Справа № 182/6221/23
Суддя: Рунчева О. В.
Дата ухвалення: 2024-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/6221/23
Провадження № 2-а/0182/46/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.03.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., за участю секретаря судового засідання Власенко Ю.В., представника позивача - Ревункова В.М., представника відповідача - Оранської Д,С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Ревунков Віталій Михайлович до Нікопольського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування рішення про примусове видворення за межі України -,

В С Т А Н О В И В:

Ревунков Віталій Михайлович в інтересах ОСОБА_1 , 03.11.2023 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищевказаним адміністративним позовом, посилаючись на наступні обставини.

Заступником начальника Нікопольського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області 04.10.2023 року було складено Постанову про адміністративне правопорушення ПР МДН 005616 відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 203 КУпАП. З вказаного протоколу вбачається, що 04.10.2023 року 10 год. 19 хв. за адресою м. Нікополь, вул. Микитинська, буд. 5 встановлено, що начебто громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка порушила законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: перебуваючи з 1997 року на території України без дозвільних документів на право проживання/перебування не території України, без дійсного паспортного документа (за паспортом громадянина російської федерації 51 № НОМЕР_1 , термін дії якого закінчився 16.05.2011 року), що є порушенням вимог ч. 1, 3 ст. 3 ч. 22 ст. 4, ст. 6 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п. 2 Порядку, затвердженого Постановою КМУ №150 від 15.02.2012 року. Місце скоєння правопорушення АДРЕСА_1 . В подальшому, заступником начальника Нікопольського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області відносно ОСОБА_1 було прийнято рішення № 6 від 04.10.2023 року, яким встановлено, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_2 , строком дії до 16.05.2011 року, органом ГК Росії у м. Харкові, прибула на територію України у 1997 році та по цій час перебуває на території України нелегально, без дозвільних документів на право перебування та без дійсного паспортного документа, чим порушила Правила перебування іноземців на території України, ч. 1.3 ст.9, ч.1 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3772-1. Зазначеним рішенням вирішено примусово видворити за межі території України громадянку російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 , не згодна з рішенням Нікопольського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області № 6 від 04.10.2023 року про примусове видворення за межі території України громадянку російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому звертається з даним адміністративним позовом.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дівоче прізвище ОСОБА_2 ), 07.11.1987 року уклала шлюб з ОСОБА_3 , який був зареєстрований органами РАЦ Усть-Манського району ЯАССР, реєстраційний запис № 7.

11.12.1988 року у м. Якутськ у Позивачки від чоловіка народився син ОСОБА_4 , який відповідно до паспорту НОМЕР_3 виданого Орджонікідзевським МВ УМВС України у Дніпропетровській області 18.12.2008 року є громадянином України, проживає АДРЕСА_2 .

16.06.1990 року у с. Марха Саха Якутія у Позивачки від чоловіка народився син ОСОБА_5 , який відповідно до паспорту НОМЕР_4 виданого Орджонікідзевським МВ УМВС України у Дніпропетровській області 18.12.2008 року є громадянином України, проживає АДРЕСА_2 .

Відповідно до наявного Адресного листа вибуття, який складено 11.08.1998 року Позивачка разом з двома дітьми вибула з с. Усть-Ман (Саха, Якутія) до м. Орджонікідзе, Дніпропетровської області, мета візиту зазначена як «перемена местажительства постоянно».

01.10.1998 року ОСОБА_3 , перебуваючи у шлюбі з Позивачкою, на підставі договору купівлі-продажу №5321, посвідченого приватним нотаріусом Орджонікіжзевськго міського нотаріального округу, стає власником домоволодіння АДРЕСА_2 . В даному домоволодіння прописуються Позивачка з членами своєї родини де й зареєстровані та мешкають на даний час.

Син позивачки ОСОБА_3 з 1997 року по 2006 року навчався у КЗ «Олександрівська неповна середня загальноосвітня школа м. Орджонікідзе», що підтверджується довідкою № 181 від 01.09.2010 року.

Другий син Позивачки, ОСОБА_6 , також проходив навчання у зазначеній школі, про що свідчить довідка № 231 від 09.12.2005 року.

Виконавчим комітетом Орджонікідзевської міської ради відповідно до листа № 15/48-396 від 03.04.2000 року надано згоду на проживання Позивачки з чоловіком у АДРЕСА_2 до отримання виду на проживання.

Відповідно до наявної копії паспорта громадянина СРСР НОМЕР_5 , виданого на ім`я Позивачки, на сторінці 11 наявна відмітка про укладання шлюбу з ОСОБА_3 , а на сторінці 17 є відмітка про продовження терміну перебування Позивачки до 22.03.2006 року на території України, зробленої Орджонікідзевським ГО УМВД України в Дніпропетровській області, що спростовує твердження Відповідача, що Позивачка 1997 року перебуває на території України без дозвільних документів.

Оскільки чоловік Позивачки народився у м. Херсон, він мав право на отримання громадянства України по територіальному походженню, відтак з 2007 року чоловік почав оформлювати документи на отримання громадянства України, а Позивачка, як пояснили у міграційній службі, після отримання чоловіком громадянства України, буде мати можливість, з метою возєднання сім`ї просити надати їй громадянство України. 17.03.2009 року чоловік позивачки стає громадянином України та отримує паспорт НОМЕР_6 .

Позивачці 14.05.1999 року державною податковою інспекцією присвоєно ідентифікаційний код .

Увесь час проживання в Україні, Позивачка зверталася до підрозділів відповідача з питання отримання громадянства або посвідки на постійне проживання, збирала та подавала документи, які втрачалися або були залишені без розгляду. Після закінчення терміну паспорта громадянки російської федерації, серії НОМЕР_2 , строком дії до 16.05.2011 року ОСОБА_1 не маючи іншого документа, який посвідчує особу не могла придбати квитки, щоб звернутися до консульства для продовження терміну паспорту, а без нього підрозділи Відповідача не можуть надати документи для законного перебування на території України. Потім почалася пандемія COVID-19 та без довідки про щеплення консульство відмовлялося приймати Позивачку, а звернувшись до медичних закладів, там просять надати паспорт, якого Позивачка не має. В подальшому почалася широкомасштабна агресія російської федерації проти України протягом якої позивачка зверталася до підрозділів відповідача з питання отримання посвідки на постійне проживання, натомість постійно отримувала відповідь про те, що наразі питання видачі посвідок на постійне проживання громадянам російської федерації не врегульовано.

Крім того, Позивач вважає, що при винесені оскарженого рішення були порушені норми чинного законодавства та не встановлені дійсні обставини справи. З оскаржуваного рішення вбачається, що посадовою особою, якою прийнято рішення, не з`ясовувався намір Позивачки щодо оскарження рішення, не роз`яснювалось право мати захисника, відсутні дані про повідомлення центру надання правової допомоги, не надано перекладача, а отже порушено право особи на захист. Посилаючись на зазначене, позивач вважає, що рішення Нікопольського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області № 6 від 04.10.2023 року про примусове видворення за межі території України громадянку російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повинно буде скасовано у судовому порядку.

Ухвалою судді від 18.01.2024 року вказаний адміністративний позов прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відкрито провадження по справі (а.с.23-24).

02.02.2024 року на адресу суду від представника відділу №16 у місті Нікополі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Дар`ї Оранської надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 (а.с.58-71) згідно якого, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Так, Громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - позивач), паспортний документ серії НОМЕР_2 , виданий 16.05.2006 року терміном дії до 16.05.2011 року, прибула на території України у 1997 році (через який КПП не пам`ятає), що підтверджується із пояснень позивача.

Станом на 04.10.2023 громадянка російської федерації ОСОБА_1 із заявою про отримання посвідки на тимчасове проживання до ГУ ДМС у Дніпропетровській області не зверталася, із заявою про продовження строку перебування на території України не зверталася.

Вищезазначені обставини, вказують на факт порушення позивачем приписів встановлених нормами Порядку № 322 у зв`язку з чим, позивач не звертався офіційно до органів ДМС для оформлення заяви-анкети про отримання посвідки на тимчасове проживання.

Відповідно до службової записки відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Управління у справах іноземців та осіб без громадянства № 1201.3.3/48318-23 від 04.10.2023 року, згідно проведених перевірок відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції не зверталася, інформація, щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, набуття статусу біженця стосовно ОСОБА_1 відсутня.

Факт виявлення порушення правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні з боку громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зафіксовано Відділом № 16 у місті Нікополі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в протоколі про адміністративне правопорушення серії ПР МДН номер 005625 від 04.10.2023 року.

Наголошують на тому, що при складанні протоколу про правопорушення Позивачу належним чином роз`яснено його права і обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, як це передбачено положеннями пункту 2.3 розділу ІІ Інструкції.

Вищевказана обставина, підтверджується відповідною відміткою про ознайомлення з правами і обов`язками, передбаченими статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП у вигляді власноручного підпису Позивача, здійсненого у протоколі про адміністративне правопорушення від 04.10.2023 серії ПР МДН номер 005625.

Пунктом 2.7. розділу ІІ Інструкції визначено, протокол про правопорушення підписується уповноваженою посадовою особою та особою, стосовно якої складається протокол про правопорушення, а також свідками, перекладачем за умови їх наявності.

За наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, за вчинення якого передбачена відповідальність згідно до частини 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Відділом № 16 у місті Нікополі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винесено постанову від 04.10.2023 серії ПН МДН номер 005616 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу передбаченого санкцією зазначеної норми, а саме в розмірі 3 400 грн. 00 коп.

Зауважили, що вищевказаний штраф громадянкою російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не сплачено, у зв`язку з чим до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції направлено заяву для відкриття виконавчого провадження.

03.11.2023 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 73214988, про що листом № 169450 від 03.11.2023 року проінформовано позивача та відповідача.

Відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», примусове повернення не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Звертають увагу суду, що паспортний документ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_2 , виданий 16.05.2006 року терміном дії до 16.05.2011 року.

З метою забезпечення виконання положень частини 8 статті 26 та частини 1, частини 3, частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вирішено примусово видворити з України громадянку російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про примусове видворення іноземця або особи без громадянства виконується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, крім рішень, прийнятих органами охорони державного кордону, що виконуються такими органами. Контроль за правильністю і своєчасністю виконання рішення про примусове видворення здійснює орган, який прийняв таке рішення. З метою контролю за виконанням іноземцем або особою без громадянства рішення про примусове видворення службові особи органу охорони державного кордону або центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, здійснюють супровід такого іноземця або особи без громадянства.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 позов підтримав та просив задовольнити його у повному обсязі.

Представник відповідача Оранська Д.С. в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України та Законом України «Про імміграцію», який визначає порядок набуття іноземцем право на імміграцію в Україну.

Згідно пункту 14 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно частини 3 статті 3 вказаного Закону зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 23 Закону № 3773-VI передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Як з`ясовано судом та підтверджується долученим до справи доказами, 04.10.2023 року головним спеціалістом Нікопольського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Вороніним Є.І. складено протокол про адміністративне правопорушення відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП, а саме, проживання без документів на право проживання в Україні.

На підставі постанови заступника начальника Нікопольського відділу Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області Оранської Д.С. від 04.10.2023 року на громадянку російської федерації ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400,00 гривень в дохід держави за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП.

04.10.2023 року головним спеціалістом Нікопольського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області Вороніним Євгеном прийнято рішення про примусове видворення за межі території України громадянку російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В силу положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з положень частини 1 статті 26 Закону № 3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Отже, іноземець або особа без громадянства підлягає примусовому поверненню в країну походження за рішенням уповноваженого на це органу виключно за умови наявності у їх діях ознак порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або якщо вони суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкція).

Пункт 1.6 Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Виходячи з підстав, які наведено в адміністративному позові, та наданих пояснень в судовому засіданні, позивачем не доведено обставин неможливості звернення до органів ДМС, до ухвалення оспорюваного рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, з оформленням документів на тимчасове проживання в Україні.

При цьому, у письмових поясненнях наданих позивачем 04.10.2023 року головному спеціалісту Нікопольського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області Вороніну Євгену, позивач надала пояснення де зазначає, що в Україну прибула приблизно у серпні 1997 року. 16.05.2006 року отримала в консульстві Росії в м. Харкові паспорт громадянина російської федерації терміном дії до 16.05.2011 року. Після чого подала документи до міграційної служби м. Покров, які були втрачені. З 16.05.2011 року не подавала і не отримала новий паспорт громадянина російської федерації. Будь яких дозвільних документів на перебування/проживання на території України у неї немає і вона їх не отримувала. В міграційну службу за статусом біженця не зверталася та такого статусу не отримувала. Про те, що знаходиться на території України нелегально визнає.

Наведене свідчить, що позивач, порушуючи чинне законодавство України, розуміючи наслідки такого порушення, з особистих міркувань, у належний спосіб, не звернулась до органів ДМС з оформленням документів на право проживання в України.

Пунктом 2.5. Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року № 353/271/150, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119 передбачено, що рішення про примусове повернення за межі України оголошується іноземцю в присутності перекладача та законного представника (на вимогу затриманого) під підпис та обліковується посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у Журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 6). Рішення про примусове видворення виносить адміністративний суд у присутності затриманого. У разі відмови іноземця від підпису посадова особа робить запис про це в рішенні про примусове повернення, нижче ставляться підписи перекладача та законного представника (у разі їх наявності). У разі відсутності перекладача та законного представника такий запис робиться в присутності двох понятих (п.2.6.).

Позивач особисто отримала копії рішення про примусове видворення з України в день його прийняття 04.10.2023 року.

Отже, позивачем порушено покладений на неї чинним законодавством України обов`язок дотримуватись вимог національного законодавства України.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, наведені сторонами адміністративного позову доводи та заперечення щодо підстав та предмету позову, суд приходить до висновку, що відповідачем під час прийняття оспорюваного рішення дотримано вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», з`ясовано усі дійсні обставини, наведено належні обґрунтування під час прийняття рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни, а позивачем свідомо допущено порушення чинного законодавства України, оскільки позивач не звернулась до органів ДМС з оформленням документів на право проживання в України, офіційно в України не працевлаштована, будь-яких доказів зайняття професійною, публічною, політичною, волонтерською діяльністю на території України, а також інших обставин, що перешкоджають поверненню позивача до країни походження або третю країну, суду не надав.

Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту (ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»). Отже, іноземець або особа без громадянства підлягає примусовому поверненню в країну походження або третю країну за рішенням уповноваженого на це органу виключно за умови наявності у їх діях ознак порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або якщо вони суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України. Зважаючи на наведені вище обставини, суд констатує наявність беззаперечних підстав для застосування до позивача такого заходу як примусове повернення до країни походження або третьої країни.

На підставі наведеного, суд вважає, що позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Ревунков Віталій Михайлович до Нікопольського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування рішення про примусове видворення за межі України, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 19 Конституції України, статями 1, 3, 4, 9, 15, 23, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статями 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 139, 241-246, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Ревунков Віталій Михайлович до Нікопольського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування рішення про примусове видворення за межі України - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя: О. В. Рунчева