Справа № 580/9299/23
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/9299/23 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 березня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Єгорової Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Черкасирибгосп" на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Черкасирибгосп" до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

- від 29.05.2023 № 4784/23-00-07-03-01, № 4776/23-00-07-03-01;

- від 30.05.2023: № 4748/23-00-07-03-01, № 4749/23-00-07-03-01, № 4750/23-00-07-03-01, № 4751/23-00-07-03-01, № 4752/23-00-07-03-01, № 4753/23-00-07-03-01, № 4754/23-00-07-03-01, № 4758/23-00-07-03-01, № 4759/23-00-07-03-01, № 4760/23-00-07-03-01, № 4774/23-00-07-03-01, № 4775/23-00-07-03-01, № 4777/23-00-07-03-01, № 4778/23-00-07-03-01, № 4780/23-00-07-03-01, № 4781/23-00-07-03-01, № 4782/23-00-07-03-01, № 4783/23-00-07-03-01, № 4785/23-00-07-03-01, № 4786-23-00-07-03-01, № 4787-23-00-07-03-01, № 4788/23-00-07-03-01, № 4791/23-00-24-06-16, № 4792/23-00-24-06-16;

- від 19.09.2023 № 8728/23-00-07-03-01, № 8733/23-00-07-03-01, № 8735/23-00-07-03-01, № 8814/23-00-07-03-01.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 залишено без розгляду позов в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:

- від 29.05.2023 № 4784/23-00-07-03-01, № 4776/23-00-07-03-01;

- від 30.05.2023: № 4748/23-00-07-03-01, № 4749/23-00-07-03-01, № 4750/23-00-07-03-01, № 4751/23-00-07-03-01, № 4752/23-00-07-03-01, № 4753/23-00-07-03-01, № 4754/23-00-07-03-01, № 4758/23-00-07-03-01, № 4759/23-00-07-03-01, № 4760/23-00-07-03-01, № 4774/23-00-07-03-01, № 4775/23-00-07-03-01, № 4777/23-00-07-03-01, № 4778/23-00-07-03-01, № 4780/23-00-07-03-01, № 4781/23-00-07-03-01, № 4782/23-00-07-03-01, № 4783/23-00-07-03-01, № 4785/23-00-07-03-01, № 4786-23-00-07-03-01, № 4787-23-00-07-03-01, № 4788/23-00-07-03-01, № 4791/23-00-24-06-16, № 4792/23-00-24-06-16.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення, визнати поважними причини пропуску та поновити строк звернення до адміністративного суду, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для залишення позову без розгляду були відсутні.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у статті 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом з тим право на доступ до правосуддя в Україні, як і в більшості держав світу, не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання принципу - верховенства права, а точніше, одного з його елементів - принципу правової визначеності.

Строки звернення до адміністративного суду регламентовано статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

За приписами частин першої, другої, третьої означеної статті КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною четвертою цієї статті встановлено, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Своєю чергою, спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є стаття 56 Податкового кодексу України (далі - ПК). З її змісту вбачається, що у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків в першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Згідно з пунктом 56.19 статті 56 ПК, у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Питання додержання платником податку строку звернення до суду із позовом про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень після проведення процедури адміністративного оскарження та отримання рішення про залишення скарги без задоволення було, серед іншого, спірним у справі, яку переглянув у касаційному порядку Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів (постанова від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19).

Так, Верховний Суд у цій справі сформулював правовий висновок про те, що норма пункту 56.18 статті 56 ПК не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК. Водночас положення пункту 56.19 статті 56 ПК є спеціальними щодо норми частини четвертої статті 122 КАС, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті. Більш скорочені строки звернення до суду у разі попередньої реалізації досудових процедур полягають у забезпеченні наступності юрисдикційних проваджень (адміністративних і судових) та пов`язані з необхідністю мінімізувати темпоральний проміжок між досудовими процедурами та судовим провадженням.

Зі змісту пунктів 56.2, 56.3, 56.17 статті 56, пункту 57.3 статті 57 ПК убачається, що процедура адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення розпочинається з дня подання скарги до контролюючого органу вищого рівня, яка засвідчує безпосередню незгоду платника з визначеними йому грошовими зобов`язаннями, і закінчується настанням однієї з подій, передбачених пунктом 56.17 статті 56 ПК.

Отже, за сформованою судовою практикою, яка є обов`язковою для врахування, строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення за умови попереднього використання досудового порядку вирішення становить місяць, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.01.2024 у справі № 320/1753/23. Наведене спростовує доводи позивача про помилковість застосування у спірних правовідносинах місячного строку звернення до адміністративного суду.

Як вірно встановив суд першої інстанції, предметом спору у цій справі, окрім іншого, є податкові повідомлення-рішення від 29.05.2023 та від 30.05.2023. Вказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку до Державної податкової служби України, яка рішенням від 17.08.2023 № 23391/6/99-00-06-01-01-06 скаргу залишила без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін. Зазначене рішення Державної податкової служби України від 17.08.2023 № 23391/6/99-00-06-01-01-06 позивач отримав 25.08.2023.

З урахуванням викладеного, місячний строк звернення до адміністративного суду із вказаними вимогами спливав 25.09.2023, однак позов, що розглядається у даній справі був поданий позивачем 09.10.2023, тобто із пропуском встановленого законом місячного строку.

У свою чергу, позивач наполягає на поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження, зазначаючи, що вперше звернувся до суду вчасно.

Так, дійсно, першу позовну заяву щодо оскарження податкових повідомлень-рішень від 29.05.2023 та від 30.05.2023 було подано 22.09.2023. Проте, у подальшому, ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 (справа № 580/8774/23) вказаний позов залишено без руху з огляду на відсутність доказів сплати судового збору. 04.10.2023 представник позивача подав до суду заяву про залишення позову без розгляду, у зв`язку із чим ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 04.10.2023 (справа № 580/8774/23) позов повернуто позивачу.

За правилами частини першої статті 121 КАС суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У питанні наявності підстав для поновлення строку звернення до суду з позовом, усталеним є підхід Верховного Суду про те, що поважність причин пропуску є оціночним поняттям та за відсутності визначеного законом переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, відноситься до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням фактичних обставин кожної справи.

Тобто, оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умова: (1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; (2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; (3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; (4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Усталеною також є і практика Верховного Суду, що в межах кожної конкретної справи під час вирішення питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 31.01.2024 у справі № 320/1753/23.

Досліджуючи обставини, на які посилається позивач, на їх відповідність визначеним вище умовам поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, колегія суддів зазначає таке.

Обставини отримання нових податкових повідомлень-рішень, а також необхідність підготовки їх оскарження, жодним чином не унеможливили та не ускладнили можливості оскарження попередніх податкових повідомлень-рішень. Про вказане свідчить те, що позивач безперешкодно реалізував право на подання першого позову у встановлені законом строки. Факт повернення першого позову за клопотанням самого позивача також не є обставиною, яка перешкодила в оскарженні спірних податкових повідомлень-рішень. Таким чином, (1) умова не є дотриманою.

Безумовно, прийняття нових податкових повідомлень-рішень, не залежало від волі позивача. Водночас, повернення першої позовної заяви сталося саме з волі позивача. Не зважаючи на наявність у процесуальному законодавстві інструментів щодо подання іншого позову, подання заяви щодо збільшення позовних вимог чи зміни предмету спору, позивач все ж цілеспрямовано самостійно вирішив прохати суд не здійснювати розгляд першої позовної заяви. Таким чином, (2) умова не є дотриманою.

Обставини, на які посилається позивач (щодо отримання нових податкових повідомлень-рішень, повернення першого позову) виникли поза медами строку оскарження спірних податкових повідомлень-рішень. Тобто, (3) умова також не є дотриманою.

Єдиною умовою, яка дотримана у даному випадку є підтвердження належними і допустимими засобами доказування обставин, на які посилається позивач.

За таких обставин, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, на які посилається позивач, не є поважними, оскільки об`єктивно не стосуються можливості оскарження податкових повідомлень-рішень від 29.05.2023 та від 30.05.2023 (в частині отримання нових податкових повідомлень-рішень) та створені самим позивачем, тобто є цілком суб`єктивними (в частині повернення першого позову за ініціативою позивача).

У даній справі судом не застосовано «надмірного формалізму», як про це вказує позивач. Навпаки, встановлені факти та мотиви суду є цілком об`єктивними та однозначними. Більше того, поведінка позивача, за якої ним подано новий позов при фактичній відмові від розгляду попереднього позову, без наявних на це об`єктивних та непереборних причин, які унеможливлювали б його розгляд, може свідчити про наявність ознак зловживання правами на звернення до суду/маніпулювання автоматизованим розподілом справи із розгляду цього спору.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Черкасирибгосп" залишити без задоволення, а ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 11.01.2024 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Н.М. Єгорова