалою суду від 08.02.2024 у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи військової частини НОМЕР_2 було відмовлено, натомість залучено військову частину НОМЕР_2 до участі у справі в якості співвідповідача.
Представник відповідача - військової частини НОМЕР_2 надав суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує з тих же підстав, що і представник військової частини НОМЕР_1 .
Представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якій з доводами відповідачів не погоджується та наполягає на позовних вимогах.
Відповідачі своїм правом щодо надання заперечень на відповідь на відзив, не скористалися.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , був призваний до Збройних Сил України під час воєнного стану у рамках загальної мобілізації на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 4 звор.бік).
30.08.2023 позивачем було подано рапорт на звільнення з військової служби за підпунктом «г», пункту 2, частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через такі сімейні обставини як одного із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину віком до 18 років (а.с. 11).
Як зазначає в позові позивач, зазначений рапорт до цього часу не розглянутий, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною 3 статті 1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина 5 статті 1 Закону №2232-ХІІ).
З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України від 12.05.2015 №389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану, який діє й на час розгляду справи судом.
Підстави звільнення з військової служби встановлені статтею 26 Закону №2232-ХІІ, підпунктом г) пункту 2 частини 4 якої встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема: один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.
Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення).
Відповідно до абз. 2 п. 12 Положення, право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Пунктом 233 Положення закріплено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Відповідно до абзацу 4 пункту 241 Положення накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач подав рапорт командиру роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення його з військової служби на підставі п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (а.с. 11).
В рапорті міститься рішення т.в.о. командира вогневої підтримки НОМЕР_5 ОСОБА_4 щодо клопотання по суті рапорту позивача на імя командира ВЧ НОМЕР_1 .
Разом із тим, доказів того, що рапорт позивача було розглянуто та прийнято відповідне рішення уповноваженою особою, яка має право на прийняття таких рішень, зокрема ані командиром ВЧ НОМЕР_1 , ані командиром ВЧ7045, матеріали справи не містять.
На адвокатський запит представника позивача від 13.09.2023 до ВЧ НОМЕР_1 про надання копій документів за результатом розгляду рапорту старшого солдата ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, було надано відповідь про те, що «такі документи були направлені на адресу посадової особи, уповноваженої на звільнення категорій військовослужбовців, передбаченими вимогами абз. 2 п.п.2 п. 225 р. XII Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» (а.с. 14 та звор.бік).
На адвокатський запит представника позивача від 02.10.2023 до ВЧ НОМЕР_1 про надання інформації про те, кому та на яку адресу були направлені документи за результатом розгляду рапорту старшого солдата ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, було надано відповідь, що документи було направлено до забезпечувального органу ВЧ НОМЕР_1 , адреса такого органу виконавцю даного запиту невідома (а.с. 15 та звор. бік)
Слід зазначити, що під час розгляду справи відповідачами також не було надано суду будь яких доказів щодо прийняття рішення (чи то задоволення, чи то відмови у задоволенні) відповідною уповноваженою особою за результатами розгляду рапорту позивача про звільнення.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що твердження представників відповідачів у відзивах про належний розгляд зазначеного рапорту позивача та встановлення відсутності підстав для його задоволення, суд вважає таким, що не підтверджене належними та допустимими доказами.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що будь яке рішення за результатом розгляду рапорту позивача щодо звільнення прийнято взагалі не було. Таким чином матеріалами справи не підтверджуються факт відмови командира військової частини НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби.
Оскільки позивачем було подано зазначений рапорт із відповідними документами що стосуються питання звільнення з військової служби, а командир військової частини НОМЕР_1 за результатом розгляду питань, що стосуються проходження служби, не прийняв жодного рішення за результатом поданого рапорту (в тому числі і направленні його за підпорядкуданням особі, що приймає рішення про звільнення), матеріалами справи підтверджується бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду та неприйняття жодного рішення по суті рапорту ОСОБА_1 щодо звільнення.
При цьому, суд зазначає, що під час розгляду цієї справи не надає оцінку підставам за якими позивач бажає бути звільненим з військової служби, оскільки така оцінка не надавалася відповідачами та в межах цієї справи суд оцінює саме законність дій/бездіяльності відповідачів.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що відповідачами не доведено правомірності своїх дій. Відтак позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 30.08.2023 із доданими до нього документами, що був зареєстрований за вх.№2222 від 30.08.2023, підлягають задоволенню.
Також, оскільки в даному випадку, рішення командиром військової частини НОМЕР_1 за результатом розгляду рапорту позивача про звільнення прийнято не було, суд вважає за необхідне обрати належний захист порушеного права позивача та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 30.08.2023, зареєстрований за вх.№2222, про звільнення з військової служби на підставі п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ Про військовий обов`язок і військову службу (як одного із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину віком до 18 років) та прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду такого рапорту.
Відповідно до норм Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, тому питання щодо відшкодування судових витрат у даній справі не вирішується.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 30.08.2023 із доданими до нього документами, що був зареєстрований за вх.№2222 від 30.08.2023.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) від 30.08.2023, зареєстрований за вх. №2222, про звільнення з військової служби на підставі п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (як одного із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину віком до 18 років) та прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду такого рапорту.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек