Справа № 480/1040/24
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 березня 2024 року Справа № 480/1040/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/1040/24
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій просить:
2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не взяття на облік та не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 за новим місцем проживання з 24 лютого 2023 року;
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області взяти на облік та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 24 лютого 2023 року.
В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 06 квітня 2009 року Пенсійним фондом України йому призначено пенсію, а з квітня 2014 року Управлінням Пенсійного фонду України виплата пенсії припинена.
З 2015 по 2019 роки позивач отримував пенсію в Пенсійному фонді Російської Федерації через представника, оскільки з серпня 2014 року по лютий 2023 року постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 .
З лютого по листопад 2023 року проживав за адресою: АДРЕСА_2 , а з грудня 2023 року по теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідками про взяття на облік ВПО від 23.02.2023 та від 20.12.2023.
24 лютого 2023 року та 01 вересня 2023 року позивач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про поновлення виплати пенсії, проте Головним управлінням Запорізької області двічі вона була розцінена як заява про призначення пенсії за віком, хоча, як зазначив позивач, ним надавались обґрунтовані пояснення щодо призначення пенсії за віком в 2009 році, а також подавалось пенсійне посвідчення НОМЕР_1 від 07.12.2009 р.
Відтак, приймаючі рішення Пенсійними органами було проігноровано та не досліджено копію пенсійного посвідчення, оскільки Закон № 1058-УІ не передбачає повноважень органу Пенсійного фонду України повторно призначати пенсію за віком особі, якій така пенсія призначена.
Вважаючи дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 14.02.2024 звільнено позивача від сплати судового збору при подачі до суду даної позовної заяви, відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач (Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області) у відзиві на позовну заяву зазначив, що ОСОБА_1 01.09.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком.
Статтею 26 Закону № 1058 визначено умови призначення пенсії за віком, а саме передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Станом на дату звернення вік ОСОБА_1 - 70 років 4 місяці 26 днів. Страховий стаж 7 років 0 місяців 0 днів.
За результатами розгляду документів доданих до заяви, до страхового стажу, не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки виданої 01.08.1972:
- з 28.07.1972 по 18.11.1972, оскільки печатка, якою завірено запис не проглядається;
- з 05.07.1976 по 19.08.1992, оскільки дата наказу про звільнення (01.02.1993) календарно не відповідає даті наказу про звільнення;
Для зарахування даного періоду необхідно долучити уточнюючу довідку про періоди роботи, видану на підставі первинних документів.
- період роботи з 21.07.2001 по 21.10.2001, оскільки відсутня інформація про даний період роботи в індивідуальних відомостях про застраховану особу.
Відповідач (Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області) у відзиві на позовну заяву зазначив, що позивач 01.09.2023 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України вiд 09.07.2003 року № l058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсiйне страхування (далі Закон № 1058).
Позивач звертався із заявами та документами на призначенням пенсії за віком 24.02.2023 року та 01.09.2023 року. В порядку екстериторіальності заяви і документи було розглянуто Головними управліннями Пенсійного фонду в Чернівецькій та Львівській областях та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №62 від 07.09.2023 позивачу у призначенні пенсії. За результатами розгляду документів доданих до заяви, до страхового стажу, не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки виданої 01.08.1972:

- з 28.07.1972 по 18.11.1972, оскільки печатка, якою завірено запис не проглядається;

- з 05.07.1976 по 19.08.1992, оскільки дата наказу про звільнення (01.02.1993) календарно не відповідає даті наказу про звільнення; для зарахування даного періоду необхідно долучити уточнюючу довідку про періоди роботи, видану на підставі первинних документів.

- період роботи з 21.07.2001 по 21.10.2001, оскільки відсутня інформація про даний період роботи в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону № 1058 починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Отже, оскільки страховий стаж позивача складає 7 років 0 місяців 0 днів, то права на пенсію за віком у позивача немає.

Крім цього, відповідач зазначив, що відповідно до Закону України від 24.02.2022 №2102-ІХ Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні (зі змінами) на території України діє воєнний стан. У зв`язку зі збройною агресією РФ проти України, що призвело до розірвання дипломатичних відносин з росією, не можливо отримати або направити відповідні документи щодо пенсійної справи, оскільки прийнятим рішенням обидві сторони втратили можливість двосторонньої комунікації.

В разі надання позивачем до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) сформованої належним чином пенсійної справи, отриманої в органах Пенсійного фонду РФ, з документом про припинення виплати пенсії на території РФ, буде прийнято відповідне рішення щодо можливості призначення пенсії згідно з законодавством України.

Таким чином, відповідач вважає, що пенсія позивачу розрахована вірно, відповідно до чинного законодавства України, а отже підстави для задоволення вимог повністю відсутні (а.с. 48-50).

Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , виданого 07.12.2009 р. Пенсійним фондом України, ОСОБА_1 є отримувачем пенсії за віком довічно (а.с. 8).

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23.02.2023 № 2327- зареєстроване місце проживання позивача - АДРЕСА_4 ; фактичне місце проживання/перебування - АДРЕСА_5 (а.с. 10).

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20.12.2023 № 5925- зареєстроване місце проживання позивача - АДРЕСА_4 ; фактичне місце проживання/перебування - АДРЕСА_6 (а.с. 11).

01.09.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про виплату пенсії за місцем фактичного проживання як внутрішньо переміщеної особи.

Розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача здійснювалось Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до пункту 4.2 Порядку та розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 07.09.2023 №62 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно Закону №1058-IV. В обґрунтування відмови зазначив, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки:

28.07.1972 по 18.11.1972, оскільки печатка, якою завірено запис не проглядається;

05.07.1976 по 19.08.1992, оскільки дата наказу про звільнення (01.02.1993) календарно не відповідає даті наказу про звільнення;

Для зарахування даного періоду необхідно долучити уточнюючу довідку про періоди роботи, видану на підставі первинних документів.

21.07.2001 по 21.10.2001, оскільки відсутня інформація про даний період роботи в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України від 20.10.2014 №1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" яким відповідно до Конституції та Законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п.23 ч.І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнано тимчасово окупованою територією.

Згідно з частинами 1, 2 статті 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

В статті 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" зазначено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що призначення та продовження виплати довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509.

Призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) (далі - пенсії) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Виплата (продовження виплати) довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги (крім допомоги на проживання, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (Офіційний вісник України, 2022 р., № 26, ст. 1418) - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2023 р. № 709) та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати) та пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства Державний ощадний банк України з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Виплата пенсій та соціальні виплати особам з інвалідністю I групи та іншим особам, які за висновком лікарсько-консультативної комісії не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, за їх письмовою заявою можуть здійснюватись акціонерним товариством Укрпошта з доставкою за фактичним місцем проживання/перебування таких осіб. Виплата (продовження виплати) пенсій та соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, зазначеним в абзаці вісімнадцятому пункту 2 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, здійснюється у встановленому законодавством порядку

Отже, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк".

Згідно з пунктом 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 01.10.2014 (далі - Порядок №509) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20.06.2016, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.

Суд встановив, що довідка про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи є дійсною.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Згідно із статтею 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 3 статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Так, судом встановлено, що відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , виданого 07.12.2009 р. Пенсійним фондом України, ОСОБА_1 є отримувачем пенсії за віком довічно (а.с. 8).

Проте, приймаючи оскаржуване рішення № 62 від 07.09.2023 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області жодним чином не дослідило питання, що позивачу вже призначено пенсію за віком довічно і чинне законодавство не передбачає повторне призначення вже призначеної пенсії.

Також, суд наголошує, що відповідачем в оскаржуваному рішенні не зазначено підстав припинення виплати позивачу призначеної у 2009 році пенсії.

Так, у своєму рішенні від 06.02.2019 у справі №243/5902/17 Верховний Суд зазначив, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 07.10.2009 №25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У вказаному рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Щодо посилань відповідача у відзиві на адміністративний позов на відсутність підстав для поновлення виплати пенсії позивача за відсутності паперової пенсійної справи, документів про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації, то суд вважає такі посилання необґрунтованими, оскільки таких підстав не встановлено вищенаведеними нормами.

Також суд враховує, що механізм виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії та соціальні послуги від Пенсійного Фонду російської федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у Російській Федерації визначає Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території АР Крим та м. Севастополя, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №234 від 02.06.2014 (далі - Порядок №234).

За приписами пунктів 3 та 4 Порядку № 234 особи подають територіальному органові заяву про отримання пенсії відповідно до законодавства України із зазначенням місця проживання (реєстрації) та паспорт громадянина України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон).

За бажанням особи зазначені документи можуть бути подані її представником, який пред`являє документ, що посвідчує його особу, та подає документ (нотаріально засвідчену копію), що підтверджує його повноваження, або надіслані поштою. У таких випадках справжність підпису на заяві засвідчується нотаріально.

Територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку.

Виплата пенсії після надходження пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

Суд зазначає, що необхідність витребування матеріалів паперової пенсійної справи стосується осіб, які проживають на тимчасово окупованій території.

Натомість, у даній справі, позивач має статус внутрішньо переміщеної особи та з 20.12.2023 постійно проживає у с.Сліпород, Сумської області, що не заперечується учасниками справи.

Суд звертає увагу відповідача, що відсутність паперової пенсійної справи та довідки-атестату про дату припинення виплати пенсії на попередньому місці проживання не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення (постанови Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 308/3864/17, від 10.12.2010 у справі №200/3663/16-а).

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд, згідно ст.90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд зазначає, що відповідачем не доведено, що оскаржуване рішення відповідає вимогам ч.2 ст.19 Конституції України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 62 від 07.09.2023 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Що стосується позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не взяття на облік та не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 за новим місцем проживання з 24 лютого 2023 року та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області взяти на облік та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 24 лютого 2023 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.2 ст.9 КАС України).

Згідно із ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача від 01.09.2023 здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке визначене за принципом екстериторіальності відповідно до п.4.2 Порядку.

Відповідно до п. 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 40/26485, головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд).

Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі - управління Фонду) утворюють систему територіальних органів Фонду.

Згідно абзацу шостому підпункту 3, підпункту 4 пункту 4 Положення № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: організовує роботу управлінь Фонду щодо призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці; забезпечує своєчасне і в повному обсязі виплату щомісячного довічного утримання суддям у відставці та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Таким чином, відповідачі входять в єдину систему територіальних органів Пенсійного фонду України.

З огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, з метою ефективного захисту права позивача на належне пенсійне забезпечення, суд вважає за необхідне зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.09.2023 про поновлення виплати пенсії за віком Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання позивача на час звернення до органів пенсійного фонду.

Враховуючи, що судом обрано інший спосіб захисту порушеного права, ніж просив позивач, позов слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 62 від 07.09.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр-т Соборний, 158б) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 ) від 01.09.2023 про поновлення виплати пенсії за віком.

В задоволенні інших позовних вимог-відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук