Справа № 440/5726/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 р. Справа № 440/5726/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.10.2023, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, м. Полтава, повний текст складено 18.10.23 по справі № 440/5726/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області , Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України

про стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ

06.07.2022 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі ГУНП в Полтавській області, перший відповідач), Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України (далі Ліквідаційна комісія ДЗЕ НП України, другий відповідач), у якій просив суд:

стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 09.01.2020 по дату проведення фактичного розрахунку 28.12.2022, виходячи з середньоденного розміру заробітної плати - 595,33 грн;

стягнути з Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 09.05.2018 по дату проведення фактичного розрахунку 11.03.2022, виходячи з середньоденного розміру заробітної плати - 395,64 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 31.08.1999 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 08.01.2020 в Національній поліції України та звільнений 08.01.2020 з посади оперуповноваженого відділення спеціальної поліції ГУНП в Полтавській області. Порушення відповідачами в період проходження служби його права на отримання належної, обов`язкової до виплати компенсації за роботу в умовах режимних обмежень слугувало підставою для звернення до суду, за наслідками розгляду якого, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021 у справі № 440/4015/21 його права були відновлені, шляхом зобов`язання Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 08.05.2018 та зобов`язання Головного управління Національної поліції України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень в період з 09.05.2018 по 08.01.2020.

На підставі вказаного рішення відповідачами 29.12.2021 та 11.03.2022 проведено з позивачем розрахунок та виплату надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, однак при цьому, відповідачами в порушення ст. ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України ОСОБА_1 не виплачено середній заробіток за час затримки у виплаті вказаних набавок.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21 липня 2022 року позовну заяву повернуто позивачеві у зв`язку з визнанням судом причин пропуску строку на звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав неповажними.

Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2022 у справі № 440/5726/22 та ухвалити нове рішення, яким прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Полтавській області, Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України про стягнення середнього заробітку, відкрити адміністративне провадження у адміністративній справі № 440/5726/22, направити адміністративну справу № 440/5726/22 для проведення розгляду позовної заяви ОСОБА_1 по суті до Полтавського окружного адміністративного суду.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.12.2022 у справі № 440/5726/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 21.07.2022 по справі № 440/5726/22 - залишено без змін.

Не погоджуючись з ухваленими у цій справі судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просив рішення судів попередніх інстанцій скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.07.2023 у справі № 440/5726/23 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 21 липня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року скасовано, а справу № 440/5726/22 направлено до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.10.2023 по справі № 440/5726/22 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, 10, Мсп601,Центральна Частина Києва, м. Київ,01601, ), Головного управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Пушкіна, буд. 83, м. Полтава, 36014, ) про стягнення середнього заробітку задоволено частково.

Стягнуто з Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 4602,67 грн. (чотири тисячі шістсот дві гривні шістдесят сім копійок).

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1466,38 грн. (одна тисяча чотириста шістдесят шість гривень тридцять вісім копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на часткове порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції:

- скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.10.2023 у адміністративній справі № 440/57/22 в частині визначення розміру середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні;

- ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 шляхом стягнення з Головного управління Національної поліції України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 09.01.2020 по дату проведення фактичного розрахунку 28.12.2022 виходячи з середньоденного розміру заробітної плати 595 грн 33 коп. та стягнення з Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 09.05.2018 по дату проведення фактичного розрахунку 11.03.2022 виходячи з середньоденного розміру заробітної плати 395 грн 64 коп;

- розгляд апеляційної скарги провести в судовому засіданні за участі позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ;

- стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що 28.12.2021 та 11.03.2022 на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021 у справі № 440/4015/21 Головним управління Національної поліції в Полтавській області та Ліквідаційною комісією Департаменту захисту економіки Національної поліції України було виплачено належну йому надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, яка є обов`язковою щомісячною виплатою та входить до складу щомісячного грошового забезпечення, відповідно у розмірах 5796 грн та 11090,78 грн. Проте, вказані виплати були проведені без дотримання норм чинного трудового законодавства, відповідно до якого відповідачі повинні були провести повний розрахунок з позивачем у день звільнення, що свідчить про наявність підстав для застосування положень статті 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, але не більш, як за шість місяців, тобто за 180 днів. З огляду на викладене, вважає належною сумою стягнення середнього заробітку з ГУНП в Полтавській області 79119 грн, а з Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки 69037,20 грн.

Водночас, судом першої інстанції при визначенні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необґрунтовано застосовано середній розмір процентних ставок за 2020-2022 роки, визначених Національним банком України, а не реальну процентну ставку за споживчим кредитом КБ «Приватбанк» на рівні 51,9%, кредитною карткою якого користується позивач.

Таким чином, на переконання ОСОБА_1 , суд першої інстанції мав стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на його користь середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 6014,24 грн, а з Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України у розмірі 11090,78 грн, що може бути достатнім розміром відшкодування понесених майнових витрат.

Разом з цим, зауважив, що оскільки стаття 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника або уповноваженого ним органу за затримку розрахунку при звільненні у вигляді обов`язку сплати працівнику середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, не встановлює принципу співмірності та можливості суду, як органу, який виносить рішення по суті спору, зменшити розмір такого відшкодування, втручання у право власності позивача шляхом визначення розміру відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку позивач мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи не буде законним та становитиме порушення державою статті 1 Першого протоколу.

Підсумовуючи викладене зазначив, що діями та бездіяльністю відповідачів було порушено основоположні права ОСОБА_1 на матеріальну винагороду за виконану роботу (службу) та належну компенсацію понесених ним обмежень, пов`язаних з роботою в умовах режимних обмежень та допуском до роботи з носіями інформації, що мають ступінь секретності «цілком таємно».

З посиланням на приписи статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України повідомив, що 01.04.2022 між ним та адвокатським бюро «О. Зогаля» укладено договір про надання правової допомоги із захисту прав та інтересів порушених відповідачами у цій справі, в межах якого у період з 18.10.2023 по 15.11.2023 позивачу надано правову допомогу з усної консультації, складання апеляційної скарги, додатків та подання до суду. Загальна сума витрат на професійну правничу допомогу може складати суму до 15000 грн, яка буде уточнена в судових дебатах.

Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області також подано апеляційну скаргу на рішення Полтавського окружного адміністративного суду, в якій перший відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права просив суд апеляційної скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.10.2023 по справі № 440/5726/22 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУНП в Полтавській області залишити без розгляду або без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про пропущення позивачем строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України, оскільки передбачене статтею 117 КЗпП відшкодування не є заробітною платою, а за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати, а відтак звернення до суду з вимогами про його стягнення обмежується місячним строком. Зазначений висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у справах № 240/532/20 та 160/914/23.

Разом з цим, судом першої інстанції не досліджено вказаних обставин та не надано оцінки клопотанню ГУНП в Харківській області про залишення позовних вимог без розгляду.

По суті спірних правовідносин зазначив, що відповідно до приписів статті 117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку може бути виплачений не більше, як за шість місяців, отже, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Також звернув увагу, що у мотивувальній частині оскаржуваного рішення судом застосовано Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, однак, ОСОБА_1 не проходив військову службу, а перебував на посаді оперуповноваженого відділення спеціальної поліції ГУНП в Полтавській області, тобто був поліцейським, виплату грошового забезпечення якого врегульовано Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.

Сторони правом на подання відзиву на апеляційні скарги не скористались.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Разом з тим, позивач в апеляційній скарзі заявляв клопотання про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні за участі позивача ОСОБА_1 та його представника Зогаль О.М., однак, не наводив підстав, які зумовлюють розгляд цієї справи у відкритому судовому засіданні через складність та недоцільність розгляду у письмовому провадженні.

Обставин, які б свідчили про необхідність розгляду справи за правилами ч. 4 ст. 12 КАС України, колегією суддів не встановлено.

За приписами п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - це розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні (ч.2 ст.311 КАС України).

Беручи до уваги, що дану справу розглянуто судом в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, колегія суддів дійшла висновку про можливість здійснення розгляду справи за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.10.2023 по справі № 440/5726/22 в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами без виклику учасників справи.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційних скарг рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного Управління Національної поліції в Полтавській області, Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України, 3-тя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту захисту економіки Національної поліції України в особі Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо не видання наказу про встановлення та виплату ОСОБА_1 щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень з 07 листопада 2015 року в розмірі 15% від посадового окладу в період проходження служби на посаді оперуповноваженого Управління захисту економіки в Полтавській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з 07.11.2015 по 08.05.2018;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Полтавській області, щодо не видання наказу про встановлення та виплату ОСОБА_1 щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% від посадового окладу в період проходження служби оперуповноваженим відділення спеціальної поліції Головного управління Національної поліції України в Полтавській області з 09.05.2018 по 08.01.2020;

- зобов`язати Ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 визначену ст. 30 Закону України "Про державну таємницю", пунктом 2 "Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 № 414, підпунктом 2 пункту 5 Постанови КМУ № 988 від 11.11.2015 року та пунктом 7 розділу II Наказу Міністерства Внутрішніх справ України № 260 від 06.04.2016р. компенсацію за роботу в умовах режимних обмежень - надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 08.05.2018 р. в розмірі 15% посадового окладу;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ст. 30 Закону України "Про державну таємницю", пунктом 2 "Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 № 414, підпунктом 2 пункту 5 Постанови КМУ № 988 від 11.11.2015 року та пунктом 7 розділу II Наказу Міністерства Внутрішніх справ України № 260 від 06.04.2016р. компенсацію за роботу в умовах режимних обмежень - надбавку за роботу в умовах режимних обмежень в період з 09.05.2018 по 08.01.2020 у розмірі 15% посадового окладу;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України Полтавській області, щодо не внесення до грошового атестату № 45 від 21.04.2020 року ОСОБА_1 інформації щодо обов`язкової щомісячної надбавки в розмірі 15% посадового окладу за: роботу (службу) в умовах режимних обмежень;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Полтавській області включити до пункту "Задоволений такими видами грошового забезпечення" грошового атестату № 45 ОСОБА_1 надбавку у розмірі 15 відсотків до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень до 08.01.2020 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Полтавській області направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області грошовий атестат № 45 ОСОБА_1 із надбавкою у розмірі 15 відсотків до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень та довідку про забезпечення додатковими видами щомісячного грошового забезпечення із включенням надбавки у розмірі 15 відсотків до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень на дату звільнення.

- зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Полтавській області видати ОСОБА_1 довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій відповідно ст.ст. 43, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови КМУ №988 від 11.12.2015, постанови КМУ № 414 від 15.06.1995, Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України № 260 від 06.04.2016 із розмірами щомісячного грошового забезпечення станом на 08.01.2020 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 у справі №440/4015/21 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021 рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 по справі № 440/4015/21 скасовано.

Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 08.05.2018 р. відповідно до ст.30 Закону України "Про державну таємницю", пункту 2 "Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 №414, підпункту 2 пункту 5 Постанови КМУ № 988 від 11.11.2015 року та пункту 7 розділу II Наказу Міністерства Внутрішніх справ України № 260 від 06.04.2016р.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень в період з 09.05.2018 по 08.01.2020 відповідно до ст. 30 Закону України "Про державну таємницю", пункту 2 "Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 № 414, підпункту 2 пункту 5 Постанови КМУ № 988 від 11.11.2015 року та пункту 7 розділу II Наказу Міністерства Внутрішніх справ України № 260 від 06.04.2016р.

В іншій частині позов залишено без задоволення.

Водночас, при виплаті 28.12.2021 та 11.03.2022 на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021 у справі № 440/4015/21 належної ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень відповідно у розмірах 5796 грн та 11090,78 грн Головним управління Національної поліції в Полтавській області та Ліквідаційною комісією Департаменту захисту економіки Національної поліції України не нарахований та не виплачений середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України та з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні відповідно у розмірах 4602,67 грн та 1466,38 грн, суд першої інстанції, з посиланням на очевидну неспівмірність заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача вважав вищевказані суми справедливим, пропорційним та таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, відшкодуванням.

При цьому, розмір відповідальності ГУНП в Полтавській області та Ліквідаційної комісії Департаменту за прострочення ними виплати належних при звільненні позивача коштів відповідно у розмірах 1466,38 грн 4602,67 грн визначено судом, як добуток поступового множення сум нарахованої відповідачами компенсації (5796 грн) та (11090,78 грн) на середній розмір процентної ставки по кредиту за відповідний рік, з урахуванням того, що кошти у розмірі 5796 грн - позивачу виплачені 28.12.2021, а кошти у розмірі 11090,78 грн - 11.03.2022.

Щодо клопотання першого відповідача про залишення позову без розгляду з огляду на пропущення позивачем місячного строку звернення до суду, встановленого частиною 5 статті 122 КАС України, слід зазначити, що питання дотримання ОСОБА_1 строку звернення до суду вже було предметом судового розгляду у суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій у цій же справі.

Так, за висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.07.2023 по справі №440/4015/21, який в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України повинен враховуватися судом апеляційної інстанції під час розгляду справи, звернення позивача у цій справі не обмежується будь-яким строком,.

Верховний Суд зазначив, «що спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України. Водночас указані положення КАС України не містять норми, які б регулювали порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з частини другої статті 233 КЗпП України.

Аналогічна за своїм змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 420/10861/21, від 04.08.2022 у справі № 380/6129/20, від 18.08.2022 у справі № 560/7496/20, від 04.05.2023 у справі № 560/3294/22.

Позовні вимоги в цій справі стосуються стягнення належної йому заробітної плати, які, відповідно до статті 233 КЗпП України (у редакції, що діяла на час спірних правовідносин), не обмежуються будь-яким строком звернення до суду».

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для відступу від вказаної правової позиції Верховного Суду, а тому відмовляє у задоволенні клопотання Головного управління Національної поліції в Полтавській області про застосування до спірних правовідносин місячного строку звернення до суду, установленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційних скарг, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Колегія суддів враховує, що оскільки звернення позивача до суду з позовом відбулося 06.07.2022, частина 1 статті 117 КЗпП України застосовується в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022.

Так, відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України (в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин) в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу вищенаведених законодавчих норм вбачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Для захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця можливо застосувати відповідальність.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Колегія суддів враховує, що Верховний суд України у постанові від 15.09.2015 по справі № 21-1765а15, усуваючи розбіжності у застосуванні касаційними судами вищезазначених норм матеріального права, виклав таку правову позицію: не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум, яка є обов`язковою для суду апеляційної інстанції при вирішенні цього спору.

Згідно з частиною 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021 у справі № 440/4015/21 колегією суддів зокрема встановлено, що наказом Національної поліції України від 11.11.2015 № 177о/с ОСОБА_1 прийнято з 07.11.2015 до Національної поліції України.

Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 10.10.2017 № 306о/с майора поліції ОСОБА_1 призначено оперуповноваженим відділу протидії злочинам у бюджетній, кредитно-фінансовій сферах зовнішньоекономічній діяльності управління захисту економіки в Полтавській області.

Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 04.05.2018 № 99о/с майора поліції ОСОБА_1 відповідно до статті 65 Закону України "Про Національну поліцію" переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

Наказом ГУНП в Полтавській області від 08.01.2020 № 6о/с ОСОБА_1 відповідно до п.2 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" звільнено з Національної поліції України.

Зазначеною постановою підтверджено право позивача на отримання надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за періоди роботи у Департаменті захисту економіки Національної поліції України з 07.11.2015 по 08.05.2018 та у Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області з 09.05.2018 по 08.01.2020 відповідно до ст. 30 Закону України "Про державну таємницю", пункту 2 "Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 № 414, підпункту 2 пункту 5 Постанови КМУ № 988 від 11.11.2015 року та пункту 7 розділу II Наказу Міністерства Внутрішніх справ України № 260 від 06.04.2016 та зобов`язано відповідачів провести відповідні виплати.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджено у суді апеляційної інстанції та не заперечується учасниками справи, на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021 по справі № 440/4015/21 Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області 28.12.2021 нарахована та виплачена надбавка за роботу в умовах режимних обмежень у сумі 5796,00 грн.

На виконання вищезазначеної постанови суду апеляційної інстанції Ліквідаційною комісією Департаменту захисту економіки Національної поліції України 11.03.2022 нарахована та виплачена надбавка за роботу в умовах режимних обмежень у сумі 11090,78 грн.

Разом з цим, відповідачі за наслідками виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021 у справі № 440/4015/21 не нарахували та не виплатили на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за періоди з 08.05.2018 по 11.03.2022 та з 09.01.2020 по 28.12.2021, тобто, не прийняли владно-управлінського рішення, спрямованого на виплату таких сум.

06.07.2022 позивач звернувся до суду з цим позовом, оскільки несвоєчасне проведення виплати йому середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові відшкодування за несвоєчасне отримання всіх належних його коштів (заробітної плати) на дату звільнення.

Враховуючи встановлені обставини у справі та наявність у відповідачів обов`язку нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів дійшла висновку про наявність ознак протиправної бездіяльності Головного управління Національної поліції України в Полтавській області та Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Колегія суддів зазначає, що відповідачі за наслідками виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021 у справі № 440/4015/21 не нарахували та не виплатили на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за періоди з 08.05.2018 по 11.03.2022 та з 09.01.2020 по 28.12.2021, тобто, не прийняли владно-управлінського рішення, спрямованого на виплату таких сум.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України та Головного управління Національної поліції в Полтавській області, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за періоди з 08.05.2018 по 11.03.2022 та з 09.01.2020 по 28.12.2021.

Порядок обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи вищевикладені положення, при обчисленні розміру середньоденного грошового забезпечення поліцейського, слід виходити з числа відпрацьованих календарних днів за цей період.

Як зазначалось вище та не заперечується сторонами, днем звільнення (переведення) позивача зі служби в Департаменті захисту економіки Національної поліції України є 07.05.2018, тобто двома попередніми місяцями перед звільненням є березень 2018 року (31 календарний день, розмір грошового забезпечення 11927,01 грн) та квітень 2018 року (30 календарних днів, розмір грошового забезпечення 11468,89 грн), що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доходи ОСОБА_1 (т.1 а.с. 218), з якої також вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача під час служби у Департаменті захисту економіки Національної поліції України складала 383 грн 54 коп.

Враховуючи дату звільнення позивача зі служби у Департаменті захисту економіки Національної поліції України (07.05.2018) та дату проведення остаточного розрахунку (11.03.2022), кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 1404 днів.

Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 538490,16 грн (383,54 грн. х 1404 днів).

Також, матеріалами справи підтверджено, що днем звільнення позивача зі служби у Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області є 08.01.2020, тобто двома попередніми місяцями перед звільненням є листопад 2020 року (30 календарних днів, розмір грошового забезпечення 13626,03 грн) та грудень 2020 року (31 календарний день, розмір грошового забезпечення 21969,57 грн), що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 № 1252/115/29/10/01-2023 (т.1 зворот а.с. 233), з якої також вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача на момент звільнення з Головного управління Національної поліції в Полтавській області складала 439 грн 55 коп.

Враховуючи дату звільнення позивача зі служби у Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області (08.01.2020) та дату проведення остаточного розрахунку (28.12.2021), кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 720 днів.

Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 316476,00 грн (439,55 грн. х 720 днів).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, при вирішенні питання про визначення розміру суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача за затримку розрахунку, слід взяти до уваги такі фактори, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

З урахуванням наявного в матеріалах справи розрахункового листа за травень 2018 року (а.с. 217), колегією суддів встановлено, що загальна сума нарахованого позивачу грошового забезпечення на момент звільнення з Департаменту захисту економіки Національної поліції України становить 3854,75 грн, при цьому, недоплачена сума надбавки за роботу в умовах режимних обмежень складає 11090,78 грн, тобто загальна сума належних позивачу виплат при звільненні з вказаної установи складає 14945,53 грн (3854,75 грн + 11090,78 грн). А відтак, недоплачена сума надбавки за роботу в умовах режимних обмежень (11090,78 грн) у процентному виразі дорівнює 74,21% від 14945,53 грн.

Довідкою про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 № 1252/115/29/10/01-2023 підтверджено, що загальна сума нарахованого позивачу грошового забезпечення на момент звільнення з Головного управління Національної поліції в Полтавській області становить 3516,38 грн, при цьому, недоплачена сума надбавки за роботу в умовах режимних обмежень складає 5796,00 грн, тобто загальна сума належних позивачу виплат при звільненні з цієї установи складає 9312,38 грн (3516,38 грн + 5796,00 грн). Отже, недоплачена сума надбавки за роботу в умовах режимних обмежень (5796,00 грн) у процентному виразі дорівнює 62,24% від 9312,38 грн.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 24.10.2011 № 6-39цс11, від 27.04.2016 по справі № 6-113цс16, від 15.09.2015 по справі № 21-1765а15, а також постановах Верховного Суду від 04.04.2018 по справі № 524/1714/16-а, від 30.10.2019 по справі № 806/2473/18, при вирішенні питання про визначення розміру суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача за затримку розрахунку, слід взяти до уваги такі фактори, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Беручи до уваги розмір суми недоплаченого суми грошового забезпечення, зокрема, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, відносно загального розміру належних позивачеві при звільненні виплат, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у зазначеній вище постанові, колегія суддів вважає необхідним застосувати принцип співмірності та зменшити суму відшкодування працівнику заробітку за час затримки розрахунку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, виходячи з того, що середній заробіток за 1404 дні після звільнення позивача з Департаменту захисту економіки Національної поліції України та за 720 днів після звільнення позивача зі служби у Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області затримки виплати недоплаченої суми надбавки за роботу в умовах режимних обмежень складає 538490,16 грн та 316476,00 грн відповідно, що є значно вищим від належних позивачу сум до виплат та недоплаченої суми надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, враховуючи принцип справедливості та співмірності, стягненню з Головного управління Національної поліції в Полтавській області підлягають кошти в сумі 3607,43 грн (62,24 % від 5796,00 грн), а з Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України у сумі 8230,47 грн (74,21% від 11090,78), що відповідає положенням ст. 117 КЗпП України та свідчить про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Водночас, колегія суддів зауважує, що запропонований судом першої інстанції спосіб зменшення середнього заробітку, який підлягає стягненню на підставі статті 117 КЗпП України, не потрібно інтерпретувати, як єдино правильний чи обов`язковий. Критерії, які запропонувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, містять широкий спектр умов, які можуть вплинути на суму середнього заробітку. Обставини кожної конкретної справи можуть бути різними, тож вимагатимуть індивідуального підходу і пояснення щодо застосування цих критеріїв.

Разом з цим, суд першої інстанції, зменшуючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не навів жодного мотиву необхідності застосування даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами, облікової ставки НБУ при розрахунку вказаної виплати, а також не врахував наведені вище приписи Порядку № 100, які регулюють відповідні правовідносини.

Крім того, неправильно вказав період затримки розрахунку при звільненні позивача з Департаменту захисту економіки Національної поліції України (з 09.01.2020 по 11.03.2022), за який належить нарахувати позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, не обґрунтувавши при цьому застосування саме цього періоду, що свідчить про неповне з`ясування обставин у справі судом першої інстанції.

А відтак, не вірно визначив належну до стягнення з відповідачів на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Враховуючи протиправну бездіяльність відповідачів, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за періоди з 08.05.2018 по 11.03.2022 та з 09.01.2020 по 28.12.2021, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є стягнення з Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 08.05.2018 по 11.03.2022 у розмірі 8230,47 грн та стягнення з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 09.01.2020 по 28.12.2021 у розмірі 3607,43 грн.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи встановлені у справі обставини та вищенаведені норми права, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.10.2023 по справі № 440/5726/22 підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат у цій частині відсутні.

Керуючись ч. 4 ст.229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Полтавській області - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.10.2023 по справі № 440/5726/22 - скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України про стягнення середнього заробітку задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.05.2018 по 11.03.2022.

Стягнути з Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 08.05.2018 по 11.03.2022 у розмірі 8230 (вісім тисяч двісті тридцять) грн 47 коп.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.01.2020 по 28.12.2021.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Пушкіна, буд. 83, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 09.01.2020 по 28.12.2021 у розмірі 3607 (три тисячі шістсот сім) грн 43 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій