Справа № 520/22587/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 р. Справа № 520/22587/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІ" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2023, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, повний текст складено 30.10.23 у справі № 520/22587/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІ"

до Кропивницької митниці Державної митної служби України

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АРТІ" (далі за текстом також - позивач, ТОВ "АРТІ") звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Кропивницької митниці Державної митної служби України (далі за текстом також відповідач), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Кропивницької митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UA901000/2023/000101/2 від 01.08.2023;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA901020/2023/0000181 від 01.08.2023.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що ухвалюючи оскаржуване рішення, Харківський окружний адміністративний суд не надав належної оцінки доказам у справі, обставинам та матеріалам, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказує, що судом першої інстанції в порушення статей 49, 51-53, 57, 58 Митного кодексу України неправомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог. Наводить обставини справи, викладені у позовній заяві, та вказує на хибність висновків суду першої інстанції про наявність у митного органу підстав для обрання відповідачем резервного методу визначення митної вартості товару.

За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У додаткових поясненнях позивачем уточнено вимоги апеляційної скарги щодо розподілу судових витрат у справі.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом установлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «АРТІ» подано для митного оформлення митну декларацію (далі - МД) №23UА43U2 від 31.07.2023 з метою ввезення в Україну конвеєрних стрічок з вулканізованої гуми.

На підтвердження митної вартості товару позивачем до митного органу надано:

- пакувальний лист KL-AT-2306 від 05.06.2023;

- рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) № KL-AT-2306 від 05.06.2023;

- коносамент (Bill of lading) № UTRUST23060212A від 08.06.2023;

- автотранспортну накладну (Road consignment note) № 9475 від 25.07.2023;

- сертифікат про походження товару (Certificate of origin) № 23С23326А2617/0001 7 від 09.06.2023;

- рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг 2685 від 25.07.2023;

- платіжну інструкцію № 14516 про оплату транспортно-експедиційних послуг від 27.07.2023;

- довідку про транспортні та складські витрати № 2507-10 від 25.07.2023;

- прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 01.03.2023;

- розрахунок ціни (калькуляція) від 05.06.2023;

- договір (контракт) купівлі-продажу № ARKAIL-2017 від 01.05.2017.

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) додаткові угоди № 1 від 28.12.2018, № 2 від 24.12.2019, № 3 від 24.12.2020, № 4 від 24.12.2022, № 5 від 25.02.2023, № 6 від 25.02.2023;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) Специфікацію № 33 від 05.06.2023;

- договір про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експертно-імпортних та транзитних вантажів № 204018-118 від 04.01.2018, укладений між ТОН «Хіллдом Логістик» та ТОВ «АРТІ»;

- договір транспортного експедирування № 2102-005/18gfw від 21.02.2018, укладений між ТОВ «Глобал Форвардінг» та ТОВ «Хіллдом Логістик»;

- договір перевезення вантажів № 2607-06/23gfw від 26.07.2023, укладений між ТОВ «Глобал Форвардінг» та ФОП ОСОБА_1 ;

- каталог продукції від 01.01.2022;

- переклад українською мовою рахунку-фактури (інвойса) (Commercial invoice) № KL-AT-2306 від 05.06.2023, розрахунку ціни (калькуляції) від 05.06.2023, прейскуранта (прайс-листа) від 01.03.2023;

- митну декларацію країни відправлення № 18110314 від 06.06.2023.

Після аналізу МД та наданих до неї документів, відповідачем було розпочато процедуру консультацій із позивачем шляхом формування електронного повідомлення за наступним ідентифікатором: № bеddе02f-5b13-4423-9178-8df657а935f7 від 31.07.2023.

Відповідно до вказаного повідомлення відповідач зазначив, що Автоматизована система управління ризиками виявила такі факти:

- згідно з умовами контракту від 01.05.2017 за № АRКАІL-2017 (пункт 4.4) передбачено надання товаросупровідних документів, серед яких, рахунок-проформа, що до митного оформлення не надавалась;

- умовами додаткової угоди до контракту від 25.01.2023 за № 5 передбачено, що імпортер проводить 100 % оплату згідно з сумою комерційного інвойсу, виставленого постачальником, протягом 60 календарних днів з дати коносаменту. Відповідно до заявлених даних коносамент № UTRUST23060212А датовано 08.06.2023, станом на 31.07.2023 оплата за товар вже могла бути здійснена;

- умовами додаткової угоди до контракту від 10.05.2023 за № 6 передбачено, що ціна товару, який постачається, вказується в інвойсах та/або в проформах інвойсах на кожну партію і включає вартість пакування та маркування товару, а також вартість навантаження, доставки в порт, експортні формальності і завантаження на борт судна. В калькуляції вартості від 05.06.2023 (наданому перекладі) зазначено наступні складові: вартість матеріалу, вартість процесу виробництва та вулканізації, собівартість продукції, вартість упаковки, вартість доставки до порту, навантаження/роботи в порту/експорт. Як приклад, вартість маркування в калькуляції не відображена;

- договорами на перевезення передбачена Заявка, що до митного оформлення не надавалась.

Відповідач витребував документи за переліком, визначеним ст. 53 Митного кодексу України, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема: виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (у тому числі щодо транспортних витрат у разі здійснення); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Позивач у відповідь 31.07.2023 направив відповідачу лист № 1/31/07/2023 та надав такі документи:

- проформу інвойс № KL-AT-2306 від 14.03.2023;

- переклад українською мовою проформи інвойсу від 14.03.2023.

У цьому листі позивач повідомив, що на момент подання документів для митного оформлення партії товару оплата за товар ще не здійснювалася, оскільки згідно з умовами комерційного інвойсу від 05.06.2023 за № KL-AT-2306 та додаткової угоди контракту від 25.01.2023 за № 5 - 100 % оплата за товар здійснюється протягом 60 днів від дати коносаменту (коносамент від 08.06.2023 за № UTRUST23060212A), а тому попросив розглянути надані документи та винести рішення про підтвердження чи коригування митної вартості товарів.

Також у зазначеному листі позивач повідомив, що у калькуляції вартості від 05.06.2023 не відображена вартість маркування, оскільки на товарі маркування нанесено шляхом запису найменування товару від руки, тобто ніяких додаткових витрат з маркування товару постачальник не несе; умовами додаткової угоди до контракту від 10.05.2023 за № 6 передбачено, що маркування включається у вартість товару, бо ТОВ «АРТІ» може замовити у постачальника будь-який інший товар, який можливо буде потребувати додаткового маркування.

Наступного дня відповідач надіслав повідомлення №e4bа9а13-2f87-44f0-81d9-7b0406b79d06 від 01.08.2023, в якому повідомив, що було здійснено коригування митної вартості товарів за 6 (резервним) методом на рівні 2,4101 дол. США/кг.

Для коригування митної вартості товарів митним органом було використано інформацію з таких МД:

- МД від 20.02.2023 за №UA209190/2023/8764, за якою здійснено мигне оформлення ТОВ «АРТІ» товару «конвеєрні стрічки, торгівельна марка «EXCELLENT», виробник товару «ZHEJIANG KAILI RUBBER CO.,LTD», MBMB 6, умови поставки FOB Ningbo, вага нетто 18103 кг, країна походження, відправлення Китай;

- МД від 03.03.2023 за №UA209190/2023/11285, за якою здійснено митне оформлення ТОВ «АРТІ» товару «конвеєрні стрічки, торгівельна марка «EXCELLENT», виробник товару «ZHEJIANG KAILI RUBBER CO.,LTD», MBMB 6, умови поставки FOB Ningbo, вага нетто 2788 кг, країна походження, відправлення Китай;

- МД від 31.07.2023 за №UA902020/2023/205409, за якою здійснено митне оформлення товару «конвеєрні стрічки», виробник товару «ZHEJIANG KAILI RUBBER CO.,LTD», MBMB 6, умови поставки FOB Ningbo, вага нетто 2506 кг, країна походження, відправлення - Китай.

За результатами проведеного контролю визначення митної вартості відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UА901000/2023/000101/2 від 01.08.2023 (а. с. 88-89).

Згідно з цим рішенням відповідач здійснив митну оцінку товару за 6 (резервним) методом визначення митної вартості. Коригуванню підлягав товар № 1. Джерелом даних для корегування стали МД, зазначені у повідомлені №e4bа9а13-2f87-44f0-81d9-7b0406b79d06 від 01.08.2023 (а. с. 86, 87).

Після рішення про коригування митної вартості товарів відповідачем надіслано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА901020/2023/000181 від 01.08.2023.

З урахуванням коригувань, визначених в оскаржуваному рішенні № UА901000/2023/000101/2 від 01.08.2023, позивач подав скориговану митну декларацію №23UА06U9, за якою товар випущено до вільного обігу на території України.

Позивач, уважаючи, що рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними, звернувся до суду з позовом у цій справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України були підставою для прийняття митницею рішень про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, а отже оскаржувані рішення та картка відмови відповідають критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 КАС України, є правомірними та такими, що прийняті в межах чинного законодавства України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі за текстом також - МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012).

Положеннями статті 49 МК України передбачено те, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За змістом частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Положення статті 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).

Згідно з частиною другою статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Із положень частин першої та другої статті 53 МК України вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

За приписами частини другої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

За частиною п`ятою статті 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 МК України).

За положеннями статей 57, 58 Митного кодексу України митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

Водночас кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частини восьмої статті 57 Митного кодексу України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з цим митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Водночас у розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

За результатами аналізу зазначених положень Митного кодексу України вбачається, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.

Водночас митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені у ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Разом з тим витребувати необхідно тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Верховний Суд у висновках за аналогічними справами сформував усталену позицію, відповідно до якої митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, виключають можливість застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів. При цьому сам факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Зазначена вище позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 826/10733/15, від 09.04.2019 у справі № 825/1990/17, від 09.04.2019 у справі № 826/15850/15.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач установив невідповідності у поданих позивачем документах під час митного оформлення товару, що стало підставою для витребування додаткових документів та, у подальшому, підставою корегування митної вартості товару.

Так, відповідач дійшов висновку, що до митного оформлення позивачем та на вимогу митного органу не було надано рахунку-проформи, передбаченого п. 4.4. контракту № ARKAIL-2017 від 01.05.2017.

Проте проформа-інвойс від 14.03.2023 за № KL-AT-2306 до контракту від 01.05.2017 за № ARKAIL-2017 з перекладом на українську мову були подані позивачем відповідачу з листом № 01/31/07/2023 від 31.07.2023.

Також відповідач зазначав, що позивач мав подати до митного оформлення документи, які підтверджують факт внесення оплати за товар відповідно до умов комерційного інвойсу від 05.06.2023 за № KL-AT-2306.

Проте умовами додаткової угоди № 5 до контракту № ARKAIL-2017 від 01.05.2017 передбачено, що імпортер проводить 100 % оплату згідно з сумою комерційного інвойсу, виставленого постачальником, протягом 60 календарних днів з дати коносаменту, про що також зазначено в комерційному інвойсі № KL-AT-2306 від 05.06.2023.

Коносамент № UTRUST23060212A датований 08.06.2023, тобто оплата за товар мала бути здійснена до 07.08.2023. На дату подання митної декларації позивачем не був порушений строк платежу відповідно до комерційного інвойсу № KL-AT-2306 від 05.06.2023, а тому позивач мав час на оплату товару і не міг станом на дату подання митної декларації надати докази його оплати.

Під час процедури консультації позивач додатково інформував відповідача про умови оплати за товар листом № 1/31/07/2023 від 31.07.2023.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції безпідставно погодився з висновком відповідача, що у калькуляції вартості товарів повинні були окремо зазначатися витрати на маркування товарів.

Так, поставка товарів «ZHEJIANG KAILI RUBBER CO. LTD» здійснювалася за умовами FOB Ningbo за правилами ІНКОТЕРМС 2010.

За умовами поставки FOB згідно з ІНКОТЕРМС 2010 на продавця покладаються обов`язки з митного очищення товару для експорту і всі витрати до перетину товаром поручнів борта судна в порту країни-експортера, тобто продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару, яке він організує (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно відправляти товари з такими ж характеристиками, що обумовлені договором, без упаковки). Упаковка повинна містити належне маркування.

Виходячи з цього, вартість маркування входила у вартість упаковки товару, а отже і витрати на маркування додатково не повинні були відображені в калькуляції від 05.06.2023.

У калькуляції вартості від 05.06.2023 у 5 стовпці зазначена наступна складова вартості - «Cost of packing, USD/ Вартість упаковки, дол. США».

У листі № 1/31/07/2023 від 31.07.2023 позивач інформував митний орган, чому маркування не було зазначено окремо в калькуляції від 05.06.2023.

При цьому колегія суддів погоджується з доводами позивача, що калькуляція у розумінні ч. 2 ст. 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів.

Натомість відповідно до ч. 4 ст. 53 МК України декларант зобов`язаний надати калькуляцію (у разі наявності) якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

У повідомленнях Відповідача № bedde02f-5bl3-4423-9178-8df657a935f7 від 31.07.2023 та № e4ba9al3-2087-4416-81 d9-7b0406b79d06 від 01.08.2023, рішенні про коригування митної вартості товарів № UA901000/2023/000101/2 від 01.08.2023 та відзиві на позов від 12.09.2023 відповідач не зазначив про існування сумнів митного органу щодо існуючого взаємозв`язку між «ZHEJIANG KAILI RUBBER CO., LTD» та ТОВ «АРТІ».

За встановлених обставин справи суд першої інстанції безпідставно погодився з висновком відповідача, що у зв`язку з ненаданням декларантом до митного оформлення заявок на перевезення вантажу, митний орган не мав можливості перевірити заявлену митну вартість товару.

Так, у товаросупровідних документах міститься інформація щодо трьох осіб: ТОВ «Хіллдом Логістик», ТОВ «Глобал Форвардінг» та ФОП ОСОБА_1 .

Як убачається зі змісту пунктів 3.5. та 3.6. договору про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експертно-імпортних та транзитних вантажів № 204018-118 від 04.01.2018, укладеного між ТОВ «Арті» та ТОВ "Хіллдом Логістик", останній має право укладати договори, з третіми особами та оплачує надані ними послуги виключно за рахунок Замовника (ТОВ «АРТІ»).

Умовами договору № 204018-118 від 04.01.2018 не передбачено обов`язку ТОВ «Хіллдом Логістик» надавати заявки на перевезення за договорами, укладеними з третіми особами.

При цьому для підтвердження витрат на транспортування позивач подав до митного оформлення такі документи:

- договір про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експертно-імпортних та транзитних вантажів № 204018-118 від 04.01.2018, укладений між ТОВ «Хіллдом Логістик» та ТОВ «АРТІ»;

- договір транспортного експедирування № 2102-005/18gfw від 21.02.2018, укладений між ТОВ «Глобал Форвардінг» та ТОВ «Хіллдом Логістик»;

- договір перевезення вантажів № 2607-06/23gfw від 26.07.2023, укладений між ТОВ «Глобал Форвардінг» та ФОП ОСОБА_1 ;

- рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг 2685 від 25.07.2023;

- платіжну інструкцію № 14516 про оплату транспортно-експедиційних послуг від 27.07.2023;

- довідку про транспортні та складські витрати № 2507-10 від 25.07.2023.

Ці документи містять детальний опис наданих транспортних послуг з моменту завантаження товарів у морському порту м. Нінгбо Китайської Народної Республіки і до доставлення товарів на складське приміщення ТОВ «АРТІ» у м. Харкові.

Витрати на транспортування складають 124 955,18 грн та були включені у митну вартість товарів.

Колегія суддів звертає увагу, що з наданих позивачем до митного оформлення документів відповідач мав змогу перевірити правильність зазначення в МД № 23UA43U2 від 31.07.2023 вартості товарів, оскільки вартість товарів визначена у проформі-інвойсі № KL-AT-2306 від 14.03.2023, комерційному інвойсі № KL-AT-2306 від 05.06.2023, специфікації № 33 від 05.06.2023 до договору купівлі-продажу № ARKAIL-2017 від 01.05.2017, калькуляції від 05.06.2023.

При цьому у зазначених документах відсутні будь-які розбіжності у вартості товарів, загальна вартість яких складає 33 555,00 дол. США.

Отже висновок суду першої інстанції про наявність розбіжностей в документах, поданих до митного оформлення, на які посилається митний орган, є помилковим.

Судом установлено, що митному органу позивачем надані документи, які передбачені ст. 53 МК України, що містять дані, на підставі яких кількість і ціна партії товару повністю ідентифікуються.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що повідомляючи позивача про необхідність надати додаткові документи, митним органом не обґрунтовано вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом.

Відповідачем не наведено жодних обставин та не надано доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування у позивача додаткових документів, зокрема, що позивач в митній декларації зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості або що надані митному органу документи містили розбіжності чи ознаки підробки.

В свою чергу відповідач не довів, що подані відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України декларантом документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

З огляду на перелік документів, поданих декларантом позивача до митного органу, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідача були наявні достатні документи, які підтверджують числові значення всіх складових митної вартості імпортованого товару та відомості щодо ціни товару.

Окремо колегія суддів зазначає, що застосування цінової інформації щодо імпортних операцій за фактами митних оформлень згідно з МД від 20.02.2023 за №UA209190/2023/8764, МД від 03.03.2023 за №UA209190/2023/11285, МД від 31.07.2023 за №UA902020/2023/205409 не відповідає вимогам чинного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, сформованими у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 820/1982/17.

Одна лише обставина, що рівень задекларованої митної вартості товару нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не може бути підставою для витребування додаткових документів. Цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

При відповідному спрацюванні автоматизованої системи аналізу та управління ризиками контролюючий орган повинен насамперед здійснити перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, і лише після цього у разі виявлення підстав може витребувати у декларанта додаткові документи.

Інформація про вищу митну вартість ідентичних товарів не є перешкодою для визначення митної вартості товару на підставі укладеного між сторонами договору, оскільки в інформаційній базі відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо можливих судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення.

Зазначений висновок відповідає сталій практиці Верховного Суду (постанови від 09.10.2018 у справі № 826/24835/15, від 24.01.2019 у справі № 820/636/17, від 21.01.2020 у справі № 812/2336/14, від 13.02.2020 у справі № 810/1175/16, від 26.01.2021 у справі № 826/13892/16).

Як убачається з рішення про коригування митної вартості товарів № UA901000/2023/000101/2 від 01.08.2023 відповідачем здійснено коригування митної вартості товару за другорядним методом резервним, відповідно до ст. 64 Митного кодексу України.

Проте факт ненадання позивачем додатково витребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Надаючи оцінку доводам відповідача, покладеним в основу прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що за відсутності документів, які б пояснили сумніви митного органу, відповідач мав достатні та обґрунтовані підстави для невизнання митної вартості товару за ціною договору, зважаючи на таке.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Водночас наявність таких обставин повинна бути обґрунтована та підтверджена відповідними доказами. Встановивши відсутність достатніх відомостей, митний орган має зазначити, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Судом установлено, що позивачем разом із митною декларацією було надано документи, необхідні для митного оформлення.

Проте митним органом не зазначено, які саме розбіжності мають подані документи, чи яких відомостей не вистачає, або які наявні ознаки підробки документів, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Докази того, що у позивача існували такі обставини чи розбіжності відповідачем не надано.

Підсумовуючи наведене колегія суддів зазначає, що висновки у рішенні про коригування митної вартості щодо неможливості визначення митної вартості товарів за основним методом є необґрунтованими, оскільки наданих декларантом документів було достатньо для прийняття рішення про визначення митної вартості товарів на підставі поданих документів.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, натомість позивач підтвердив заявлену митну вартість товарів необхідними документами. Зазначене, у свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятого митницею рішення. Разом з тим картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є похідною від рішення про коригування митної вартості.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості UA901000/2023/000101/2 від 01.08.2023 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA901020/2023/0000181 від 01.08.2023.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що оскаржувані рішення та картка відмови відповідають критеріям, установленим частиною 2 статті 2 КАС України, є правомірними та такими, що прийняті в межах чинного законодавства України.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, та приймаються колегією суддів в якості належних.

Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовими позиціями, що містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25 червня 2020 року у справі № 820/1982/17 та від 26.01.2021 у справі № 826/13892/16.

Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Щодо стягнення на користь позивача судових витрат, які складаються з 5368,00 грн судового збору у суді першої інстанції, 8052,00 грн судового збору у суді апеляційної інстанції та витрат на професійну правову допомогу адвоката у суді першої інстанції у сумі 10 000,00 грн, у суді апеляційної інстанції у сумі 8 000,00 грн, колегія суддів зазначає таке.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-4 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Водночас при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вказані критерії закріплені у ч. 5 ст. 134 КАС України.

У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

У ч. 7 ст. 134 КАС України вказано, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року, № 5076-VI (далі Закон № 5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як убачається з матеріалів справи, з метою отримання правничої допомоги Товариством з обмеженою відповідальністю «АРТІ» (як Клієнтом) укладено договір № 2021/03/03 від 22.03.2021 про надання правової допомоги з Адвокатським об`єднанням «Роланд» (як Виконавцем), додаткові угоди № 13 від 10.08.2023 та № 21 від 03.11.2023 до договору № 2021/03/03 від 22.03.2021.

Предметом договору № 2021/03/03 від 22.03.2021 є надання правової допомоги, консультацій і роз`яснень, підготовка доказів, позовної заяви, процесуальних документів і участь в провадженнях в судових інстанціях.

Згідно з п. 2 та п. 5 додаткової угоди № 13 від 10.08.2023 Адвокатське об`єднання надає правову допомогу і здійснює захист інтересів Клієнта у Харківському окружному адміністративному суді щодо визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA901000/2023/000101/2 від 01.08.2023 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA901020/2023/000181, винесених Кропивницькою митницею Державної митної служби України, та в органах примусового виконання судових рішень. За надання правової допомоги відповідно до цієї додаткової угоди Клієнт сплачує Виконавцю 10 000,00 грн, ПДВ не передбачено.

ТОВ «АРТІ» на підставі рахунку № 72 від 10 серпня 2023 року сплатило за надані послуги 10 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 14759 від 14 серпня 2022 року (а.с. 111-112).

Враховуючи наведене, предмет спірних правовідносин, загальний розмір різниці митних платежів, що підлягали сплаті із врахуванням митної вартості, розрахованої декларантом, та митної вартості, розрахованої митним органом в оскаржуваних рішеннях (32 539,65 грн), задоволення позовних вимог у повному обсязі судом апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу позивача у суді першої інстанції у сумі 5 000,00 грн є розумно обґрунтованими та підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача.

Згідно з п. 2 та п. 5 додаткової угоди № 21 від 03 листопада 2023 року Адвокатське об`єднання надає правову допомогу і здійснює захист інтересів Клієнта у Другому апеляційному адміністративному суді під час судового розгляду справи № 520/22587/23 за апеляційною скаргою ТОВ «АРТІ» на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2023. За надання правової допомоги відповідно до цієї додаткової угоди Клієнт сплачує Виконавцю 8 000,00 грн, ПДВ не передбачено.

ТОВ «АРТІ» на підставі рахунку № 104 від 06 листопада 2023 року сплатило за надані послуги 8 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 15862 від 08 листопада 2023 року.

З приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивача у суді апеляційної інстанції, колегія суддів зауважує, що в будь-якому випадку надання правової допомоги щодо вирішення навіть певної (усієї) сукупності питань у апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом. Первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази. У свою чергу, процедурні питання є типовими, виконання яких потребує більш технічного підходу та не залежить від ціни позову та/або професійного досвіду виконавця.

Враховуючи наведене, зміст та обсяг наданих послуг, розмір відшкодування, визначений судом апеляційної інстанції за аналогічні послуги в суді першої інстанції, колегія суддів уважає заявлений позивачем до відшкодування розмір правової допомоги у суді апеляційної інстанції завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Крім того, участь одного адвоката при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій свідчить про його обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, що, поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах їх повторного вивчення.

Вказана позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19.

З огляду на викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи у суді апеляційної інстанції та її незначну складність, колегія судів апеляційної інстанції вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача у сумі 2 500,00 грн (5 000,00 грн : 2).

Отже колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції у сумі 7 500,00 грн (5 000,00 грн + 2 500,00 грн).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат зі сплати судового збору з урахуванням положень статті 139 КАС України, колегія суддів виходить з того, що за подання позовної заяви позивачем сплачено 5368,00 грн та за подання апеляційної скарги 8052,00 грн.

Оскільки Другим апеляційним адміністративним судом ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов задоволено, рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, стягнувши з Кропивницької митниці за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень 13 420,00 грн (5368,00 грн + 8052,00 грн) на користь позивача.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІ" задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 у справі № 520/22587/23 скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІ" задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Кропивницької митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UA901000/2023/000101/2 від 01.08.2023.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA901020/2023/0000181 від 01.08.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кропивницької митниці Державної митної служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІ" сплачений судовий збір у сумі 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) грн 00 коп. та судові витрати на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова