Справа № 400/13722/23
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2024-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/13722/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Махмутова Олега Артуровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року, прийнятого у відкритому судовому засіданні суддею Біоносенко В.В. у місті Миколаїв, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі Відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 30.05.2023 року № 159 «Про результат службового розслідування за фактом знищення, втрати майна номенклатури зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 » в частині притягнення до матеріально-правової та дисциплінарної відповідальності;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 01.08.2023 року № 419 «Про позбавлення щомісячної премії військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 за травень 2023 року у липні 2023 року» в частині позбавлення щомісячної премії у липні 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про безпідставність притягнення ОСОБА_1 до матеріально-правової та дисциплінарної відповідальності у вигляді догани через передчасність висновків службового розслідування в частині, що стосується його винуватості, з огляду на неповноту проведеного службового розслідування та відсутність підстав для притягнення до відповідальності. Крім того, зазначено, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_1 та шкодою, яка була завдана державі.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів за безпідставністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Махмутов О.А. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати його та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутністю підстав для задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 розкрадання або втрату радіостанцій «Vertex Standart» № 1З4F030313 та № 1З4F030413 (далі радіостанції) не вчиняв, адже виконував свої службові обов`язки за посадою та виконував поставлені йому керівництвом задачі безпосередньо під час агресії та нападу російської федерації на Україну, зокрема в ході ракетного удару по аеродрому «КАНАТОВЕ». Саме з метою виконання бойового завдання по відсічі ворога, ОСОБА_1 надав Радіостанції для виконання керування забезпечення польотів заступнику командира АЕ з ІАС начальнику ІАС майору ОСОБА_2 ..

Судом першої інстанції не було надано належну оцінку висновкам службового розслідування в частині втрати ОСОБА_1 майна, які, в свою чергу, не містять достовірних доказів того, що згадане майно було втрачене внаслідок протиправних дій, рішень або бездіяльності, а не внаслідок дії обставин, які передбачають застосування до особи бойового імунітету або вимог статті 9 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», зокрема з урахуванням того, що з 24.02.2022 року на території аеродрому «КАНАТОВЕ» відбувались ракетні обстріли та командуванням було надано наказ щодо виходу сил засобів бригади на інші місця дислокації. Під час службового розслідування не встановлювались обставини, що виключають матеріальну відповідальність що передбачено ч. 3 ст. 9 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на неправдиві відомості, відображені Відповідачем в акті службового розслідування, щодо наданих пояснень ОСОБА_1 з приводу обставин втрати засобів зв`язку. А також на наявність під час інвентаризації двох радіостанцій, проте з різними номерами, зазначеним обставинам не було надано оцінку відповідачем під час проведення судового розслідування та не було з`ясовано звідки з`явилися ці радіостанції та хто відповідальний за їх зберігання.

ВЧ НОМЕР_1 надала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на таке.

Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 на посаді начальника обслуги обслуговування літаків, двигунів і засобів аварійного покидання літака інженерно авіаційної служби авіаційної ескадрильї ВЧ НОМЕР_1 .

У 2014 році капітану ОСОБА_1 , як начальнику обслуги і обслуговування літаків, двигунів і засобів аварійного покидання літаків, передано на під звіт радіостанції «Vertex Standard» заводський номер: № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 відповідно до Акту № 26/52/839 від 12.06.2014 року (а.с. 52-53).

Відповідно до додатку 1 до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 29.12.2022 року № 464 «Про закріплення засобів зв`язку радіотехнічного забезпечення польотів авіації та електронно-обчислювальної техніки на 2023 року» на начальника обслуги обслуговування літаків, двигунів і засобів аварійного покидання літака інженерно авіаційної служби авіаційної ескадрильї капітана ОСОБА_3 , було покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна, а саме радіостанцій «Vertex Standard» заводський номер: № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 (а.с. 55-57).

При цьому, ОСОБА_1 у позовній заяві не заперечується факт перебування з 2014 року вищенаведених радіостанцій у його підзвітності, які були отримані ним для користування.

В ході інвентаризації у ВЧ НОМЕР_1 було виявлено розходження (нестача) в обліку та фактичній наявності засобів зв`язку та радіотехнічного забезпечення, про що головою інвентаризаційної комісії заступником командира з морально-психологічного батальйону зв`язку та РТЗ складено рапорт про факт втрати засобів зв`язку та РТЗ ВЧ НОМЕР_1 .

В подальшому, на підставі зазначеного рапорту, командиром ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) видано наказ за № 107 від 01.03.2023 року «Про призначення службового розслідування за фактом втрати засобів зв`язку та РТЗ ВЧ НОМЕР_1 » з метою визначення причин, умов, усунення виявлених порушень (а.с. 8).

За результатами службового розслідування було складено відповідний Акт від 30.05.2023 року (далі Акт).

В описовій частині Акту під розділом 3 зазначено, зокрема:

- обставини та факти, що були встановлені під час проведення службового розслідування, а саме: у п. 3.15. відображені пояснення ОСОБА_1 щодо радіостанцій «Vertex Standard» заводський номер: № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , які перебували на його підзвіті, а саме: «Місце знаходження засобів зв`язку невідомі. Документальних даних про передачу майна не має. Вказані засоби зв`язку були втрачені.»;

- неправомірні дії військовослужбовців та причинний зв`язок між діями військовослужбовців та подією, що трапилась, а саме: неправомірних дій військовослужбовців встановлено не було, окрім фактів втрати майна окремими посадовими особами, зокрема капітаном ОСОБА_1 .. Вказане вище підтверджується обставинами, що були встановлені в ході службового розслідування та зазначені в пунктах 3.1.-3.16. розділу 3 Акту. Це підтверджується посадовими особами, які були встановлені в ході службового розслідування;

- вина військовослужбовців, а саме: виходячи з матеріалів службового розслідування присутня вина посадових осіб ВЧ НОМЕР_1 , що виражається у формі непрямого умислу до не вжиття достатніх заходів для попередження втрати майна.

За результатами службового розслідування зроблені висновки, що втрата двох радіостанцій сталася внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 вимог ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статті 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та не вжиття достатніх заходів для попередження втрати техніки номенклатури зв`язку, закріпленої за ним (а.с. 9-20, 21).

30.05.2023 року командир ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) видав наказ за № 159 Про результат службового розслідування за фактом знищення, втрати майна номенклатури зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 », на підставі якого ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання вимог ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та не вжиття достатніх заходів для попередження втрати техніки номенклатури зв`язку та РТЗ, а також притягнуто до матеріальної відповідальності у вигляді збитків в розмірі 3 510, 88 грн., які завдані державі, що виникли внаслідок втрати техніки номенклатури зв`язку та РТЗ (а.с. 22-26).

01.08.2023 року наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про позбавлення щомісячної премії військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 за травень 2023 року у липні 2023 року» № 419, позбавлено у повному обсязі щомісячної премії у липні 2023 року ОСОБА_1 за неналежне виконання вимог ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та не вжиття достатніх заходів для попередження втрати техніки номенклатури зв`язку та радіотехнічного забезпечення, що призвело до втрати військового майна (а.с. 27-28).

У свою чергу ОСОБА_1 не погодився із результатами службового розслідування, притягненням до матеріально-правової та дисциплінарної відповідальності, тому звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав.

Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на його безпідставність, оскільки на момент проведення інвентаризації та службового розслідування Позивач не зміг надати підзвіте йому військове майно (радіостанції), що визнається та не заперечується Позивачем. Щодо причин нестачі цього майна, а саме передача майна для використання по службі іншим військовослужбовцем, то це не звільняє Позивача від обов`язку зберігання цього майна та відповідальності за його втрату. У будь-якому випадку, втрата цього майна іншим військовослужбовцем, якому воно було передано без обліку, не знімає матеріальної відповідальності з військовослужбовця, у якого зазначено майно знаходиться під звітом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини між Державою в особі компетентних органів (посадових осіб, службових осіб) та громадянами, які складаються з приводу проходження військової служби унормовані, зокрема, приписами Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999 року № 548-XIV; далі Статут внутрішньої служби), Дисциплінарним статутом Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV; далі Дисциплінарний статут), Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України (затверджений Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608; далі Порядок № 608).

Як передбачено ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців обов`язок знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Отже, обов`язок збереження ввіреного військового майна витікає із прямої норми закону, а відтак, об`єктивно не може бути невідомий військовослужбовцю.

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення (ст.ст. 26, 27 Статуту внутрішньої служби).

Механізм організації та ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами вищих навчальних закладів, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), і є підставою для прийняття відповідних рішень посадовими особами Збройних Сил у межах наданих їм повноважень з питань обліку військового майна визначає Інструкція з обліку військового майна у Збройних Силах України, яка затверджена наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 року № 440 (далі Інструкція № 440). Дія Інструкції № 440 поширюється на структурні підрозділи апарату Міністерства оборони України (Міноборони), Генерального штабу Збройних Сил України (Генеральний штаб), інші органи військового управління, а також військові частини, військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів, установи та організації Збройних Сил (військові частини), які ведуть власне військове (корабельне) господарство на правах окремої військової частини та облік закріпленого за ними військового майна.

Пунктом 2 Інструкції № 440 визначено, що матеріально відповідальна особа посадова (службова) особа, на яку за характером її посади (роботи) покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту встановлено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Процедура проведення службового розслідування відносно військовослужбовців передбачена ст.ст. 47, 84-88 Дисциплінарного статуту і деталізована нормами Порядку № 608.

За визначенням пункту 2 розділу І Порядку № 608 службове розслідування комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (п. 7 розділу I Порядку № 608).

Розділом ІІІ Порядку № 608 визначено порядок проведення службового розслідування.

Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення (п. 1 розділу ІІІ Порядку № 608).

Розділом ІV Порядку № 608 визначено повноваження осіб під час службового розслідування

Розділом V Порядку № 608 визначено порядок оформлення результатів службового розслідування.

Пунктами 1-6 розділу V Порядку № 608 передбачено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються:

- посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування;

- неправомірні дії військовослужбовця;

- зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є);

- вина військовослужбовця;

- причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась;

- вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено;

- причини та умови, що сприяли правопорушенню;

- заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються:

- висновки службового розслідування;

- пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності;

- інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VI Порядку № 608 встановлено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Пунктами 1 та 2 розділу VIII Порядку № 608 передбачено, що у разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Під час проведення такого службового розслідування додатково необхідно з`ясувати:

- наявність шкоди;

- протиправну поведінку особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

- ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна);

- умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначено Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

За приписами п. 4 ст. 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» визначено, що матеріальна відповідальність це вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених ст. 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Пунктом 1 частини 1 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» обумовлено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено, що завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок:

1) дії непереборної сили;

2) необхідної оборони;

3) крайньої необхідності;

4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження;

5) виправданого службового ризику;

6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус;

7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.

Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування (ч. 3 ст. 9 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі»).

Верховний Суд у постанові від 11.11.2020 року по справі № 333/7160/17 виклав правову позицію, відповідно до якої:

«…вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду».

За висновками Верховного Суду в частині щодо обставин встановлення та підтвердження вини військовослужбовця, завдання дійсної прямої шкоди державі у постановах від 19.12.2019 року по справі № 813/3018/16, від 25.03.2020 року по справі № 825/1000/18 та вирішуючи спір у подібних правовідносинах, суд надає правову оцінку доводам учасників справи на предмет наявності порушеного права чи інтересу, в залежності від обставин, установлених у кожному конкретному випадку.

Отже, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовця є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених ст. 9 цього Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Тобто, обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

З урахуванням висновків Верховного Суду в межах даної адміністративної справи встановленню підлягає наявність/відсутність складу правопорушення, вчиненого Позивачем та наявність взаємозв`язку між діями останнього та заподіяною шкодою державі.

Матеріалами службового розслідування встановлено факт нестачі військового майна (двох радіостанцій), за збереження яких відповідальною особою був ОСОБА_1 .. Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 службових обов`язків та не вжиття достатніх заходів для попередження втрати техніки номенклатури зв`язку, призвело до втрати військового майна (двох радіостанцій), чим було завдано шкоду ВЧ НОМЕР_1 .

При цьому, на момент проведення інвентаризації ВЧ НОМЕР_1 та службового розслідування ОСОБА_1 не зміг надати підзвіте йому військове майно, а саме радіостанції «Vertex Standart» заводський номер: № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , що визнається та не заперечується останнім.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що умовами притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності є:

- наявність шкоди, це втрачене державне майно, а саме радіостанції «Vertex Standart» заводський номер: № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 на суму 28 362, 42 грн.;

- протиправна поведінка полягає у не забезпеченні належного контролю за наявністю та збереженні державного майна;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою полягає в тому, що невиконання ОСОБА_1 ст. 11 Статуту Внутрішньої Служби (берегти державне майно) та ст. 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (командир відповідає за збереження матеріальних засобів) призвело до втрати державного майна, а саме радіостанції «Vertex Standart» заводський номер: № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 ;

- вина особи в завданні шкоди виражена у формі непрямого умислу до не вжиття достатніх заходів для попередження втрати майна.

Встановлені обставини свідчать про недбале ставлення Позивача до своїх обов`язків в частині забезпечення збереження майна військової частини, через що Відповідач дійшов вірного висновку про покладення на Позивача передбаченої законом дисциплінарної та матеріальної відповідальності, оскільки не вжив всіх заходів по збереженню майна.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволені позову про визнання протиправним та скасування положень наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 30.05.2023 року № 159 «Про результат службового розслідування за фактом знищення, втрати майна номенклатури зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 » стосовно притягнення ОСОБА_1 до матеріально-правової та дисциплінарної відповідальності.

Що стосується посилань Апелянта на те, що він виконував наказ керівництва безпосередньо під час агресії та нападу російської федерації на Україну, зокрема в ході ракетного удару по аеродрому «КАНАТОВЕ», та саме з метою виконання бойового завдання по відсічі ворога, надано радіостанції для виконання керування забезпечення польотів заступнику командира НОМЕР_4 з ІАС начальнику ІАС майору ОСОБА_2 , то судова колегія вважає такі посилання необґрунтованими, оскільки Позивач не зазначив, який саме наказ він виконував, в чому полягало виконання цього наказу.

При цьому, матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту передачі ОСОБА_1 двох підзвітних йому радіостанцій майору ОСОБА_2 , зокрема відсутні записи у книзі обліку військового майна, що видається в тимчасове користування, яка призначена для обліку військового майна, яке видається в тимчасове користування (на строк не більш одного місяця), та контролю за його поверненням, яка передбачена додатком 16 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом МОУ від 17.08.2017 року № 440.

Що стосується посилань Апелянта як на підставу звільнення від відповідальності на бойовий імунітет, то судова колегія виходить з наступного.

Так, положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що бойовий імунітет - звільнення військового командування, військовослужбовців, поліцейських поліції особливого призначення Національної поліції України, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб, визначених Законом України "Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України", від відповідальності, у тому числі кримінальної, за втрати особового складу, бойової техніки чи іншого військового майна, наслідки застосування збройної та іншої сили під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань з оборони України із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння), настання яких з урахуванням розумної обачності неможливо було передбачити при плануванні та виконанні таких дій (завдань) або які охоплюються виправданим ризиком, крім випадків порушення законів та звичаїв війни або застосування збройної сили, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналізуючи вказану норму, судова колегія зазначає, що військовослужбовці звільняються від відповідальності за втрату бойової техніки чи іншого військового майна:

- під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту,

- виконання інших завдань з оборони України із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння),

- настання яких з урахуванням розумної обачності неможливо було передбачити при плануванні та виконанні таких дій (завдань) або які охоплюються виправданим ризиком, крім випадків порушення законів.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що Позивач всупереч вимогам ст. 77 КАС України, не довів суду належними та допустимими доказами, що втрата ввірених йому радіостанцій сталася саме у зв`язку з виконанням бойового завдання, а не у зв`язку з невиконанням норм, передбачених Статутом внутрішньої служби.

Також, Апелянт у своїй апеляційній скарзі зазначає, що під час службового розслідування Відповідачем не була надана оцінка наявним двом радіостанціям з іншими заводськими номерами, а також не з`ясовувалося їх походження, проте такі доводи судова колегія вважає безпідставними, оскільки з`ясування цих фактів не відноситься до предмету виниклого спору між сторонами щодо втрати двох радіостанцій «Vertex Standard» заводський номер: № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , які перебували у підзвітності Позивача.

Отже, враховуючи вищевикладене, у зазначених Апелянтом обставинах щодо вибуття з його контролю підзвітного йому майна, колегія суддів не вбачає наявність фактів ані крайньої необхідності, ані виконання наказу командира, ані інших підстав, передбачених ст. 9 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Твердження апелянта про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, в зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Махмутова Олега Артуровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко