Справа № 420/35550/23
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2024-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспожислужби в Одеській області, третя особа Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспожислужби в Одеській області, третя особа Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів, в якому позивач просить суд стягнути із Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму заробітньої плати за час вимушеного прогулу з 16.08.2022 року по 15.11.2023 року у розмірі 279 437,85 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 у справі №420/20768/21 з урахуванням ухвали про виправлення описки, стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 24.09.2021 року по 15.08.2022 року у розмірі 194 837,40 грн.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2022 по справі № 420/20768/21 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року, з урахуванням змін, внесених ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року, змінено, викладено абзац четвертий резолютивної частини рішення в такій редакції: Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 193 982 (сто дев`яносто три тисячі дев`ятсот вісімдесят дві) грн 85 коп..

При цьому, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 по справі №420/20768/21 було визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 23.09.2021 року №521-К «Про звільнення ОСОБА_1 , та вирішено поновити ОСОБА_1 на посаді Начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області з 23.09.2021 року.

Вказане судове рішення підлягало негайному виконанню, однак згідно з наказом від 16.11.2023 року Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 714-к ОСОБА_1 фактично поновлено на посаді начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області з 29.08.2022 року.

Таким чином, виконання судового рішення було реалізоване саме 16.11.2023 року - з моменту винесення відповідного наказу. Тому Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області за період з 16.08.2022 року по 15.11. 2023 року повинне здійснити виплату заробітньої плати за час вимушеного прогулу.

Вважаючи вказану бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 22.12.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи на підставі ст. 262 КАС України у межах строків, визначених ст. 258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

08.01.2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2022 у справі №420/20768/21 Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області виплатило 13.02,2023, відповідно до платіжних інструкцій №68, №69 та №71 суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 193 982,85 грн.

Наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 16.11.2023 №714-к «Про поновлення ОСОБА_1 » поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області з 23 вересня 2021 року, про що зроблений відповідний запис у трудовій книжці.

22.11.2023 року наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №724-к ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області у зв`язку з поновленням на посаді державної служби особи, яка раніше її займала, відповідно до п.1 ч. 1 ст.88 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 22.11.2023 №522-к «По особовому складу» ОСОБА_1 був проведений остаточний розрахунок компенсації за період з 01.09.2021 по 22,11.2023 (115 календарних днів) невикористаної відпустки, а саме: за 28 календарних днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 01.09.2021 по 31.08.2022; за 30 календарних днів невикористаної щорічної основаної оплачуваної відпустки за період роботи з 01.09.2022 по 31.08.2023; за 07 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 01.09.2023 по 22.11.2023; за 15 календарних днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби 24 роки; за 15 календарних днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби 25 років; за 10 календарних днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік, як батьку трьох дітей віком до 15 років; за 10 календарних днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік, як батьку трьох дітей віком до 15 років, що підтверджується платіжними інструкціями №1709, №1710, №1711, №1712 від 22.11.2023.

Відповідач зазначає, що з заявою про виплату коштів за вимушений прогул при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника, як це передбачено ст.236 КЗпП України, ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області не звертався, та більше не є державним службовцем, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Ухвалою від 22.02.2024 року зобов`язано Головне управління Держпродспожислужби в Одеській області надати до Одеського окружного адміністративного суду надати суду інформацію щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 01.09.2021 року по 23.09.2021 року та з 23.09.2021 року (на виконання судового рішення щодо поновлення на посаді) до 16.11.2023 року (дати видання наказу про поновлення на посаді) у строк 01.03.2024 року.Провадження у справі зупинено до отримання доказів.

Ухвалою від 22.03.2024року провадження у справі поновлено.

За приписами ч.5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 року у справі №420/20768/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання протиправним та скасування наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 23.09.2021 року №521-К щодо звільнення ОСОБА_1 з посади Начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, поновлення ОСОБА_1 на посаді Начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області компенсації за час вимушеного прогулу, зобов`язання Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів розглянути питання призначення відпустки по догляду за дитиною задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 23.09.2021 року №521-К «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді Начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області з 23.09.2021 року.

Стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 193982,85 грн.

Зобов`язано Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.09.2021 року про призначення відпустки по догляду за дитиною.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в сумі 17945,55 грн.

Ухвалою від 29.08.2022 року виправлено описки в рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 року по справі №420/20768/21, замість «Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 193982,85 грн.» зазначено «Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 194837,40 грн.» та замість «Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів зазначено «Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2022 у справі № 420/20768/21 апеляційну скаргу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів залишено без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року, з урахуванням змін внесених ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року, змінено, викладено абзац четвертий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (вул. 7- ма Пересипська, 6, м. Одеса, 65042, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 193 982 (сто дев`яносто три тисячі дев`ятсот вісімдесят дві) грн. 85 коп.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року залишено без змін.

На виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2022 рокуу справі №420/20768/21 Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області виплатило 13.02.2023 року відповідно до платіжних інструкцій №68, №69 та №71 суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 193 982,85 грн.

Наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від №714-к 16.11.2023 «Про поновлення ОСОБА_1 ,» поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області з 23 вересня 2021 року.

22.11.2023 року наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №724-к ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області у зв`язку з поновленням на посаді державної служби особи, яка раніше її займала, відповідно до п.1 ч. 1 ст.88 Закону України «Про державну службу».

Позивач вважає, що відповідач лише 16.11.2023 року виконав рішення суду щодо поновлення позивача на посаді, що свідчить про затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та зумовлює наявність права на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення з 16.08.2022 року по 15.11.2023 року, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Положеннями ч. 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 3 Кодексу законів про працю України передбачає, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

За статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до частини восьмої статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно зі статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Суд зауважує, що Верховний Суд уже неодноразово викладав висновки щодо застосування статті 236 КЗпП України стосовно виконання рішення суду про поновлення на роботі/посаді, яке допущене до негайного виконання.

Так, зокрема у постанові від 21 жовтня 2021 року у справі № 640/19103/19 Верховний Суд з цього приводу зазначив, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави.

Належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Верховний Суд підкреслив, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Водночас така відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Як зауважив Верховний Суд у справі № 640/19103/19 відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Верховний Суд наголосив, що наведені приписи КЗпП України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, які б вказували на його бажання поновитися на роботі.

У підсумку суд касаційної інстанції у справі № 640/19103/19 констатував, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Ця правова позиція щодо застосування приписів статті 236 КЗпП України неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16 лютого 2018 року у справі №807/2713/13-а, від 27 червня 2019 року у справі №821/1678/16, від 31 липня 2019 року у справі №813/593/17, від 25 вересня 2019 року у справі №813/4668/16, від 27 листопада 2019 року у справі №802/1183/16-а, від 19 грудня 2019 року у справі № 2а-7683/12/1370, від 05 лютого 2020 року у справі №815/1676/18, від 05 березня 2020 року у справі №280/360/19, від 26 листопада 2020 року у справі №500/2501/19, від 19 квітня 2021 року у справі №826/11861/17, від 24 червня 2021 року у справі №640/15058/19, від 20 липня 2021 року у справі №826/3465/18, від 21 жовтня 2021 року у справі №280/5260/19, від 27 січня 2022 року у справі №580/5185/20, від 09 листопада 2022 року у справі № 460/600/22 та від 23 березня 2023 року у справі №420/8539/21 тощо.

Окрім того, суд звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 460/600/22, який, урахувавши раніше висловлену Верховним Судом правову позицію щодо застосування статті 236 КЗпП України, зазначив, що приписи частини восьмої статті 235 КЗпП України і приписи пункту 3 частини першої статті 371 КАС України достатньо чітко і однозначно встановлюють, що рішення про поновлення на роботі/посаді підлягають негайному виконанню й цей імператив адресований передовсім роботодавцю.

Невчинення позивачем як працівником дій, спрямованих на виконання рішення суду щодо його поновлення на посаді (неподання заяви про поновлення чи незвернення до органу державної виконавчої служби) ніяким чином не впливає на обов`язок роботодавця самостійно виконати рішення суду, допущеного до негайного виконання, яке покладає на нього зобов`язання щодо поновлення працівника на посаді.

Відтак, існування зазначеного судового рішення породжувало у відповідача обов`язок щодо поновлення позивача на вказаній посаді, який мав бути здійснений шляхом видання відповідного наказу негайно після його проголошення.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, на виконання судового рішення про поновлення на посаді Наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 16.11.2023 №714-к «Про поновлення ОСОБА_1 » поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області з 23 вересня 2021 року, тобто більше ніж через рік після винесення рішення, що підлягало негайному виконанню.

Враховуючи наведені вище правові положення, а також беручи до уваги те, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді Начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області фактично виконано відповідачем 16.11.2023 року, суд дійшов висновку про затримку з боку Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області виконання цього рішення, а відтак і про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час такої затримки, а саме з 16.08.2022 року (наступного ддя після винесенння рішення) по 15.11.2023 року (день, що передував виданню наказу про поновлення на посаді).

Щодо суми середнього заробітку, нарахованої позивачем за період з 16.08.2022 року по 15.11.2023 року у розмірі 279437,85 грн., суд зазначає наступне.

З позовної заяви суд вбачає, що позивач просить стягнути середній заробіток за затримку виконання рішення суду у розмірі 279437,85 грн. При цьому в позовній заяві позивач зазначив, що період затримки виконання рішення суду становить 327 робочий день (з 16.08.2022 року по 15.11.2023 року), а отже середній заробіток за час затримки виконання рішення суду становить 297 437,85. (854,55 грн. (середньоденна заробітна плата * 327 робочий день затримки).

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 року № 100 (далі по тексту - Порядок №100) цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду.

За змістом абзацу 4 пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача слід обраховувати, виходячи з розрахунку робочих днів.

Судом встановлено, що затримка виконання рішення суду становить 327 робочий день

В свою чергу з матеріалів справи суд вбачає, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 у справі № 420/20768/21 встановлений розмір середньоденної заробітної плати позивача в сумі 854,55 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тому при розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 16.08.2022 року по 15.11.2023 року, суд виходить із середньоденної заробітної плати у розмірі 854,55 грн.

Таким чином середній заробіток за час затримки виконання рішення суду становить 854,55 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) * 327 робочих днів (час затримки виконання рішення суду з 16.08.2022 року по 15.11.2023 року (включно)) = 279 437,85 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову.

Частиною 1 ст.2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з п. 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v.» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

З урахуванням висновку суду про часткове задоволення позову, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 2794,38 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпродспожислужби в Одеській області (вул. 7-ма Пересипська, 6, м. Одеса, 65042, ), третя особа Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів (вул. Б. Грінченка, 1, м. Київ, 01001, )про стягнення заробітньої плати за час вимушеного прогулу задовольнити.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (вул. 7-ма Пересипська, 6, м. Одеса, 65042, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді Начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області з 16.08.2022 року по 15.11.2023 року у розмірі 279 437,85 грн. (двісті сімдесят дев`ять тисяч, чотириста тридцять сім гривень, вісімдесят п`ять копійок)

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспожислужби в Одеській області (вул. 7-ма Пересипська, 6, м. Одеса, 65042, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 2794,38 грн. (дві тисячі сімсот дев`яносто чотири гривні, тридцять вісім копійок).

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Самойлюк Г.П.