Справа № 380/2606/24
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2024-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2024 рокусправа № 380/2606/24

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Карп`як Оксана Орестівна, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про визнання протиправними дій, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до відповідачів, в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №74 від 10.01.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016; ) призначити з моменту настання права на пенсію ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, зарахувавши при цьому до її страхового (загального) стажу період роботи з 03.01.2001 по 31.12.2003 у Селянсько-фермерському господарстві ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що досягнувши пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (60 років), позивач звернулась до Франківського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 10.01.2024 року № 74 позивачці було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного страхового стажу від 30 років. Вказаним рішенням пенсійного органу також не зараховано позивачці до страхового стажу періоду її роботи з 03.01.2001 по 31.12.2003 у зв`язку із відсутністю даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Зазначене рішення відповідача 2 позивачка вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що наявність заборгованості підприємства по сплаті страхових внесків не може бути підставою для не зарахування їй до страхового стажу при призначенні пенсії особи періодів її роботи на такому підприємстві. Позивач зазначає, що на час звернення із заявою про призначення пенсії вона досягла 60 років 03 місяців 8 днів, а відтак має достатній страховий стаж роботи, що дає їй право на призначення пенсії за віком.

Позиція відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, викладена у відзиві на позовну заяву, у якому представниця щодо задоволення позову заперечила та вказала, що включити до загального стажу роботи позивача період провадження незалежної професійної діяльності з 03.01.2001 по 31.12.2003 не вбачається за можливе, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні записи за цей період. Звертає увагу на те, що дані до реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них вносяться на підставі звітності, що подається страхувальниками до органів податкової служби, а за період до 01.01.2011 до органів Пенсійного фонду України. Відповідальним за правильність заповнення звіту є страхувальник.

Таким чином, представниця відповідача 1 зазначила, що враховуючи те, що позивачкою не надано відповідних документів, що підтверджують сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України за вищевказані періоди, у неї відсутній необхідний страховий стаж для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області правом на подання відзиву, передбаченим статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), не скористалось, свою позицію стосовно позову не висловило. Про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами повідомлялось належним чином.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 16 лютого 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлені наступні обставини:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у відповідності до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 (дата заповнення 28.06.1986) працювала:

- з 23.07.1986 по 01.03.1987 інженер-оператор в цеху кристалів ВО «ПОЛЯРОН»;

- з 01.03.1987 по 01.03.1988 інженер-технолог третьої категорії в цеху кристалів ВО «ПОЛЯРОН» (запис №2);

- з 01.03.1988 по 31.12.1997 майстер в цеху кристалів ВО «ПОЛЯРОН»;

- з 04.03.1998 по 28.11.1998 перебувала на обліку в Галицькому районному центрі зайнятості та отримувала виплату по безробіттю;

- з 28.11.1998 по 30.12.2000 секретар-референт «Торірейд Україна»;

- з 03.01.2001 по 31.05.2006 працівник тепличного господарства лаборант селянсько-фермерського господарства ОСОБА_2 ;

- з 01.06.2006 по 30.06.2007 комерційний директор ТзОВ ХВП «Сварог»;

- з 01.06.2010 по 29.12.2010 керівник інформаційного відділу Приватного підприємства «Рекрутингове агентство» СКОРПІОН»;

- з 01.12.2017 по 30.04.2021 секретар ТзОВ «Сварко Україна»;

- з 01.05.2021 по 31.03.2023 секретар Консорціуму «Інтелектуальні транспортні системи»;

- з 01.04.2023 по даний час секретар ТзОВ ХВП «Сварог».

Позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою від 05.01.2024 про призначення їй пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 10.01.2024 року № 74 відмовлено в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного страхового стажу від 30 років.

Згідно вказаного рішення, страховий стаж особи становить: 27 років 0 місяців 25 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 03.01.2001 по 31.12.2003, оскільки відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Позивач, уважаючи зазначене рішення відповідача протиправним та таким, що порушує її право на належне пенсійне забезпечення, звернулася з цим позовом до суду з метою його скасування та призначення їй пенсії за віком.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV).

За змістом частин першої, другої статті 5 Закону №1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 9 Закону №1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.

Отже, необхідними умовами для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 є досягнення особою визначеного законодавством пенсійного віку (60 років) та наявність у такої особи необхідного страхового стажу (не менше 30 років з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року).

Визначення поняття страхового стажу та періоди, з яких складається страховий стаж, наводить стаття 24 Закону №1058.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом першим частини другої цієї ж статті визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До набрання чинності Законом №1058 (01 січня 2004 року) види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначалися Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788).

Так, відповідно до частини першої статті 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми закону постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, тобто внесення записів про роботу позивачки з 03.01.2001 по 31.05.2006).

Згідно з абзацами першим, другим пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Абзацом першим пункту 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як встановив суд, оскаржуваним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 10.01.2024 року № 74 відмовлено позивачці в призначенні пенсії за віком з підстав відсутності у неї необхідного страхового стажу, а саме не менше 30 років.

Як слідує зі змісту оскаржуваного рішення, позивачу не зараховано до страхового стажу періоду її роботи з 03.01.2001 по 31.12.2003 в селянсько-фермерському господарстві ОСОБА_2 з огляду на відсутність даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Оцінюючи правомірність не зарахування відповідачем вищевказаного періоду роботи позивачки, суд відзначає таке.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи особи, є трудова книжка.

Згідно із статтею 1 Закону №1058 страхові внески це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Страхувальники це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до частин першої, другої, десятої та дванадцятої статті 20 Закону №1058, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

На підставі системного аналізу вищевказаних законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено саме на страхувальника.

Згідно записів №10-11, які містяться у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , така у період з 03.01.2001 по 31.05.2006 була працівником тепличного господарства лаборантом селянсько-фермерського господарства Швеця П.Ю. (наказом №2 від 03.01.2001 позивач прийнята на роботу та згідно наказу №40 від 31.05.2006 позивачку звільнено).

Таким чином, за вказаний період роботи (з 03.01.2001 по 31.05.2006) страхувальником ОСОБА_1 виступало саме селянсько-фермерське господарство ОСОБА_2 , на яке й покладався обов`язок щодо своєчасної сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В свою чергу, не виконання страхувальником в особі селянсько-фермерського господарства ОСОБА_2 належним чином покладеного на нього Законом обов`язку по сплаті страхових внесків не може позбавити позивачку права на належне пенсійне забезпечення.

Внаслідок невиконання обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України працівник позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

В свою чергу, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення працівника права на призначення чи перерахунок пенсії.

Суд звертає увагу, що органи Пенсійного фонду України наділені повноваженнями проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.

Тому наявність сумнівів у відповідача 2 може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що відсутність в індивідуальних відомостях про застраховану особу інформації щодо сплати страхових внесків страхувальником у період роботи позивачки з 03.01.2001 по 31.12.2003 не є підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії періоду її роботи, оскільки позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верхового Суду 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі №482/437/17, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, від 23.03.2020 у справі № 535/1031/16-а та від 09.10.2020 у справі №341/460/17.

В спірних правовідносинах відповідач 2 жодний дій на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей про трудовий стаж позивача не вчиняв, натомість відмовив у зарахуванні вказаних у ній періодів до страхового стажу.

Беручи до уваги викладене у сукупності, суд доходить висновку про те, що підстави для відмови у зарахуванні позивачу до страхового стажу періоду її роботи з 03.01.2001 по 31.12.2003, зазначені в оскаржуваному рішенні, є надуманими, не відповідають фактичним обставинам цієї справи, а тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати, а позовну вимогу у цій частині задовольнити.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В свою чергу, частина 2 статті 5 КАС України передбачає, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникав би необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Окрім цього, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту прав позивача суд вважає необхідним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області:

1) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком, періоду її роботи з 03.01.2001 по 31.12.2003 у селянсько-фермерському господарстві ОСОБА_2 ;

2) призначити ОСОБА_1 пенсію за віком у відповідності до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Водночас визначаюсь щодо дати призначення позивачці пенсії за віком суд відзначає, що у відповідності до пункту 1 абзацу 1 частини 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Суд враховує, що позивач досягла пенсійного віку (60 років) 27.09.2023, проте звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії 05.01.2024.

Відтак позивач пропустила тримісячний строк звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, а тому пенсія ОСОБА_1 підлягає призначенню не з моменту досягнення пенсійного віку, як вона просить, а з моменту її звернення до пенсійного органу, тобто з 05.01.2024.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (абзац перший частини першої статті 139 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 72,77,94, 241 -246, 262, 295 КАС України , суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів,79016; ), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (адреса: м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, 7; ) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №74 від 10.01.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком, період її роботи з 03.01.2001 по 31.12.2003 у селянсько-фермерському господарстві ОСОБА_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 з 05.01.2024 пенсію за віком у відповідності до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів,79016; ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) 605,60 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (адреса: м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, 7; ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) 605,60 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяКарп`як Оксана Орестівна