Справа № 420/5741/24
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5741/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправними дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у скасуванні обмеження максимального розміру пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру» десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняти рішення про скасування обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність та здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії без обмеження граничного розміру пенсії, з подальшою виплатою різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 24.02.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем була направлена заява до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з вимогою про скасування обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Мотивуючи це тим, що згідно п. 3 «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII (далі - Закон №911) обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, що призначені особам, які проходять військову службу. Позивач перебуває на військовій службі в Збройних Силах України за призовом (довідка за №85/23 від 25.12.2023) та є учасником бойових дій (посвідчення серія НОМЕР_1 від 24.04.2023 (внесені відомості в ЄДАРП)).

Проте, отримав відмову, що на переконання позивача, суперечить правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 01.05.2023 (справа №200/4964/21), що обмеження максимальним розміром пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру» не застосовується саме у період проходження цією особою військової служби або перебування на посадах, перелічених у п. 3 Прикінцевих положень Закону №911-VIII, а не за фактичної наявності відповідного статусу.

В період з 24.02.2022 по теперішній час позивач перебуває на військовій службі в Збройних Силах України за призовом (довідка за №85/23 від 25.12.2023) та є учасником бойових дій (посвідчення серія НОМЕР_1 від 24.04.2023), проте отримує пенсію з обмеженням її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, що суттєво звужує зміст та обсяг конституційного права на пенсійне забезпечення.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 26.02.2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

04.03.2024 року за вхід.№ЕС/8990/24 надійшов відзив на позов, в якому наголошено на помилковості доводів позивача, оскільки згідно з ч. 17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються з зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більше як за 12 місяців.

З посиланням на ч. 3 ст. 27 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ч. 15 ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» та п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VІ, пенсійний орган стверджує про відсутність правових підстав для зняття обмеження максимальним розміром пенсії позивача.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

В період з 24.02.2022 по теперішній час ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України за призовом (довідка за №85/23 від 25.12.2023) та є учасником бойових дій (посвідчення серія НОМЕР_1 від 24.04.2023 (внесені відомості в ЄДАРЦ).

Відповідно до рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного Фонду України у м.Одесі №85 від 26.02.2023 ОСОБА_1 виплачується пенсія за вислугу років, відповідно до положень Закону України «Про прокуратуру», із застосуванням обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

26.12.2023 року позивачем направлена заява до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з вимогою про скасування обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Мотивуючи це тим, що згідно п. 3 «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII (далі - Закон №911) обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, що призначені особам, які проходять військову службу. Позивач перебуває на військовій службі в Збройних Силах України за призовом (довідка за №85/23 від 25.12.2023) та є учасником бойових дій (посвідчення серія НОМЕР_1 від 24.04.2023 (внесені відомості в ЄДАРП)).

Листом пенсійного органу №3139-26/К-02/8-1500/24 від 26.01.2024 року повідомлено, що відповідно до ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

29.01.2024 засобами електронного зв`язку позивачем подано повторну скаргу аналогічного змісту та 12.02.2024 отримано відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у скасуванні мені обмеження максимального розміру пенсії, статус заявника (УБД, знаходження на військовій службі) посадовими особами ПФУ не взято до уваги.

Судом також встановлено, що розмір пенсії позивача з надбавками складає 77237,19 грн., а виплачується 20930,00 грн. (рішення №85 від 26.02.2023 р.).

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини в даній справі виникли у зв`язку із обмеженням ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру», максимальним розміром за умови, що позивач проходить військову службу під час особливого періоду.

Особливий період регламентується Законами України «Про оборону України» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» де вказано, що це , період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні діє з 17.03.2014, Верховний Суд України своїм листом-роз`ясненням від 13.07.2018 №60-1543/0/2-18, яке надійшло на адресу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» в постанові від 25.04.2018 у справі №205/1993/17-ц (касаційне провадження №61-1664св17). У постанові зазначено, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію». З огляду на зазначене Верховний Суд, забезпечуючи єдність правозастосовної практики, дотримується правової позиції, згідно з якою особливий період в Україні діє.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 (далі - Указ № 64/2022), на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє на даний час.

За статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі.

Конституційний суд України вважає, що ці положення ст. 17 Конституції України поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово- Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Норми, що регулюють суспільні відносини в цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення. Конституційний суд України зазначає, що багато таких «пільг», встановлених Законами України «Про міліцію» (565-12), «Про прокуратуру» (1789-XII) тощо, є не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення професійної діяльності окремих категорій громадян, ефективного функціонування відповідних Органів (п.3 рішення Конституційного Суду України №5 рп/2002 від 20.03.2002).

Крім цього, у цьому ж рішенні від 20.03.2002 у абз.4 п.6 вказано: Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним "законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (стаття 48 Конституції України) (254к/96-ВР), який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України! (254к/96-ВР), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України (254к/96-ВР) не допускається.

У частині другій статті 8 Конституції України встановлено вимогу щодо законів України - усі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй (п.4 рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007).

Водночас пункт 3.2. рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначає, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996 року. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення. її задовільний рівень, докладати зусиль для п поступового посилення тощо.

Більше того, в п.4 рішення від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005 Конституційний Суд України вказав наступну правову позицію: в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, на життя і здоров я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов`язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України. а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Як встановлено судом, та не заперечується учасниками справи, в період з 24.02.2022 по теперішній час ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України за призовом (довідка за №85/23 від 25.12.2023) та є учасником бойових дій (посвідчення серія НОМЕР_1 від 24.04.2023 (внесені відомості в ЄДАРЦ)).

Згідно до п. 3 «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII (далі - Закон №911) обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України, Національній поліції України, Апараті Ради національної безпеки і оборони України, Державній спеціальній службі транспорту, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національній гвардії України, органах військової прокуратури або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені відповідно до законів України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» на період виконання особами, яким вони призначені, повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції.

Після завершення особливого періоду виплата пенсій таким особам здійснюється згідно із законодавством.

Вказаним пунктом визначено вичерпний перелік осіб, до яких не застосовуються обмеження щодо виплати пенсії протягом особливого періоду, а саме: що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у відповідних органах або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.

Отже, пенсія ОСОБА_1 не може бути обмежена максимальним розміром з 24.02.2022 року, оскільки він проходить військову службу під час особливого періоду, що підтверджується довідкою, наявною в матеріалах справи.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Справа з подібними правовідносинами вже була на розгляді у Верховному Суді.

Так, у постанові від 01.05.2023 у справі №200/4964/21 на підставі аналізу зазначених вище норм Верховний Суд сформував такий правовий висновок:

«…обмеження максимальним розміром пенсії, призначеної відповідно до Закону №1697-VII не застосовується саме у період проходження цією особою військової служби або перебування на посадах, перелічених у п. 3 Прикінцевих положень Закону №911-VIII…».

Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.

Про сталість вказаного правового висновку свідчить також постанова Верховного Суду від 11.01.2024 року у справі №200/7169/21.

Також суд враховує, що рішенням Конституційного Суду України (Другий сенат) від 12 жовтня 2022 року №7-р(ІІ)/2022 у справі №3-102/2021 (231/21, 415/21) в черговий раз визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії російської федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.

При цьому, суд вважає помилковим твердження відповідача про можливість виплати пенсії за минулий час не більше як за 12 місяців, оскільки виплата пенсії за минулий час не отриманої своєчасно з вини органу, що призначає та виплачує пенсію виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, що передбачено імперативною нормою ст. 46 Закону №1058.

Аналіз положень статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»№1058-IV свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством та безспірному розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.

Таким чином, у разі, якщо за законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат у межах національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах до тих пір, поки такі виплати передбачено законодавством. Конституція України та Закон України №1058-ІV гарантують всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення у вигляді пенсій.

Спеціальне законодавство у сфері соціального захисту визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Також є недоречним посилання пенсійного органу на рішення у справі №420/15471/21, яким відмовлено ОСОБА_1 у знятті обмеження пенсії максимальним розміром, так як спірні правовідносини суттєво відрізняються від обставин вказаної справи через те, що під час розгляду справи №420/15471/21 не підлягали застосуванню приписи п. 3 «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911.

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Згідно з ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Керуючись ст.ст.2-9, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у скасуванні обмеження максимального розміру пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру» десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 24 лютого 2022 року виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимального розміру такої пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум, з подальшою виплатою різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 24.02.2022 року.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, , електронна пошта: )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА